Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У червні 2018 року на адресу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Волноваської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.10.2009 року по 18.03.2015 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року, які проживають разом із матір'ю. Вказала, що вона має можливість забезпечити виїзд дітей за кордон з метою розвитку їх природних позитивних нахилів та оздоровлення, але в неї існують труднощі в отриманні від батька дитини дозволу. Додала, що [PERSON] не заперечує проти вивезення дітей за кордон, проте він не має об'єктивної можливості для виїзду з м. Горлівки на територію України для нотаріального посвідчення згоди. Просить суд, надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів неповнолітнім дітям: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року, для виїзду за кордон та на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію розмежування та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення ООС в межах Донецької області) до досягнення дітьми повноліття без згоди батька - [PERSON] Надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України неповнолітніх дітей строком до досягнення дітьми повноліття, без згоди та супроводу батька, до держав Шенгенської угоди та інших країн світу. Надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд/виїзди неповнолітніх дітей на тимчасову окуповану територію Донецької області, до встановлення над нею контролю органами державної влади України, без згоди батька. 2.Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (а.с.22), про причини неявки суду не повідомив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3.Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, просила справу розглядати без її участі (а.с.6). 4.Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Волноваської міської ради, до судового засідання не з'явився, 20.08.2018 року на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просили винести на розсуд суду (а.с.24). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 5.25.07.2018 року винесено ухвалу підготовчого засідання та призначено справу до розгляду (а.с.21). 6.Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 7.Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8.В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від18.03.2015 року, 18.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що зроблений відповідний актовий запис № 9 (а.с.8). 9. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.2002 року, [PERSON] народилась [INFO] року, її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9а). 10. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.01.2007 року, [PERSON] народився [INFO] року, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 11. [PERSON] та неповнолітні діти: донька [PERSON] та син [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.12-14). V. Оцінка Суду. 12. Відповідно до вимог ст. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. 13. У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. 14. В силу п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. 15. Згідно п. 18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. 16. В силу ст. 313 ЦК України та п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. 17. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. 18. Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. 19. Суд, критично оцінює посилання позивача на той факт, що відповідач не заперечує проти вивезення дітей за кордон, оскільки будь яких доказів на підтвердження цього факту позивачка не надає. 20. Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. 21. Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. 22. ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). 23. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими», Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 року та Постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», визнані тимчасово окупованими окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. 24. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р, місто Горлівка, Донецька область, відноситься до території, де здійснювалася антитерористична операція. 25. Перетини лінії зіткнення (в'їзд - виїзд у м. Горлівка) створюють загрозу для здоров'я та життя малолітньої дитини, наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такий дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції про права дітей, в якій зазначено, що держава забезпечує дитині захист та піклування. 26. Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. 27.Позивачем такі відомості не надані. Зазначення у позові про надання дозволу на виїзд строком до досягнення дітьми повноліття не відповідає вимогам закону. 28. Відтак, вимоги позивачки у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію Донецької області, строком до повноліття дітей без згоди батька, не відповідає інтересам неповнолітніх дітей, у тому числі п. 5.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затверджено наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 415ог від 12 червня 2015 року, згідно з яким в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з додержанням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України. 29. Також, суд не погоджується с доводами позивачки щодо надання дозволу на тимчасові виїзди за кордон до повноліття дітей, оскільки нею не додано дійсного наміру на тимчасові виїзди дитини за кордон, не надано жодного доказу, які б підтверджували необхідність виїзду: чи дійсно дитина потребує оздоровлення; чи в країні, куди буде вивезена дитина їй гарантовано дадуть оздоровчі послуги; не надано туристичних путівок, крім того, не визначений конкретний час перебування дитини за кордоном, що є обов'язковим. 30. Крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер та здійснюється в його інтересах: зокрема, не надано достовірних відомостей про конкретне місце проживання дитини за кордоном впродовж запланованого виїзду, про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, а також підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення на Україну. 31. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. 32. При цьому, згідно ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, яка була ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року та набула чинності для України 1 квітня 2007 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. 33. Статтею 7 Конвенції передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв'язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. 34. Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 35. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 36. Відповідно до частин 1та 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 37. Позивач не довела, що її прагнення виїхати за межі України обґрунтовані саме інтересами дітей, при цьому, відсутні гарантії того, що у випадку транскордонного переміщення дітей вона повернеться до України та той із батьків, який проживає окремо, зможе встановлювати контакт з дитиною на регулярній основі. Крім того, суд не може розглядати питання на перед та без чіткої конкретизації вимоги, тобто, без зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі дитини. 38.У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed