Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що 24.06.2018 померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим нею 06.05.2012, відповідно до якого вона заповіла усе належне їй майно позивачеві. Позивач спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці від свого права на спадкування відмовились, подавши заяви нотаріусу відповідного змісту. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на частку житлового будинку, що розташований по вул.. Шевченка, 43, в с. Росоша, Липовецького району, Вінницької області, оскільки обєкт нерухомості мав статус колгоспного двору, отож належить його членам на праві спільної сумісної власності, однак визначити, яка частка належала спадкодавцеві нотаріусу не представляється за можливе, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач не подав до суду відзиву на позов, утім сільським головою подано заяву про визнання позову, відповідно до якої він не заперечував обставини викладені позивачем у позові, просив про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з'явились, представник надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. За клопотанням\~представника позивача\~ухвалою суду\~від 01.03.2019\~було витребувано\~матеріали спадкової\~справи до\~майна померлої 24.06.2018 [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що 24.06.2018 в с. Росоша, Липовецького району, померла [PERSON], в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія І-АМ №410209. Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON], які були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим 16.05.2012 за життя спадкодавця, відповідно до якого [PERSON] заповіла усе належне їй майно своєму синові позивачеві [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено 16.05.2012 секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району та зареєстровано в реєстрі за №14. За життя спадкодавця заповіт не змінювався та не скасовувався згідно відомостей органу місцевого самоврядування. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, в порядку та строки визначені діючим законодавством спадщину прийняв. Інші спадкоємці, які мають право на обовязкову частку на спадкове майно за наявності заповіту, від спадкових прав відмовились, подавши заяви відповідного змісту. Встановлені судом обставини підтверджують, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, який спадщину прийняв, отож вона йому належить. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 19.02.2019, позивачеві\~відмовлено у видачі на його імя нотаріального акту, оскільки житловий будинок, що увійшов до складу спадкової маси належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється\~нотаріусу можливим. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування"\~роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.\~120\~Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст.\~121,\~123 Цивільного кодексу\~Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п.\~6\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~22\~грудня 2005\~року N\~20\~"Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (а.с.7) житловий будинок в с. Росоша по вул.. Кірова, 41, Липовецького району належить до колгоспного двору, головою якого зазначено [PERSON] Згідно відомостей органу місцевого самоврядування, які відображені у довідках від 19.02.2019 за №90, 88, 91 (а.с.8-10), станом на 15.04.1991 головою колгоспного двору, що розташований \~ \~ \~ \~ в с. Росоша по вул.. Кіров, 41 (після перейменування вулиць Шевченка 43), Липовецького району була [PERSON], членом колгоспного двору її син [PERSON], в якому вони проживали, інші особи, які були б зареєстровані чи проживали відсутні. Факт перейменування вулиць та впорядкування нумерації будинків в с. Росоша по вул.. Кірова підтверджується рішенням за №18 від 28.03.2016 Росошанської сільської ради Липовецького району (а.с.12), відповідно до якого житловому будинку користувачем якого є [PERSON] змінено вулицю на Шевченка, присвоєно №43. Із технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Кірова, 41, в с. Росоша, Липовецького району (а.с.15-18) встановлено, що власником обєкта нерухомості є [PERSON], рік побудови 1963. Зібрані у справі докази підтверджують, що спірний обєкт нерухомості належав двом особам у рівних частках, тобто по Ѕ кожному [PERSON] та [PERSON] Позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняв, у тому числі у вигляді частки житлового будинку, що є предметом спору, інші спадкоємці від такого свого права відмовились. Утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у\~\~разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved