Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про визнання протиправними дій ДП «ММТП» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати [PERSON] за період травень 2018 лютий 2019 року в розмірі 136,57 грн., стягнення з ДП «ММТП» невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період травень грудень 2018 року в розмірі 39365,32 грн., компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1370,90 гривень стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 12.02.2015 року його увільнено від роботи на період військової служби в особливий період. Починаючи з 12.02.2015 року по теперішній час позивач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] [INFO] . Після увільнення відповідачем була нарахована позивачу компенсація середньоденного заробітку у розмірі 136,57 гривень за робочий день із розрахунку за два попередні місяці, що передували мобілізації, тобто грудень 2014 року - січень 2015 року. Після мобілізації посадовий оклад позивача неодноразово підвищувався, проте заробітна плата відповідачем не була відкоригована та сума недоплаченої заробітної плати становить 39365,32 гривень, за період часу з травня 2018 по лютий 2019 року, в зв`язку із чим він має право на стягнення також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1370,90 гривень. Також зазначив, що йому була завдана моральна шкода у звязку із недоплатою суми збереженого середнього заробітку, яку він оцінює за весь період часу у розмірі 5000,00 гривень. Просив суд визнати протиправними дії Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати [PERSON] за період травня 2018 по лютий 2019 року в розмірі 136,57 гривень; стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період травень - 2018 по лютий 2019 року у розмірі 39365,32 гривень, компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1370,90 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень. Відповідно до ухвали суду від 22.01.2019 року по справі відкрито провадження у справі за правилами\~глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу, вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.\~\~\~\~\~\~ Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В своєму відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав. Заперечення обґрунтував тим, що на виконання на час проходження [PERSON] згідно вимог ст. 119 КЗпП України за ним збережено місце роботи в ДП «ММТП» та сплачується середній заробіток. Розрахунок середнього заробітку позивача робиться відповідно до вимог Закону України «Про оплату праці». Зауважив, що жодним нормативно правовим актом не передбачено корегування заробітної плати, також вказане слід враховувати тому, що ДП «ММТП» є госпрозрахунковим підприємством та його не можливо зобов`язати здійснити корегування заробітної плати, така можливість передбачена лише при наявності в межах підприємства фінансових можливостей. В зв`язку із військовим конфліктом між Україною та Російською Федерацією ДП «ММТП» втратило велику частку прибутку та не має фінансової можливості корегувати заробітну плату працівників. Таке корегування також не передбачено Колективним договором на 2015-2018 роки. [PERSON] до вступу на військову службу перебував на посаді завідувача складом СМТП з посадовим окладом 6095 грн. 00 коп. Після вступу [PERSON] на військову службу вказана посада була виключена зі штатного розкладу ДП «ММТП». Вимоги про стягнення моральної шкоди та компенсації частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідач також не визнав, посилаючись на відсутність порушень з його боку, які могли б призвести до моральних страждань або виникнення права на компенсацію частини доходів. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.\~У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8\~ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог\~ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Перешкод для розгляду справи немає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи надані учасниками процесу заяви, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем по теперішній час, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці [NUMBER] (а. с. 7-8) Починаючи з 12.02.2015 року позивача [PERSON] увільнено від роботи, у зв`язку із призовом на військову службу, на період проходження ним військової служби, на підставі ч. 3\~ст. 119 КЗпП України\~збережено за ним місце роботи та середній заробіток на час служби, що підтверджується наказом № 201/к від 11.02.2015 року. (а. с. 9) Відповідно до повідомлення Маріупольського об`єднаного військового комісаріату від 10.02.2015 року громадянин України [PERSON] на виконання Указу Президента України від 14.01.2015 року №15 «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу до в/ч [NUMBER] Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (а. с. 43) Наказом №31-ос від 20.02.2015 року [PERSON] зараховано для проходження військової служби за призовом в в/ч [NUMBER] (а. с. 45) Таким чином, судом встановлено, що позивач проходить військову службу і на теперішній час. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період травень 2018 року \~лютий 2019 року у розмірі 39365,32 гривень, суд зазначає наступне. Згідно розрахунку середньоденної заробітної плати [PERSON] , мобілізованого 12.02.2015 року, збережений середньоденний заробіток складає 136,57 гривень. (а. с. 11) Нарахування збереженого середнього заробітку відбувалося з розрахунку 136,57 гривень, що підтверджується розрахунковими листами (а.с.11), при цьому є спірним питанням у даній справі. Посадовий оклад позивача з 01.09.2018 зріс з 6 480.00 грн. до 7 455.00 грн. Коефіцієнт коригування з 01.09.2018 складає 1.15046 (7455,00 грн : 6 480,00 грн). Відкорегований средньоденний завдаток позивача з 01.07.2018 у сумі 344,35 грн. з урахуванням коефіцієнту підвищення 344.35 х 1,15046 = 396,16 грн. Таким чином з 01.09.2018 відкорегований средньоденний заробіток позивача складає 396.16 грн. Даний розрахунок позивача після перевірки суд визнає вірним та приймає його як остаточний. Відповідно до п. 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Відповідач, як на підставу своїх заперечень посилається на те, що підвищення тарифних ставок на підприємстві відбулося не у відповідності до актів законодавства та не передбачено в колективному договорі, при цьому вказуючи на те, що посадові оклади й тарифні ставки працівників порту визначаються з урахуванням фінансових можливостей підприємства і мінімальних гарантій оплати праці, встановлених законодавством України. Проте такі твердження суду не приймає до уваги, з огляду на таке. За змістом ч. 3\~ст.94 КЗпП України\~питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 2\~ст. 97 КЗпП України\~передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Статтею 4 Закону України "Про оплату праці"\~встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Відповідно до\~статті 5 Закону України "Про оплату праці"\~організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. Згідно ч.1\~ст.14 Закону України "Про оплату праці"\~договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (ч.1\~ст.15 Закону № 108/95-ВР). Згідно ч.3\~ст.119 КЗпП України\~за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики від 03 серпня 2005 року № 18-441-1 коефіцієнт на який необхідно прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу), встановлено працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення. Суми середнього заробітку, які зберігаються за вищезазначеними працівниками, розраховуються згідно з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100(далі Порядок № 100). Суми середнього заробітку не враховуються до заробітної плати для забезпечення її мінімального рівня. Аналогічна позиція викладена в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 04.04.2006 р. №266/13/84-06 щодо коригування середньої заробітної плати, яка зберігається за відрядженим працівником. За змістом п.2, п.10 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Отже, на госпрозрахункових підприємствах коригування заробітної плати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування. Тобто, в порушенні вимог законодавства відповідні відповідачем коригування заробітної плати [PERSON] у розрахунковому періоді, протягом якого за ним зберігався середній заробіток не проводилось. До того ж, спільних постанов адміністрація порту з профспілковим комітетом щодо зменшення коригуючого коефіцієнту, порівняно з коефіцієнтом підвищення заробітної плати за вказаний період не приймалося. При цьому, посилання відповідача про відсутність фінансових можливостей та звільнення від обов`язку щодо коригування середнього заробітку відповідно до положень ст. 10 Порядку № 100, так як підвищення посадових окладів відбувалося за самостійним рішенням роботодавця, а не за рішенням, передбаченим у колективному договорі є необґрунтованим. Загальна сума заборгованості недоплати середнього заробітку за період травень 2018 року лютий 2019 року становить 39\~365,32 грн. При цьому, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог, тому суд не виходячи за межі позовних вимог приходить до висновку про задоволення позову повністю в цій частині, з огляду на це, стягненню підлягає сума невиплаченого середнього заробітку, що становить 39365,32 гривень. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення, суд одночасно задовольняє позовні вимоги про визнання протиправними дії ДП "Маріупольський морський торговельний порт" щодо здійснення нарахування та виплати середньої заробітної плати [PERSON] за період травень 2018 року -\~лютий 2019 року у розмірі 136,57 гривень, які є похідними від даної позовної вимоги. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період часу з травень 2018 року -\~лютий 2019 року в розмірі 1370,90 гривень, то суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 34 Закону України "Про оплату праці"\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно\~статті 1 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Статтями\~2,3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.\~Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок № 159) відтворюють положення\~Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У пункті 4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у\~статті 3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постанові від 19 грудня 2011 року (справа N 6-58цс11), а також у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16). Суд, перевіряючи правильність розрахунку позивача щодо суми компенсації, погоджується із вказаним розрахунком, а тому не проводить його самостійно, починаючи з травня 2018 року по лютий 2019 року включно. Таким чином, сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з травня 2018 року по грудень 2019 року включно становить 1370,90 гривень, при цьому суд не виходячи за межі позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача заявлену ним суму у розмірі 1370,90 гривень, а позовні вимоги в цій частині задоволенню, оскільки судом встановлено з боку відповідача порушення строків виплати частини доходу позивача. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, то суд виходить з наступного. За положенням\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, враховуючи тривалість моральних страждань, які виразилися в порушенні прав позивача, який здійснюючи свій обов`язок перебуває на військовій службі, несе військову службу на лінії зіткнення в зоні проведення ООС, протягом тривалого часу не отримував заробітну плату у відповідному розмірі, а тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень є достатньою сумою для компенсації завданої шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині задовольняє частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до\~Закону України "Про судовий збір"\~у розмірі 768,40 гривень за кожну, а також позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 768,40 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial