Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг у розмірі 308754,39 грн. та витрати по сплати судового збору у сумі 3087,54 грн. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що 20 листопада 2012р. між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг № 00006041, відповідно до якого Позивач зобов'язався передати у розпорядження Відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, шасі № [NUMBER], 2012 року виробництва, а Відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором, шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму у розмірі 17890,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу у розмірі 6261,50 доларів США. В свою чергу, відповідач [PERSON] виступила поручителем [PERSON], згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків, заборгованість перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» складає 308754,39 грн., з яких: 43166,94грн. - основна сума заборгованості; 238485,80грн. - збитки; 4065,91грн. - штраф; 2297,21грн. - пеня; 689,15грн. - 3% річних; 13958,88грн. - сума інфляційних втрат; 6090,50 - проценти за користування чужими грошовими коштами. Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, оцінивши доводи позивача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи позивача, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 20 листопада 2012р. між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг № 00006041, відповідно до якого Позивач зобов'язався передати у розпорядження Відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, шасі № [NUMBER], 2012 року виробництва, а Відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором, шляхом здійснення платежів, відповідно до Договору та, згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму у розмірі 17890,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу у розмірі 6261,50 доларів США. (а.с. 17-33). Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг". Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають, у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно зі ст. 509 ЦК України. зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Вивчивши договір укладений між сторонами у справі, судом встановлено наступне Відповідно до п. 6.1. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину договору, відповідач зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі, відповідно до плану відшкодування. Згідно до п. 6.5 умов лізингу, щомісячний платіж здійснюється на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у плані відшкодування. (а.с. 20-21) Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що договір про фінансовий лізинг укладено, відповідно до вимог чинного законодавства, між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Судом встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» виконав умови договору, надавши відповідачу [PERSON] об'єкт лізингу в користування. Відповідач прийняв даний об'єкт та відповідно до договору перерахував авансовий платіж.(а.с. 33) Таким чином, на підставі вищезазначеного, судом встановлено, що сторонами погоджено умови договору, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати платежів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач щомісячно направляв на адресу відповідача рахунки-фактуру, відповідно до яких, останньому необхідно було сплачувати щомісячні платежі. Проте, відповідачем [PERSON], починаючи з вересня 2014 року, не було проведено оплати, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем за несплаченими лізинговими платежами на загальну суму 43166,94 грн.(а.с. 51-57) За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до п. 12.6.1 умов договору, позивач має право в односторонньому порядку розірвати договір у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів. (а.с. 24) З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує свої зобов'язання за договором та не сплачує лізингові платежі на протязі семи місяців. Відповідно до п. 8.3.1. умов договору, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш між 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу в письмовій формі, якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови не здійснення оплати, договір підлягає розірванню. Відповідно до п. 12.6.1. сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором.(а.с. 22) Позивачем на адресу відповідача, починаючи з 04 вересня 2014 року були надіслані нагадування, а також вимоги про погашення заборгованості, які були відповідачем отримані, що підтверджується копією поштового повідомлення ( а.с. 34-57). Отже, відповідач належним чином був повідомлений про припинення договору та вимогу позивача повернути об'єкт лізингу, але жодних дій щодо повернення об'єкту лізингу не вчинив. У зв'язку з цим, 17 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. був вчинений виконавчий напис № 812 про сплату заборгованості за період з 16 жовтня 2014 року по 20 квітня 2015 року в розмірі 43166,94. (а.с. 58). 22 червня 2015 року постановою від 22 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 47935040, державним виконавцем Кудрановським Ю.В. ВДВС Бучанського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса № 812. (а.с 59). 03 липня 2015 року постановою державного виконавця Кудрановським Ю.В. оголошено розшук майна боржника (а.с. 60). Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, об'єкт лізингу позивачеві не повернутий, заборгованість не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до п. 12.9 умов лізингу, у разі дострокового розірвання договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача в продовж 10 робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення. Проте, відповідачем дані дії вчинені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідачем [PERSON] позивачу було нанесено збитки, в зв'язку з порушенням зобов'язань за договором, так як об'єкт лізингу не повернутий, заборгованість не погашена. Задля вирішення зазначених питань, ТОВ «Порше Лізінг Україна» поніс витрати, у зв'язку із необхідністю звернення до нотаріуса, із юридичним супроводженням повернення заборгованості, супроводженням виконавчого провадження, здійснення розшуку і повернення майна, що підтверджується копією договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, копіями рахунку-фактури, копіями актів та платіжних доручень (а.с. 61-88). Згідно даних документів позивач поніс збитки в розмірі 14 200,00 грн., з урахуванням податку на додану вартість. Таким чином, через порушення зобов'язань за договором, відповідач має відшкодувати позивачу збитки, що складаються із суми матеріальних витрат та упущеної вигоди, що становить 238485,80 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ст. 549 ЦК України. Договором передбачені штрафні санкції, у вигляді фіксованих штрафів, у випадку несплати виставлених рахунків у встановлений строк, відповідно до п. 8.2.1, у розмірі 4065,91грн., а також пеня у розмірі 10 % річних, за кожен день прострочення виконання зобов'язання. У зв'язку з вище викладеним, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 2297,21 грн., що підтверджується розрахунком пені. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Загальні суми 3 % річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню через невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором, складають 689,15 грн. та 13958,88 грн. відповідно. Згідно ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. У свою чергу ст. 536 ЦК України, передбачає, що за користування чужими грошовими коштами, боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Проте, договором та законом, розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобов'язання не встановлений. У такому разі відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, за аналогією застосовується ст. 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Загальна сума процентів за користування чужими грошима, що підлягає стягненню з відповідача за період заборгованості, становить 6090,50 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобов'язання, обумовлені договором. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, з врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 308754,39 грн., з яких: 43166,94грн. - основна сума заборгованості; 238485,80грн. - збитки; 4065,91грн. - штраф; 2297,21грн. - пеня; 689,15грн. - 3% річних; 13958,88грн. - сума інфляційних втрат; 6090,50 - проценти за користування чужими грошовими коштами. При цьому, відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частини 1 та 2 ст. 554 ЦК України встановлюють, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову субсидіарну відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] виступила поручителем [PERSON], згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг. Пунктом 1 умов поруки встановлено, що [PERSON] несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань [PERSON], на підставі або у зв'язку із договором. Згідно з п. 2 умов поруки, зобов'язання поручителя включають сплату, окрім іншого, лізингові платежі, штрафні санкції та відшкодування збитків (а.с. 26). Тому, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення на його користь загальної суми заборгованості в розмірі 308754,39 грн., з яких: 43166,94грн. - основна сума заборгованості; 238485,80грн. - збитки; 4065,91грн. - штраф; 2297,21грн. - пеня; 689,15грн. - 3% річних; 13958,88грн. - сума інфляційних втрат; 6090,50 - проценти за користування чужими грошовими коштами солідарно з [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду та підтверджені платіжним дорученням № 50024008 від 13 серпня 2015 року (а.с. 89), тому з відповідачів на користь позивача стягуються кошти в розмірі 3087,54 грн.

Outcome: approved