Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку та господарських споруд за адресою [ADDRESS] . Відповідно до протоколу №1 від 29.01.1991 р. колгоспників колгоспу ім. Леніна, їй було виділено земельну ділянку під город площею 0,02 га по [ADDRESS] (біля ставу). Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №166 від 29.11.1995 р. позивачці було надано у довгострокове користування земельну ділянку під городництво площею 0,02 га по [ADDRESS] (біля ставу). Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №53 від 22.04.1999 р. позивачці продовжено термін оренди земельної ділянки під городництво площею 0,02 га по [ADDRESS] (на березі ставка) терміном на 3 роки. Рішенням II сесії 24 скликання Кагарлицької міської ради №19-11-24 від 29.05.2002 р. було продовжено термін оренди земельної ділянки під городництво площею 0,02 га по [ADDRESS] (на березі ставка) терміном на 25 років. На підставі вказаних рішень між позивачкою та Кагарлицькою міською радою було укладено договори оренди земельної ділянки від 07.04.1997 р.. 15.03.1999 р. та 05.04.2002 р. Користуючись земельною ділянкою. Позивачка протягом усього часу сплачувала орендну плату за земельну ділянку, що підтверджується документами, доданими до цієї позовної заяви та належним чином виконувала інші обов`язки орендаря. Проте, її права на користування земельною ділянкою постійно порушувалися неправомірними діями відповідачки, яка систематично чинить перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, а саме, відповідачка систематично знищує городину, засмічує земельну ділянку позивачки, а також постійно та безпідставно погрожує позивачці. А тому, просить стягнути з відповідачки на її користь моральну та матеріальну шкоду. Позивачка в судовому засідання позов підтримала. Відповідачка проти задоволення позову заперечила та просить відмовити у позові посилаючись на те, що на даний час земельна ділянка належить міській раді, нікому в оренду не передана. Між позивачкою та Кагарлицькою міською радою ніколи не був укладений договір оренди. Ніяких збитків вона не спричинила позивачці. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та господарських споруд за адресою [ADDRESS] . Відповідно до протоколу №1 від 29.01.1991 р. колгоспників колгоспу ім. Леніна, їй було виділено земельну ділянку під город площею 0,02 га по [ADDRESS] (біля ставу). Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №166 від 29.11.1995 р. позивачці було надано у довгострокове користування земельну ділянку під городництво площею 0,02 га по [ADDRESS] (біля ставу). Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №53 від 22.04.1999 р. позивачці продовжено термін оренди земельної ділянки під городництво площею 0,02 га по [ADDRESS] (на березі ставка) терміном на 3 роки. Рішенням II сесії 24 скликання Кагарлицької міської ради №19-11-24 від 29.05.2002 р. було продовжено термін оренди земельної ділянки під городництво площею 0,02 га по [ADDRESS] (на березі ставка) терміном на 25 років. Однак позивачка не надала суду належним чином зареєстровані договори оренди земельної ділянки укладені між позивачкою та Кагарлицькою міською радою. Вказане також встановлено і рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року, що згідно ст.82 ч.4 ЦПК України не підлягає доказуванню. Рішенням Кагарлицької міської ради №575-08-ХІІ-VI від 30.04.2015 року [PERSON] було надано в тимчасове користування земельну ділянку площею 0,05 га на умовах оренди для ведення городництва в районі [ADDRESS] . 01.01.2015 року між [PERSON] та Кагарлицькою міською радою був укладений Договір оренди цієї земельної ділянки та зареєстрований в книзі договорів оренди землі 01.07.2015 року за № 49-1. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року Три наступні роки [PERSON] добросовісно та безперешкодно користувалася вказаною земельною ділянкою, вчасно та сумлінно виконували умови договору. Нарікань та зауважень від міської ради не було, оскільки земельну ділянку вона утримувала належним чином і оплачувала внески своєчасно. Однак, весною 2018 року [PERSON] скориставшись відсутністю [PERSON] , самовільно обробила земельну ділянку і здійснила посіви гірчиці . Так продовжувалося і наступного року, поверх посадженого [PERSON] відповідачка висіяла щось своє. На усні зауваження відповідачки, позивачка не реагувала. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року встановлено, що Кагарлицька міська рада листом від 26.06.2020 №825/02-19 повідомила позивачці, що відповідно до прийнятого рішення №610-35-LXIV-VII від 30.01.2020 "Про затвердження протоколу постійної комісії з питань регулювання земельних відносин щодо виділення земельних ділянок на території м. Кагарлик від 23.01.2020 щодо розгляду заяв [PERSON] та [PERSON] депутатами міської ради було вирішено не передавати у користування земельну ділянку, яка являє собою частину прибережно-захисної смуги ставу "Пасківський" та залишити дану земельну ділянку в землях загального користування з можливістю облаштування зони відпочинку для жителів міста. Рішенням Кагарлицької міської ради № 610-35-LXIУ-VII від 30.01.2020 року земельну ділянку залишили в землях загального користування. На даний час земельну ділянку ніхто не обробляє. Дане встановлено на підставі виписки із протоколу №1 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Леніна від 29.01.91 р., копій рішень міської ради. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачкою належним чином не надано доказів спричинення їй матеріальної шкоди відповідачкою, розрахунок шкоди. Посилання позивачки на звернення із заявами до правоохоронних органів на неправомірну поведінку відповідачки, не підтверджує факт спричинення їй матеріальної шкоди відповідачкою. А тому вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 250000 грн. нічим не обгрунтована і не підлягає заоволеню. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. А тому, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки спірна земельна ділянка нікому із сторін не належить, а тому їм не можливо нанести моральну та матеріальну шкоду через.

Outcome: dismissed