overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугіна І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON], у якої було виявлено ознаки, що свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарського закладу. Представник КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Статкевич Г.П., яка діє на підставі довіреності, підтримала доводи викладені в заяві та пояснила суду, що 30.11.2014 року за направленням дільничного лікаря [PERSON] була госпіталізована до психіатричної лікарні в примусовому порядку з ознаками психічного захворювання, була оглянута комісією лікарів, які дійшли до висновку про необхідність примусової госпіталізації останньої. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась від неї надійшла заява в якій вона не заперечує проти примусової госпіталізації доньки. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] не розуміє необхідність лікування у психіатричній лікарні, веде себе не адекватно: не спить протягом трьох суток, дома не ночує, залишила роботу, проявляє елементи агресії відносно батьків. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №105 від 01.12.2014 року лікарів-психіатрів КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» при обстеженні комісією лікарів [PERSON] постановлено діагноз «гострий поліморфний псіхотичний розлад», що свідчить про наявність ознак психічного захворювання, тому при відсутності належного лікування остання може представляти загрозу для себе та для оточуючих. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом останньої, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], а тому заява КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" підлягає задоволенню. На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугина І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON] [PERSON] госпіталізована до психіатричної лікарні за направленням дільничного лікаря-психіатра у відділення №9 в зв'язку з погіршенням психічного стану, так як вона не змозі самостійно задовольняти свої життєві потреби, має місце неадекватна поведінка в останні 3 роки, на що звертала увагу її донька. У хворої прогресивно погіршується пам'ять, останній рік не орієнтована в часі, не розуміє де вона знаходиться, не може сказати скільки їй років, вечорами збирає речі, намагається кудись піти, неспроможна в побуті, самостійно не готує, не прибирає, за собою не доглядає. У зв'язку з відмовою лікування [PERSON] 21 квітня 2015 року була оглянута комісією лікарів, які дійшли до висновку про необхідність примусової госпіталізації останньої. Це перша госпіталізація [PERSON] Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] не розуміє необхідність лікування у міській лікарні, не вважає себе хворою, немає критики до своїх дій, скарг адекватних стану не пред'являє. Зацікавлена особа: донька хворої [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заяву КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" про примусову госпіталізацію [PERSON], та примусово пролікувати останню. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №31 від 21 квітня 2015 року лікарів-психіатрів КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" у [PERSON] вбачається помірно виражена атеросклеротична деменція. У зв'язку з тим, що пацієнтка не в змозі самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність - підлягає госпіталізації в психіатричну лікарню в примусово порядку. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом [PERSON], тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу останньої, а тому задовольняє заяву КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7". На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугіна І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON], у якої було виявлено ознаки, що свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарського закладу. Представник КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Рудих І.І., яка діє на підставі довіреності, підтримала доводи викладені в заяві та пояснила суду, що 20.06.2014 року за направленням лікаря психіатра [PERSON] була госпіталізована до психіатричної лікарні в примусовому порядку з ознаками психічного захворювання, була оглянута комісією лікарів, які дійшли до висновку про необхідність примусової госпіталізації останньої. Зацікавлені особи мати хворої [PERSON] та батько хворої [PERSON] у судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи мається заява з якої вбачається, що вони не заперечують проти госпіталізації [PERSON]. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] поступила на стаціонарне лікування повторно, після виписки зі стаціонару різко припинила прийом препаратів, стала злісною, збудженою, агресивною, на зауваження не реагує, підтримувати лікування відмовляється, поводиться неадекватно. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №57 від 23.06.2014 року лікарів-психіатрів КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» при обстеженні комісією лікарів [PERSON] постановлено діагноз «шизофренія, параноїдна, епізодична, ремітуюча», що свідчить про наявність ознак психічного захворювання, в клінічній картині якого має місце галлюцинаторно-маревна симптоматика, неадекватність поведінки, агресивні тенденції, галюцинаторні переживання, відсутність критики, тому при відсутності належного лікування остання може представляти погрозу для себе та для оточуючих. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом останньої, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], а тому заява КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" підлягає задоволенню. На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу ",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугіна І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON]., у якого було виявлено ознаки, що свідчать про необхідність його примусової госпіталізації до лікарського закладу. Представник КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Светлічний П.Є., який діє на підставі довіреності, підтримав доводи викладені в заяві та пояснила суду, що 21.06.2014 року за направленням лікаря психіатра невідомий був госпіталізований з приймального відділення міськлікарні № 2, куди був доставлений працівниками міліції з блок поста, що знаходиться при виїзді з міста до психіатричної лікарні з ознаками психічного захворювання, був оглянутий комісією лікарів, які дійшли до висновку про необхідність примусової госпіталізації останнього. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] поводився неадекватно, нічого про себе не повідомляв, на запитання відповідав не по суті, за своїм психічним станом не може орієнтуватися в навколишньому давати адекватну оцінку своїм діям, виконувати свої основні та побутові потреби. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №58 від 23.06.2014 року лікарів-психіатрів КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» при обстеженні комісією лікарів [PERSON] страждає психічним розладом у вигляді «аметівний синдром», що свідчить про те що він за своїм психічним станом не може орієнтуватися в навколишньому давати адекватну оцінку своїм діям, виконувати свої основні та побутові потреби. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом останньої, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], а тому заява КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" підлягає задоволенню. На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу ",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява головного лікаря КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Калугіна І.В. про примусову госпіталізацію [PERSON], у якої було виявлено ознаки, що свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарського закладу. Представник КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" Аверкіна С.В., яка діє на підставі довіреності, підтримала доводи викладені в заяві та пояснила суду, що 31.08.2015 року за направленням дільничного лікаря [PERSON] була госпіталізована до психіатричної лікарні в примусовому порядку з ознаками психічного захворювання, була оглянута комісією лікарів, які дійшли до висновку про необхідність примусової госпіталізації останньої. Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти примусової госпіталізації доньки. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хвору необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно акту комісійного огляду №79 від 01.09.2015 року лікарів-психіатрів КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» при обстеженні комісією лікарів [PERSON] постановлено діагноз «маніакальний епізод без психотичних симптомів», що свідчить про наявність ознак психічного захворювання, тому при відсутності належного лікування остання може представляти загрозу для себе та для оточуючих. Особа, у відношенні якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] не розуміє необхідність лікування у психіатричній лікарні, веде себе не адекватно: дротлива, конфліктна, зла, не дозволяє до себе доторкнутися, висловлювання безглузді, непослідовні, перескакує з однієї теми на іншу, ображає, б'є співробітників лікарні ногами, критики до стану і поведінці немає. Таким чином, судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки психічного розладу, які свідчать про необхідність її примусової госпіталізації до лікарні, що підтверджується комісійним оглядом останньої, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON], а тому заява КЛПУ "Міська психіатрична лікарня №7" підлягає задоволенню. На підставі ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що її чоловік [PERSON] у 1995 році отримав земельну ділянку для будівництва гаража в м.Радомишлі. Гараж він побудував, але правовстановлюючі документи на гараж він не оформив. 24 травня 2000 року чоловік помер, але зареєструвати даний гараж вона не може, оскільки земельна ділянка їй не виділялась, іншим чином ніж шляхом звернення до суду їй власніть на гараж не набути, тому і просить суд визнати за нею право власності на зазначений гараж. Позивач та представник відповідача - Радомишльської міської Ради Житомирської області, в судове засідання не з"явились, надіслали до суду письмові заяви, в якіх просять слухати справу за їх відсутності, з заявлені вимоги підтримали. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Радомишльської міської ради №59 від 14.03.1995 року чоловіку позивача - [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва гаража. Гараж чоловік збудував, правовстановлюючі документи на гараж він не оформив і 24 травня 2000 року помер. Як видно з довідки відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства і будівництва та цивільного захисту населення Радомишльської РДА, гараж розміром 3.5х5 м загальною площею 17.5 кв.м, який розташований по вул.Петрівська, в м.Радомишлі, власником якого є [PERSON] збудований без порушення будівельних, протипожежних, санітарних та екологічних вимог. Відповідно до п.а, б, ст.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.15.1998 року)" - положення ст.17,18 Закону " Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введенню в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України(в редакції 1963 року) громодяни могли мати власність,причому глава 10 "Особиста власність" цього ж кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"зковою державною реєстрацією. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд її позовні вимоги задовольняє. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

ТОВ "ЖЕК ЗАБОТА" звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2011 року по 01.07.2014 року в сумі 5122,96 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримала. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки до суду не повідомили, заперечень проти задоволення позову не надали. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS]. Вказаний будинок знаходиться на балансі ТОВ "ЖЕК ЗАБОТА", яке надає мешканцям послуги з утримання будинків та прибудинкових територій на підставі договору на утримання будинків, споруд та прибудинкової території, укладеному між Миколаївською міською радою в особі Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради, Департаментом ЖКГ та ТОВ "ЖЕК ЗАБОТА". Особовий рахунок [NUMBER] та розрахункова книжка по оплаті послуг ТОВ "ЖЕК ЗАБОТА" відкриті на ім'я [PERSON] Згідно довідки форми 3 від 23.07.2014 року виданої ТОВ "ЖЕК ЗАБОТА" у кв.[ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі ними користуються, що свідчить про існування між сторонами фактичних договірних відносин з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку на ім'я [PERSON] [NUMBER]. Згідно п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язанні оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як зазначає в позовній заяві позивач з квітня 2011 року боржники свої обов'язки по оплаті за надання послуг з утримання будинку та при будинкової території не виконують в повному обсязі у зв'язку з чим станом на 01.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість перед ТОВ "ЖЕК ЗАБОТА" в сумі 5122,96 грн. Відповідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.66 ЖК Української РСР Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Тому слід стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за період з 01.04.2011 року по 01.07.2014 року в сумі 5122,96 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідачі слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 121,80 грн. з кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого із відповідачем 18 листопада 2006 року, з посиланням на те, що сторони мають неповнолітню дитину- Суярка [PERSON], [INFO], шлюб виявився невдалим, між сторонами виникли неприязні відносини через різні погляди на сімейне життя та несумісні характери, сторони втратили взаємні почуття один до одного, що суперечить інтересам позивача і є підставою для неможливості подальшого життя подружжя, сім"я припинила своє існування в 2012 році, примирення не можливе, відповідач проживає окремо від сім"ї, спільне господарство відсутнє, просить відновити своє дошлюбне прізвище "Лавріненко". Відповідно до заяв від 07 червня 2017 року позивач підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, змінити прізвище із «Суярко» на дошлюбне «Лавріненко» та стягнути судовий збір з відповідача, примирення не можливе; відповідач проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності, примирення не можливе. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2006 року, дошлюбне прізвище позивача "Лавріненко", останні є батьками [PERSON], [INFO], між сторонами виникли неприязні відносини через різні погляди на сімейне життя та несумісні характери, останні тривалий час разом не проживають і не підтримують подружніх стосунків, що суперечить інтересам позивача і є підставою для неможливості подальшого життя подружжя і збереження шлюбу, при цьому суд враховує, що норми сімейного законодавства не наділяють судові інстанції можливістю примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, відповідно до поданих письмових заяв сторони наполягають на розірванні шлюбу, клопотання останніх про надання строку для примирення відсутні. Законними підставами для розірвання шлюбу є ст.ст.105, 110, 112 СК України. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню із відповідача 640 грн. судового збору.

Outcome: approved