Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) в користь позивача [PERSON] , як законного представника неповнолітньої [PERSON] , 134028,00 гривень страхового відшкодування на утримання та 2153,24 гривень пені, 539,78 гривень трьох процентів річних, 1742,36 гривень інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Позовні вимоги представник обґрунтувала тим, що 19 травня 2018 року у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце поблизу села Машів Любомльського району Волинської області за участю автомобіля «ЗАЗ ВІДА», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Опель Вектра», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , загинув на місці пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ ВІДА» [PERSON] , який позивачу [PERSON] доводився чоловіком, а неповнолітній [PERSON] - батьком. Відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ ВІДА» на момент ДТП застрахована не була. У зв`язку із цим 16 липня 2018 року на адресу МТСБУ було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, у тому числі в інтересах дочки загиблого на суму 134 028,00 гривень як відшкодування утриманцю. Упродовж серпня 2018 року - жовтня 2020 року з відповідачем велось листування з приводу виплати страхового відшкодування, на вимогу відповідача надсилались додаткові документи згідно наданого переліку. 04 травня 2020 року відповідач повідомив про зупинення справи, у зв`язку з оскарженням вироку місцевого суду в апеляційному порядку, а 28 жовтня 2020 року від відповідача надійшло повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування, яка мотивована добровільною виплатою збитків самим винуватцем ДТП [PERSON] . Вважає, що така відмова відповідача суперечить нормам чинного законодавства, оскільки позивач [PERSON] на власний розсуд обрала спосіб захисту своїх прав і під час розгляду справи в суді у цивільному позові зазначала про свої наміри провести стягнення з МТСБУ відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до встановленого ліміту страхового відшкодування у позасудовому порядку. Тому, враховуючи, що відшкодування частини матеріальної шкоди винуватцем ДТП [PERSON] було саме добровільним, а [PERSON] обрала як спосіб здійснення свого права на одержання моральної та матеріальної шкоди шляхом звернення до МТСБУ, таке рішення відповідача вважає незаконним та необґрунтованим. Починаючи з дати остаточної відмови у виплаті відшкодування з відповідача також підлягають стягненню суми по пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, які нараховуються у зв`язку з несвоєчасною виплатою такого відшкодування. Провадження в справі відкрито ухвалою від 28 грудня 2020 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку представник відповідача подав відзив на позовну заяву. У ньому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Таку свою позицію обґрунтував тим, що позивач відмовилась від будь-яких претензій до винуватця ДТП [PERSON] і тим самим відмовилась від будь-яких деліктних зобов`язань щодо даного страхового випадку. Крім цього, [PERSON] відшкодував заподіяну шкоду в повному обсязі, що доводиться судовими рішення у кримінальному провадженні, тому у разі задоволення даного позову на нього буде покладено подвійну відповідальність по відшкодуванню шкоди, що суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно із ч.2 ст.38 Закону № 1961-ІV у такому випадку МТСБУ набуває до нього права регресної вимоги. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року за клопотанням представника відповідача до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено винуватця ДТП [PERSON] . У строк, визначений судом в ухвалах від 28 грудня 2020 року та від 05 лютого 2021 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958, позивач та її представник відповіді на відзив, а третя особа - пояснень щодо позову і відзиву не подали. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 19 травня 2018 року біля 02:30 години на 481 км автодороги сполученням "Київ-Ковель-Ягодин", що в цьому місці має одну смугу в одному напрямку двостороннього руху, [PERSON] , керуючи автомобілем "ЗАЗ ВІДА", номерний знак [NUMBER] , в порушення п.п.2.3б, 11.3, 12.9б, 34.1.1 Правил дорожнього руху не був уважним, проігнорував вимоги дорожнього знаку 1.26 "Двосторонній рух", перетнув горизонтальну дорожню розмітку 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху та, рухаючись із перевищенням максимально допустимої швидкості руху, допустив створення аварійної обстановки, занос автомобіля та зіткнення з автомобілем "Vauxhall Vektra", номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля "Vauxhall Vektra" [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля "ЗАЗ ВІДА" [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] стверджено, що [PERSON] помер [INFO] . По факту ДТП було розпочате кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст.286 КК України. Позивач [PERSON] доводилась загиблому [PERSON] дружиною, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , - дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль "ЗАЗ ВІДА", номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на території України, його власником був загиблий [PERSON] . На дату дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "ЗАЗ ВІДА" був забезпечений литовським страховим полісом, який державу Україна не охоплював, відповідно на території України не діяв. У зв`язку із цим 16 липня 2018 року представник батька, дружини та дочки загиблого [PERSON] подав у МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування: кожному потерпілому по 14892,00 гривень моральної шкоди та на неповнолітню дочку [PERSON] 134028,00 гривень на її утримання. 01 серпня 2018 року представник потерпілих надіслав МТСБУ довідку про нараховану і виплачену заплату загиблого [PERSON] , який на час ДТП працював водієм міжнародних перевезень на території Європейського Союзу в ЗАТ «Нострада» (Литовська Республіка). 22 жовтня 2018 року МТСБУ на адресу потерпілих та їх представника надіслало листа про необхідність подання додаткових документів та повідомило про припинення перебігу строку на прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати до дати, коли МТСБУ стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. 27 січня 2020 року представник потерпілих надіслав МТСБУ додатковий пакет документів, у тому числі копію вироку Любомльського районного суду від 09 грудня 2019 року з відміткою про не набрання законної сили, згідно якого винуватим у дорожньо-транспортній пригоді та вчинені передбаченого ч.2 ст.286 КК України злочину визнано [PERSON] , якому призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком в 1 рік 6 місяців. 26 лютого та 20 березня 2020 року МТСБУ листами повідомило потерпілих та їх представника про необхідність подання інших додаткових документів, а також про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди в силу положень ст.41 Закону України № 1961-ІV. 05 жовтня 2020 року представник потерпілих надіслав МТСБУ копію ухвали Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, якою вирок Любомльського районного суду від 09 грудня 2019 року змінено в частині призначеного [PERSON] покарання, а саме, виключено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців та на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на термін 2 роки. 20 жовтня 2020 року МТСБУ надіслало потерпілим та їх представнику лист про відсутність підстав для відшкодування шкоди, пов`язаної із загибеллю [PERSON] , оскільки в ухвалі Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року зазначається, що обвинувачений [PERSON] добровільно відшкодував завдані ним збитки та надалі має намір допомагати сім`ї [PERSON] . На скаргу представника потерпілих МТСБУ надало відповідь від 04 грудня 2020 року про відсутність підстав для перегляду прийнятого рішення про відмову у відшкодуванні шкоди. Предметом спору за даним позовом є страхове відшкодування на утримання неповнолітньої дочки загиблого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , в сумі 134028,00 гривень, а вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат за несвоєчасну виплату цього страхового відшкодування за своїм змістом є похідними. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За загальним правилом, передбаченим ст.1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди. Частиною 1 статті 1200 ЦК України в редакції на дату ДТП - 19 травня 2018 року передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Разом з цим, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції станом на дату ДТП - 19 травня 2018 року) урегульовані відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даний Закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 ст.1 Закону № 1961-IV визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2018 року становив 3723 гривні. Отже, мінімальний загальний розмір передбаченого п.27.2 ст.27 Закону № 1961-IV страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого станом на 19 травня 2018 року становив 134028,00 гривень. Пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Аналіз досліджених по справі доказів дає підстави для висновку, що в розглядуваному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, стороною позивача на адресу МТСБУ були направлені усі необхідні документи, підтверджуючі факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також ті, що підтверджують перебування неповнолітньої [PERSON] на утриманні потерпілого - загиблого [PERSON] . Рішення МТСБУ про відмову у здійсненні відшкодування на утримання неповнолітньої [PERSON] ґрунтується виключно на ухвалі Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] , у яких вказано про добровільне відшкодування самим винуватцем ДТП [PERSON] заподіяних ним збитків та його наміри надалі допомагати сім`ї [PERSON] . Сторона позивача, заперечуючи такі доводи, вказала, що [PERSON] в добровільному порядку відшкодував лише частину заподіяної шкоди. Решту заподіяної моральної та матеріальної шкоди позивач мала намір отримати від МТСБУ відповідно до встановленого ліміту страхового відшкодування, про що вона заявляла у поданій в межах кримінального провадження позовної заяви. Частиною 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що даний позов поданий в інтересах неповнолітньої дочки потерпілого у ДТП, суд з власної ініціативи дослідив матеріали справи № 163/1265/18 про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні № 12018030000000170 в частині, що стосується доводів сторін. З матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що позивач [PERSON] на стадії підготовчого провадження 29 серпня 2018 року подавала цивільний позов до [PERSON] в порядку ст.128 КК України. Зі змісту цієї позовної заяви вбачається, що [PERSON] просила стягнути з [PERSON] 93958,80 гривень майнової шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй і чоловіку [PERSON] автомобіля "ЗАЗ ВІДА", яка залишилась ним не відшкодованою, оскільки аналогічну суму в еквіваленті 3000 євро даної шкоди [PERSON] на той час уже відшкодував (всього пошкодженням автомобіля заподіяно збитків на суму 187917,60 гривень). У позовній заяві [PERSON] також вказала, що майнову шкоду у вигляді витрат на поховання чоловіка, ритуальні послуги, спорудження пам`ятника та моральну шкоду не бажає стягувати з [PERSON] , оскільки після ухвалення судом вироку має намір стягнути ці витрати з МТСБУ, у зв`язку із чим просила суд в рамках кримінального провадження залучити до участі в справі МТСБУ третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків прийнято до розгляду в межах кримінального провадження; у задоволенні клопотання про залучення до розгляду цивільного позову МТСБУ як третьої особи відмовлено з тих підстав, що потерпіла не довела можливого впливу судового рішення на права або обов`язки МТСБУ щодо сторін позову. Зі змісту вироку Любомльського районного суду від 09 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] повністю відшкодував [PERSON] заподіяні збитки, через що вона відмовилась від позову. Суд таку відмову потерпілої [PERSON] від позову до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 93958,80 гривень прийняв та провадження за цим цивільним позовом закрив у зв`язку з відмовою потерпілої від позову. При призначенні [PERSON] покарання суд врахував повне відшкодування ним заподіяної шкоди. В ухвалі Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, у її вступній частині, де викладено обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] , зазначено, що він надалі допомагає сім`ї потерпілого [PERSON] . У мотивувальній частині ухвали апеляційний суд вказав на повне відшкодування [PERSON] майнової шкоди; звільнення його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням надасть йому можливість продовжити відшкодування шкоди потерпілим. Отже, враховуючи зміст заявленого в межах кримінального провадження цивільного позову [PERSON] , який стосувався винуватця ДТП [PERSON] виключно в частині відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, у суду наявні підстави вважати, що відсутність зі сторони позивача [PERSON] майнових претензій до [PERSON] та відшкодування ним майнової шкоди в повному обсязі, про що йдеться у вироці місцевого суду і ухвалі апеляційного суду, пов`язується не інакше як із зазначеною у цивільному позові майновою шкодою за пошкодження автомобіля на суму 187917,60 гривень, з яких 93958,80 гривень [PERSON] сплатив до пред`явлення позову, а і ніші 93958,80 гривень - на стадії судового розгляду кримінального провадження. Інші відшкодування у формі майнової шкоди на поховання, ритуальні послуги, встановлення пам`ятника та моральної шкоди позивач [PERSON] мала намір отримати від МТСБУ, що підтверджується як змістом поданого у кримінальному провадженні позову, так і самими заявами про виплату страхового відшкодування, поданими її представником до МТСБУ. При цьому, перша заява до МТСБУ подана 16 липня 2018 року, тобто до заявлення 29 серпня 2018 року цивільного позову до [PERSON] в рамках кримінального провадження. У заяві до МТСБУ, серед іншого, включене відшкодування на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , яка є єдиним утриманцем загиблого [PERSON] . За змістом ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. У даному випадку позивач розмежувала заявлення частини вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винуватця ДТП, а саме в частині відшкодування шкоди за пошкодження автомобіля, та іншої частини, у тому числі на утримання неповнолітньої дочки, до МТСБУ в порядку п/п а) п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV. Такий обраний позивачем спосіб захисту своїх прав знаходить своє пояснення з огляду на вимоги пункту 32.2 статті 32 Закону № 1961-IV, який визначає, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відтак, враховуючи наведене, посилання відповідача на повне добровільне відшкодування винуватцем ДТП [PERSON] заподіяних збитків у спірних правовідносинах, які в даному випадку стосуються передбаченого законом відшкодування на утримання неповнолітньої дитини, є безпідставними та непідтвердженими жодними належними і допустимими доказами, а тому судом відхиляються. Щодо висловлених у кримінальному провадженні [PERSON] намірів про подальше надання допомоги сім`ї [PERSON] , на що покликається відповідач у рішенні про відмову у виплаті відшкодування, то суд зазначає, що саме поняття «надання допомоги сім`ї потерпілого» є абстрактним, оскільки не передбачає ні форми (грошової чи натуральної), ні розміру, ні періодичності її надання. Вважати, що ці наміри охоплюють передбачене ст.1200 ЦК України відшкодування на утримання неповнолітньої дитини потерпілого у суду відсутні підстави. Крім цього, самі по собі наміри передбачають розвиток подій у майбутньому, тому не є гарантією їх беззаперечного виконання. До того ж реалізація намірів може залежати як від суб`єктивних, так і певних життєвих об`єктивних чинників, які не виключають неможливості подальшого їх виконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв`язку із цим, суд вважає, що доводи відповідача у цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим в силу наведеної норми. Отже, встановлені у справі обставини не дають підстав для висновку про те, що подання МТСБУ регресного позову згідно із п.38.2.1 ст.38 Закону № 1961-IV, матиме наслідком подвійного відшкодування винуватцем ДТП [PERSON] однією тієї ж шкоди - відшкодування на утримання неповнолітньої дочки загиблого [PERSON] . Посилання відповідача у відзиві на постанову Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі № 131/153/17 судом до уваги не приймається, оскільки у цій справі мали місце інші обставини, а саме, позов поданий до страхової компанії про відшкодування шкоди з тих підстав, що винуватець ДТП не виконує судове рішення про стягнення з нього в користь позивача аналогічного відшкодування. Статті 32, 37 Закону № 1961-IV містять виключний перелік випадків, за яких страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду чи може відмовити у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати). Проте наведені відповідачем у рішенні про відмову у виплаті відшкодування підстави не передбачені даними нормами Закону № 1961-IV та не відповідають фактичним обставини справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 134028,00 гривень є підставною і підлягає задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 2 153,24 гривень, трьох процентів річних в сумі 539,78 гривень, інфляційних втрат 1 742,36 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до п.36.1. ст.36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved