Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом про з няття арешту з його квартири за адресою: [ADDRESS] , обгрунтовуючи позов тим, що такий арешт, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було накладено згідно постанови від 28.02.2007 року капітана міліції Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві Козоріз С.В. , проте у зв"язку з чим йому не відомо. Зазначено у позові і те, що жодного відношення до будь-якого криміального провадження він не має, під слідстом не перебував, судимостей не має, а тому просить такий арешт скасувати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що до жодного кримінального провадження він не причетний, під слідством ніколи не перебував, зазначена у постанові Дніпровського районного суду м.Києва особа іншого віку аніж він. Відповідач до суду не з"явився, відзиву не подав. проте такий повідомлявся належним чином про розгляд даної справи, у зв"язку з чим суд вважає за можливе вирішувати вказану справу без участі таких. Заслухавши пояснення з"явившихся у судове засідання сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно , ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, ч. 6, ч.7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а неборжникові може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту. Відповідно до Постанови № 5 Пленуму ВСУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Так, згідно свідоцтва про прово власності на житло вбачається, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 14.06.2021 року вбачається, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт згідно постанови від 28.02.2007 року Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві, капітана міліції Козоріз С.В. № 3-422, вх. 1866/2-41. Згідно постанови від 28.02.2007 року Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві, капітана міліції Козоріза С.В. , яка була надана суду першою Київською державною нотаріальною конторою 11.10.2021 року , вбачаєтьсь, що такою постановою було накладено арешт на майно [PERSON] , без дати та року народження та ідентифікаційного коду, серед якого і 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Згідно вказаної постанови вбачається, що в СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві розслідувалася кримінальна справа у відношені [PERSON] , без дати та року народження та ідентифікаційного коду, та [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ст. 296 ч.4, ст. 187 ч.2 КК України, а саме в ході розслідування встановлено, що [PERSON] , 26.08.2005 року біля 19-45 год, неподалік від будинку [ADDRESS] , яка розташована на території садового товариства "Приозерний" на Воскресенських садах в м.Києві, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, а також загально прийнятих правил моральності, погрожував застосуванням у відношенні [PERSON] та її малолітньої дочки предметом схожим на пістолет, після чого спричинив [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Згідно постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 06.07.2012 року [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, маючого на неповнолітніх утримані дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , працюючого головним звукорежисером телеканалу «СТБ», зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , раніше не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а кримінальну справу закрито. Така кримінальна справа стосується тих само подій які зазначені у постанові від 28.02.2007 року Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві, якою накладався арешт на майно позивача, проте згідно наданих суду доказів вбачається, що підозрюваний в зазначеній кримінальній справі [PERSON] , [INFO] , а позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) згідно наданого суду поспорту [INFO] , згідно пенсійного посвідчення є пенсіонером, згідно довідки МВС до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Отже, вбачається, що в рамках зазначеного кримінального провадження арешт було накладено на майно іншої, відмінної від підозрюваного, підсудної особи, хоча ті мають одинакові прізвища, ім"я, та імя по-батькові, проте мають різні роки народження, тощо. Отже, накладений арешт в рамках такого кримінального провадження підлягає скасуванню. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд обгрунтовувати своє рішення, його не можна тлумачити, як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року). З огляду на вказане, суд навів всі необхідні та ключові мотиви вказаного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved