Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» звернулось з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким зняти арешт, накладений постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління, з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON]. Позивач посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. [PERSON] до суду не зявився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ до суду не зявився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом зроблено усі необхідні заходи щодо сповіщення відповідачів про розгляд справи. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом вирішено провести заочний розгляд справи. При наведених обставинах суд вважає, що позов ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню з таких підстав: 17.07.2007 року [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» уклали кредитний договір №ODMLGK01420328. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ODMLGK01420328, [PERSON] і ПАТ «Приватбанк» уклали 17.07.2007 року договір іпотеки на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.05.2011 року задоволено вимоги ПАТ «Приватбанк» та звернено стягнення на квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] 06.02.2012 року постановою про арешт нерухомого майна, В-6/ВП № 30880432 Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ було накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] та знаходиться в іпотеці у ПАТ «Приватбанк». Вказана постанова унеможливлює виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.05.2011 року та перешкоджає позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета іпотеки. Згідно до ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України „Про заставу",ст. 37 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному довогорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно Інструкції „Про проведення виконавчих дій" №74/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 3 Закону України „Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В даному випадку договір іпотеки був укладений, як зазначено вище, 17.07.2007 року, а арешт за постановою державного виконавця, накладено пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Згідно ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Згідно ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 52 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Отже, державна виконавча служба не мала правових підстав для накладення арешту на майно, яке вже було в реєстрі іпотек, тому дану постанову слід скасувати. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку це судовий збір у сумі 1218 грн. 00 коп.

Outcome: approved