Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернулося до суду з позовом до [PERSON], з урахування уточнених вимог, просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором CM-SME-700/167/2008 від 12.05.2008 у розмірі 2 909 184 грн. 48 коп. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PM - SME 700/167/2008., а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-9, загальною площею 146.7 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків за ціною не нижче 23700.00 грн. та нежитлові приміщення 2-го поверху №10-16 загальною площею 99.5 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків за ціною не нижче 16100.00 грн. з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження, а також передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12.05.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] укладено договір № СМ-БМЕ-700/167/2008, у відповідності до умов якого Третя особа отримала кредит у розмірі 207 000, 00 доларів США. 12 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором CM-SME-700/167/2008 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № № PM - SME 700/167/2008, предметом іпотеки визначено нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 246.2 кв.м., що розташована за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків. У зв'язку з невиконанням [PERSON] вимог кредитного договору, кредитор був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/1540/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-БМЕ-700/167/2008 у розмірі 2 909 184 грн. 48 коп. ( з них 1 626 975, 15 грн. - заборгованість за кредитом; 302 209, 33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 980 000, 00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором). Позивач вказує, що з провадження у справі №Б-50/192-10 про банкрутство ФОП [PERSON] стало відомо, нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договорами іпотеки відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя з посиланням на здійснення процедури банкрутства, на даний час постанова про визнання ФОП [PERSON] банкрутом по справі № Б-50/192-10 - скасована, а провадження припинено. Позивач зазначає, що з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стаю відомо, що предмет іпотеки наразі належить [PERSON], також, із витребуваних від ПН ХМНО [PERSON] стало відомо, що нежитлова будівля літ. «М-2» загальною площею 246.2 кв.м., що розташована за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків, була реалізована Відповідачу двома частинами, що складаються з: нежитлових приміщень 1-го поверху №1-9, загальною площею 146.7 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків, нежитлових приміщень 2-го поверху №10-16 загальною площею 99.5 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків. Також позивач вказує, що іпотечне майно придбано відповідачем відповідно за Договором купівлі-продажу від 14.09.2011 (нежитлові приміщення 1-го поверху №1-9, загальною площею 146.7 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М- 2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків). Пунктом 4 договору від 14.09.2011 сторони встановили експерту вартість придбаного майна в розмірі 23700.00 грн., відповідно за Договором купівлі-продажу від 08.09.2011 Відповідач набула права власності на нежитлові приміщення 2-го поверху №10-16 загальною площею 99.5 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків. Пунктом 4 договору від 08.09.2011 сторони встановили експерту вартість придбаного майна в розмірі 16100.00 грн. Враховуючи, що відповідачем вже узгоджено вартість предмету іпотеки, позивач вважає визначити дану погоджену вартість в прохальній частині позовної заяви, а також з метою забезпечення повної реалізації позивачем своїх прав, як Іпотекодержателя та запобігання спричинення Іпотекодавцем перешкод для подальшої реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, позивач просить передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дане нерухоме майно в управління Іпотекодержателя з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладанням на охорону зі спеціалізованими підприємствами. В судовому засідання представник позивача позов підтримав пояснив, про обставини викладені в ньому,просив позов задовольнити. Відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що при укладенні договорів купівлі-продажу нежитлові приміщення не знаходилися під будь-якою забороною і в тому числі в іпотеці, про що свідчать відомості з реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, в задоволенні позову просила відмовити. Третя особа в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Суд вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.05.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] укладено договір № СМ-БМЕ-700/167/2008, у відповідності до умов якого Третя особа отримала кредит у розмірі 207 000, 00 доларів США. 12 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором CM-SME-700/167/2008 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № № PM - SME 700/167/2008, предметом іпотеки визначено нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 246.2 кв.м., що розташована за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків. 29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки. За змістом ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. У зв'язку з невиконанням [PERSON] вимог кредитного договору, кредитор був звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/1540/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-БМЕ-700/167/2008 у розмірі 2 909 184 грн. 48 коп. ( з них 1 626 975, 15 грн. - заборгованість за кредитом; 302 209, 33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 980 000, 00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. З інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, предмет іпотеки, а саме: нежитлова будівля літ. «М-2» загальною площею 246.2 кв.м., що розташована за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків, на даний час належить [PERSON], право власності на нежитлові приміщення 2-го поверху №1016 в літ. М-2 загальною площею 99,5 кв.м. по вул. Сидоренківській, 58 в м.Харкові нею було отримано на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2568 від 08.09.2011 укладеного між ним та власником [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 04.03.2011 року за реєстровим номером №421, право власності на нежитлові приміщення нежитлові приміщення 1-го поверху №1-9 в літ.\~ М-2 загальною площею 146,7 кв.м. по вул. Сидоренківській, 58 в м.Харкові відповідачем було отримано на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2648 від 14.09.2011 укладеного між відповідачем\~ та власником [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідач посилається на те, що при укладенні договорів купівлі-продажу нежитлові приміщення не знаходилися під будь-якою забороною і в тому числі в іпотеці про що свідчать відомості з реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна. Так, дійсно у справі №Б-50/192-10 про банкрутство ФОП [PERSON] нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договорами іпотеки відчужено арбітражним керуючим [PERSON] під час процедури банкрутства, однак на наданий час постанова про визнання ФОП [PERSON] банкрутом по справі № Б-50/192-10 - скасована, а провадження припинено. Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі 6-1382цс16, визначено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про скасування обтяження іпотекою нерухомого майна, на підставі якого з Єдиного реєстру заборон виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Єдиному реєстрі заборон, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. На підставі викладеного, суд вважає, що іпотека є чинною та перейшла до [PERSON] в момент укладання нею договорів купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцеві. Статтею 589 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 39, 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, суд, виходячи з приписів ст.ст. 525, 526, 533, 612, 624, 1054 ЦК України, оскільки боржник не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно ст.33,38 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, право звернення стягнення на предметі іпотеки у позивача виникло невиконанням та неналежним виконанням [PERSON] кредитного договору, після чого позивач, який особисто обирає спосіб захисту своїх прав, вирішив звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості, за наслідками розгляду якого Комінтернівським районним судом м.Харкова від 24.04.2014 року прийнято заочне рішення про задоволення вимог. Безпосередньо Законом № 898-ІУ визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. Згідно статті 35 Закону № 898-ІУ положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 31 Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що тільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Тобто Законом України «Про іпотеку» чітко визначено право іпотекодержателя у будь-який час звернутися за захистом своїх прав до суду. Також слід зазначити, що положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону«Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як було встановлено в судовому засіданні іпотечне майно придбано Відповідачем відповідно за Договором купівлі-продажу від 14.09.2011 (нежитлові приміщення 1-го поверху №1-9, загальною площею 146.7 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М- 2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків. Пунктом 4 договору від 14.09.2011 сторони встановили експерту вартість придбаного майна в розмірі 23700.00 грн.. Відповідно за Договором купівлі-продажу від 08.09.2011 Відповідач набула права власності на нежитлові приміщення 2-го поверху №10-16 загальною площею 99.5 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: вул. Сидоренківська, 58, м. Харків. Пунктом 4 договору від 08.09.2011 сторони встановили експерту вартість придбаного майна в розмірі 16100.00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем вже узгоджено вартість предмету іпотеки. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий Іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відтак, з метою забезпечення повної реалізації позивачем своїх прав, як Іпотекодержателя та запобігання спричинення Іпотекодавцем перешкод для подальшої реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, суд вважає за необхідне передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дане нерухоме майно в управління Іпотекодержателя з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладанням на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про звернення підлягають задоволенню у повному обсязі.. На підставі викладеного,

Outcome: approved