Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з первинним позовом до [PERSON] в якому просила розділити автомобілі та причепи, що є спільною власністю подружжя, виділивши та визнавши право власності кожного: [PERSON] - автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р. та автомобільний причіп марки К4АМГ держ. знак [NUMBER]; [PERSON] - автомобіль марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER] та автомобільний причіп марки VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір білий, 1985 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.01.2008 року. В подальшому заявою позивач [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги. Так, заявою від 01.07.2013 року просила розділити автомобілі та причепи, що є спільною власністю подружжя, виділивши та визнавши право власності кожного: [PERSON] - автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р. та автомобільний причіп марки VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір білий, 1985 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.01.2008 року; [PERSON] - автомобіль марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER] та автомобільний причіп марки К4АМГ держ. знак [NUMBER]. Також позивач просила зобов'язати відповідача [PERSON] на протязі 3-х днів після набрання законної сили рішенням суду у справі передати їй автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р. та автомобільний причіп марки VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір білий, 1985 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.01.2008 року. Заявою від 01 серпня 2013 року позивач [PERSON] просила розділити автомобілі та причепи, що є спільною власністю подружжя, виділивши та визнавши право власності кожного: [PERSON] - автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р. вартістю 183873 грн.; [PERSON] - автомобіль марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER] та автомобільний причіп марки VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір білий, 1985 року випуску вартістю 27325 грн., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.01.2008 року вартістю 176099 грн. Також позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь різницю у вартості виділеного майна в сумі 9730,5 грн., та понесені судові витрати і зобов'язати відповідача [PERSON] на протязі 3-х днів після набрання законної сили рішенням суду у справі передати їй автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску та свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля [NUMBER] від 10.07.2012 р. Виключення з позову позовних вимог стосовно автомобільного причепа марки К4АМГ держ. знак [NUMBER] позивач [PERSON] обґрунтувала фактом відчуження вказаного причепа. Перелічені заяви були прийняти судом до розгляду. Заявою від 05.05.2014 року позивач [PERSON] просила визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, яке набуте за час шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а саме: автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р. вартістю 183873 грн.; автомобіль марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER] та автомобільний причіп марки VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір білий, 1985 року випуску вартістю 27325 грн., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.01.2008 року вартістю 176099 грн. Виділити [PERSON] перелічене майно і стягнути з нього ? частину вартості цього майна. У прийнятті до розгляду вказаної заяви судом було відмовлено на підставі ст. 27 ч. 1 КПК України, оскільки заява про уточнення позовних вимог була подана під час судового розгляду після пояснень сторін та дослідження письмових матеріалів справи, представник позивач [PERSON] - [PERSON] обґрунтувала неможливість подання вказаної заяви лише тією обставиною, що вона раніше не приймала участі в справі, що на думку суду не є поважною причиною, оскільки позивач приймала участь у справі особисто та користувалася правовою допомогою фахівця в галузі права. В обґрунтування змінених позовних вимог позивач [PERSON] вказала, що спірне майно було придбане [PERSON] під час перебування з нею у зареєстрованому шлюбі і згідно ст. 60 СК України є спільною власністю подружжя яке необхідно поділити за правилами встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України з застосуванням положень ст. 71 ч. 4 та 5 СК України. Представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити повністю. Суду додатково пояснила, що [PERSON] на її думку не доведений факт відчуження транспортних засобів, та не доведено, що спірне майно було придбане за його особисті кошти. Доказом того, що спірне майно спільне власністю подружжя є факт придбання вказаного майна під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а факт внесення [PERSON] коштів у підприємницьку діяльність [PERSON] для придбання транспортних засобів вважає наведеним з огляду на те, що позивачка за первинним позовом мала дохід за 2012 рік. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі і 09.10.2013 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій просив визнати його особистою власністю, як фізичної особи підприємця зареєстровані на його ім'я: автомобіль (тягач): марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р.; автомобільний напівпричіп: марка VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір білий, 1985 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.01.2008 року, автомобіль (тягач) марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER]; автомобільний причіп: марка К4АМГ держ. знак [NUMBER]. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначив, що вказаний автотранспорт є його особистою власністю, оскільки був придбаний ним для здійснення підприємницької діяльності за його особисті кошти отримані ним від використання у своїй підприємницькій діяльності з 20.12.1995 року як приватного підприємця свого особистого майна придбаного до набрання шлюбу. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити з тих самих підстав. Представник відповідача і позивача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, зустрічний позов просив задовольнити, а в задоволенні первинного позову [PERSON] відмовити повністю. В судовому засіданні підтримав письмові заперечення і додатково пояснив, що позивачем за первинним позовом [PERSON] не доведено, що вона робила будь-які внески в підприємницьку діяльність [PERSON] та надавала йому свої особисті кошти для придбання спірного майна, не довела суму цих внесків, між подружжям відсутній письмовий договір з вказаних правовідносин, відсутні докази письмового дозволу на використання значної суми спільних грошових коштів, оскільки гроші є майном, а для використання цінного майна потрібна згода другого з подружжя. Вивчивши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, суд дійшов висновку що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 26 квітня 2002 року Жовтневим районним управлінням юстиції Дніпропетровської області,.актовий запис № 242. Шлюб розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.12.2013 року. З 20.12.1995 року [PERSON] зареєстрований в Виконавчому комітеті Криворізької міської ради Дніпропетровської області, як фізична особа підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 28.04.2012 р., Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08.08.2011 року, серія № 497765, Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії [NUMBER], що додається та Свідоцтвом про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності № [NUMBER] від 20.12.1995 року. На час розгляду справи продовжує здійснювати підприємницьку діяльність в сфері вантажних перевезень, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Отримання доходів від підприємницької діяльності підтверджується Книгою обліку прибутків та витрат за період з 01.02.1996 року по 2009 рік, на підставі якої [PERSON] звітував до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції та довідкою з Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції від 30.09.2013 року № 3969/10/1701 відповідно до якої з 01.01.2002 року по 31.12.2012 року [PERSON] як фізична особа - підприємець здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, з 01.01.2011 року по теперішній час і перебуває на загальній системі оподаткування. Відповідно до Книги обліку доходів та видатків та довідки з Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції від 30.09.2013 року № 3969/10/1701 [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності отримав дохід в розмірі 134913000 крб. за І та ІІ квартал 1996 року та 1 323 886 грн. 04 коп. за період з ІІІ кварталу 1996 року по 2012 рік включно. [PERSON] здійснював підприємницьку діяльность в сфері вантажних перевезень, що підтверджується ліцензією про внутрішні перевезення вантажів та про міжнародні перевезення вантажів з 23.11.1995 року по 09.10.2012 рік. До укладення шлюбу з [PERSON] за час здійснення підприємницької діяльності для використання у здійсненні вантажних перевезень були придбані наступні транспортні засоби: 09.11.1995 року автомобіль (тягач) МАЗ 5429, 1980 року випуску р.н. [NUMBER]; 25.11.1997 року напівпричіп К4АМГ, 1989 року випуску р.н. [NUMBER]; 24.12.1997 року напівпричіп МАЗ 9397, 1989 року випуску, який було перереєстрована, як МАЗ 93297 р.н. [NUMBER]; 13.09.1996 року автомобіль (тягач) МАЗ 504В, 1983 року випуску р.н. [NUMBER], що підтверджується Біржовим контрактом від 01.07.1996 року № 310 посвідченим Тернопільською універсальною товарною біржею 01.07.1996 року та наказом ВАТ "Тернопільська автобаза" про реалізацію автомобіля [NUMBER] від 26.06.1996 року за № 105 і актом передачі від 26.06.1996 року; 05.03.1997 року автомобіль (тягач) МАЗ 5334, 1989 року випуску, р.н. [NUMBER] . Після укладення шлюбу позивач 19.08.2003 року через довірену особу [PERSON], або [PERSON], на яких видав довіреність на право розпорядження транспортними засобами посвідчену 29.10.2003 року за реєстровим №12666 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] здійснив відчуження автомобіля (тягач) МАЗ 5334, 1989 року випуску р.н. [NUMBER], і автомобіля (тягач) МАЗ 504В, 1983 року випуску, що підтверджується довідкою з Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 04.09.2013 р., вих. № 14/4 ЦНП - 2833 відповідно до якої вказані транспортні засоби не зареєстровані за [PERSON] 03.10.2003 року [PERSON] придбав сідловий тягач-Е КАМАЗ 5410, 1985 року випуску і 08.10.2003 року придбав сідловий тягач КАМАЗ 54112,1987 року випуску. 12.06.2007 року [PERSON] через довірену особу [PERSON] або [PERSON] на яких видав довіреність на право розпорядження транспортними засобами посвідченої 29.05.2007 року за реєстровим №1178 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] здійснив відчуження напівпричепа МАЗ 93971, 1987 року випуску, та автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, що підтверджується довідкою з Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 04.09.2013 р., вих. № 14/4 ЦНП - 2833 відповідно до якої вказані транспортні засоби не зареєстровані за [PERSON] 14 червня 2007 року [PERSON] придбав автомобіль (тягач) МАЗ 5432, 1987 року випуску р.н. [NUMBER], що підтверджується копією Біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу від 14 червня 2007 року реєстраційний [NUMBER] посвідчено Українською товарною біржею та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, та напівпричіп бортовий VAN HOOL, 1985 року випуску р.н. [NUMBER], що підтверджується копією Біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний від 14 червня 2007 № [NUMBER] посвідчено Українською товарною біржею та копією технічного паспорту транспортного засобу серія [NUMBER] виданим Криворізьким РЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській обл.. 19.01.2008 року. 13.12.2011 року [PERSON] за 19743,04 грн. продав автомобіль МАЗ 5432 держ. номер [NUMBER], 1987 року випуску, що підтверджується Довідкою-рахунком, серії ДПІ № 153110 виданою Д.І.О.ТРЕЙДЕР ІНТЕРНАЦІОНАЛ, 31.12.2011 року. 31.01.2010 року [PERSON] через довірену особу [PERSON] або [PERSON], на яку видав довіреність на право розпорядження транспортними засобами посвідчену здійснив відчуження сідлового тягача КАМАЗ 54112,1987 року випуску р.н. [NUMBER]. 25.05.2010 року [PERSON] здійснив відчуження напівпричепа К 4 АМГ, 1989 року випуску р.н. [NUMBER] через довірену особу [PERSON] на яку видав довіреність на право розпорядження транспортними засобами посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованій в реєстрі реєстрації нотаріальних дій за № 486, що підтверджується витягом з реєстру реєстрації довіреностей. 30.03.2011 року [PERSON] здійснив відчуження напівпричепа бортовий VAN HOOL, 1985 року р.н. [NUMBER] через довірену особу [PERSON] на яку видав довіреність на право розпорядження транспортними засобами посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованій в реєстрі реєстрації нотаріальних дій за № 318 та розписки про повний розрахунок за проданий напівпричіп бортовий VAN HOOL, 1985 року випуску р.н. [NUMBER] [PERSON]. 14.12.2011 року [PERSON] за 45 760 грн. придбав автомобіль MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, що підтверджується Протоколом № 1211142 проведення аукціону з реалізації майна від 14.12.2011 року та платіжним дорученням № 1 від 15.12.2011 року. 06.07.2012 року [PERSON] за 130 000 грн. придбав автомобіль (тягач) марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER], що підтверджується довідкою рахунком серії ДПІ № 050722 від 06.07.2012 року виданого ФОП [PERSON]. Всі перелічені транспортні засоби були зареєстровані на [PERSON], що підтверджується довідкою з Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району від 04.09.2013 року, відповідно до якої на час розгляду справи на [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль (тягач) марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р.; автомобіль (тягач) марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER] та автомобільний причіп: марка К4АМГ держ. знак [NUMBER] і автомобільний напівпричіп: марка VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір білий, 1985 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.01.2008 року. Доказів внесення позивачем за первинним позовом [PERSON] до майна ФОП [PERSON] або в його підприємницьку діяльність власних коштів суду не надано. В судовому засіданні позивач за первинним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. В судовому засіданні позивач за первинним позовом і відповідач за зустрічним позовом [PERSON] суду пояснила, що з 26 квітня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу вони за спільні кошти придбали спірне майно. При цьому вона також працювала приватним підприємством та мала власний дохід частину якого вклала в придбання автомобілів та причепів. В задоволенні позовних вимог [PERSON] відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив відмовити з тих самих підстав які викладені ним у запереченнях та його позовній заяві, а свій позов просив задовольнити повністю. В судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що ще до укладення шлюбу з позивачем [PERSON] з 20.12.1995 року він працював приватним підприємцем і використовував у своїй підприємницькій діяльності автотранспорт, який був ним придбаний до укладення шлюбу. Саме за рахунок цього майна він отримував дохід, продавав транспортні засоби і купував нові. Саме за ці кошти і були придбані спірні транспортні засоби та причепи. [PERSON] грошей для купівлі спірного майна не надавала. Тому спірне майно є його особистою власністю як фізичної особи підприємця. 11.09.2013 року до матеріалів справи представником позивача за первинним позовом [PERSON] було надано суду звіти № 01/16, №01/17, № 01/18 від 05.08.2013 року складені ТОВ "МАНІТ" в особі оцінювача Фалкова Г.Р. про експертну оцінку транспортних засобів, а саме автомобіль (тягач) марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER]; автомобільний напівпричіп марка VAN HOOL, держ. знак [NUMBER], автомобіль (тягач) марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER]; проведену ТОВ "МАГНІТ". Оцінюючи з точки зору допустимості вказані звіти суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. В звітах вказано, що автомобілі було оглянуто 05.08.2013 року, тобто в день складання звіту, хоча в цей день автомобілі знаходились в відрядженні та не могли були бути надані для огляду, що підтверджується Товарно-транспортними накладними від 05.08.2013 року № 017848 та від 05.08.2013 року № 283127 . В звіті № 01/16 від 05.08.2013 року про оцінку транспортного засобу автомобіля (тягача) марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER] вказано що в даному автомобілі відсутнє додаткове обладнання, хоча вказаний автомобіль обладнаний автономним обігрівачем кабіни WeBASTO та автомагнітолою. Вказані в звіті показники одометра які становлять 1405049 км. не відповідають дійсності, оскільки показники одометра становлять 965822 км., що підтверджується протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 13 липня 2013 року за № 000631. В звіті № 01/17 від 05.08.2013 року про оцінку транспортного засобу автомобіля (тягача) марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER] вказано що в даному автомобілі відсутнє додаткове обладнання, хоча цей автомобіль обладнаний автономним обігрівачем кабіни Eberspacher, та автомагнітолою. Також в звіті зазначені показники одометра 1288400 км., що не відповідає дійсним показникам які становлять 181135 км. Вказана обставина підтверджується протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 13.07.2013 року де зазначені показники тахографа, а саме 5650 км. Також в звіті зазначено що у вказаного автомобіля не було зниження вартості, що не відповідає дійсності, оскільки в травні 2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу і на дату складання звітів на автомобілі лишилися видимі сліди пошкодження, а саме розбите лобове скло, що підтверджується фотознімками та постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2013 року. В звіті № 01/18 від 05.08.2013 року про оцінку транспортного засобу значиться автомобільний напівпричіп марка VAN HOOL, який було передано для відчуження на час складання звіту на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 30.03.2011 року за реєстровим № 318 та на підставі розписки від 30.03.2011 року [PERSON]., яким вказаний напівпричіп не надавався до огляду. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] також було надано суду звіт від 07.02.2013 року незалежної оцінки, складений експертом [PERSON], автомобіля марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], де його вартість станом на 07.02.2013 року становить 56 021 грн. Вказаний звіт позивач за первинним позовом [PERSON] в судовому засіданні не оспорювала. Під час проведення оцінки транспортних засобів оцінювач Фалков Г.Р. провів оцінку транспортних засобів без їх огляду та дозволу суду, який призначив вказану оцінку, чим порушив наступні положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України: - п. 4.1. Оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об'єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. - п. 4.4. У звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ крім іншого зокрема зазначається така інформація: и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв'язання поставлених питань; н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; - п. 5.1. Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. - п. 5.5. Під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше иконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов'язковою їх фіксацією шляхом фотографування. - п. 5.6. Після закінчення зовнішнього технічного огляду провадиться перевірка роботи двигуна та інших складників, а для спеціалізованих (спеціальних) КТЗ - працездатність спеціального обладнання. У разі можливості проведення ходових випробувань (під час руху КТЗ) перевіряється робота складників КТЗ з метою встановлення їх технічного стану. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про невідповідність звітів про оцінку транспортних засобів вимогам закону, та визнає звіти № 01/16, №01/17, № 01/18 від 05.08.2013 року складені ТОВ "МАНІТ" в особі оцінювача Фалкова Г.Р. недопустимими доказами і не приймає їх до уваги при вирішенні справи. Приймаючи рішення по справі суд також виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ч. 3 цієї ж статті передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 2 вказаної статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Положеннями ч. 3 цієї ж статті встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно частини 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371), транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 64 ч. 1 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ч. 2 цієї ж статті договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Положеннями ст. 58 СК України врегульоване право на плоди та доходи від речей, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. А саме якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). Відповідно до ст. 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в пункті 29 визначено, що відповідно до положень статей 57, 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ст. 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Вирішуючи справи суд застосовує наступну правову позицію Верховного суду України, викладену у рішенні від 02 жовтня 2013 року № 6-79 цс 13. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України. Водночас відповідно до ст. 59 СК України той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Закону України "Про підприємництво". Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено. Як зазначається у ч. 2 ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. На підставі цього положення, а також норм ст. ст. 57, 61 СК України слід дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Установивши у справі, яка розглядається, факт оформлення права приватної власності приватного підприємця та реєстрації на [PERSON] спірних транспортних засобів, а також відсутності доказів участі [PERSON] в укладанні договорів на придбання спірного майна, суд не може змінити правовий режим майна приватного підприємця на режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки з моменту використання майна у підприємницькій діяльності фізична особа-підприємець є єдиним власником майна, й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб. При цьому навіть і в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна приватному підприємцю, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємця, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємця, або половини майна, що залишилось після ліквідації (припинення) фізичної особи-підприємця. Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Таким чином, купуючи під час шлюбу транспортні засоби як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності не за спільні кошти подружжя та вирішуючи питання про його використання в підприємницький діяльності ФОП [PERSON], останній діяв виключно як власник цього майна й суб'єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності . Посилання на рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця не спростовує зазначених висновків, оскільки в цьому рішенні мова йде виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя. З огляду на зазначене позивач за первинним позовом [PERSON] не довела ту обставину, що спірне майно ФОП [PERSON], яке останній використовує у своїй підприємницькій діяльності, було придбане у тому числі за рахунок її внесків у підприємницьку діяльність останнього, або що вказане майно було придбане також за рахунок її внесків. Оскільки транспортні засоби: автомобіль (тягач): марки MERCEDES-BENZ 1843 (вантажний) держ. знак [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № [NUMBER], колір синій, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 10.07.2012 р.; автомобіль (тягач) марки RENAULT MAGNUM 480 (вантажний) держ. знак [NUMBER], які залишилися у [PERSON] на теперішній час були придбані за рахунок його майна яке було його особистою власністю і в наслідок доходів, отриманих від використання даного майна в його підприємницькій діяльності і отриманих доходів, а позивач [PERSON] не довела факт здійснення нею внесків в підприємницьку діяльність ФОП [PERSON], то суд приходить до висновку, що зазначене майно не може бути спільним майном подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне майно є особистою власністю [PERSON], як фізичної особи підприємця, оскільки ФОП [PERSON] був зареєстрований та розпочав свою діяльність, а також придбав майно для початку підприємницької діяльності до укладення шлюбу з [PERSON], тобто було придбане за його особисті кошти та в результаті розвитку його підприємницької діяльності, придбане за кошти від його діяльності як підприємця з використанням майна, котре належало йому на праві особистої власності. На підставі викладеного й

Outcome: approved