Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги збільшили, збільшені підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 10.12.2012 року позивач був прийнятий на посаду директора Державного підприємства „Розвиток" на підставі наказу Міністра Внутрішніх Справ України [PERSON] №1064 о/с „По особовому складу". Того ж 10.12.2012 року між МВС України та позивачем був підписаний річний контракт №6. Однак 1.09.2014 року наказом №1736 о/с Міністра Внутрішніх Справ України [PERSON] позивач був звільнений з посади директора ДП „Розвиток" на підставі п.8, ч.1, ст.36 КЗпП України за порушення п.5.3 контракту №6 від 10.12.2012 року. Дане звільнення вважають незаконним та безпідставним, вчинене з чисельними порушеннями чинного законодавства. Так позивача було звільнено з посади директора ДП МВС України „Розвиток", юридичної особи, якої не існує і директором якої він не був, поскільки приймався на посаду директора ДП „Розвиток", що є порушенням ч.2, ст.57 ГК України, ч.5, ст.90 ЦК України, п.п.1.3; 1.4 Статуту ДП „Розвиток". Однією із підстав звільнення позивача є висновок за результатами розгляду аудиторського звіту ДП „Розвиток" від 27.08.2014 року, який не є документом, поскільки не містить дати його видачі, реєстраційного індексу документу, а містить оціночні судження роботи позивача на посаді директора, які не відносяться до п.5.3 контракту. При цьому у вказаному пункті контракту налічується 10 підпунктів (підстав) для такого звільнення, однак ні з наказу, ні з висновку не вбачається діянь, які порушив позивач, що призвели до припинення з ним трудових відносин. За таких обставин просять визнати незаконним та скасувати наказ №1736 о/с від 1.09.2014 року про звільнення позивача, поновити його на роботі - на посаді директора ДП „Розвиток" з 2.09.2014 року, стягнути з ДП „Розвиток" на користь [PERSON] 42 605 грн. 64 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з МВС України на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача МВС України Тараненко О.В. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач [PERSON] 10.12.2012 року дійсно був прийнятий на посаду директора ДП „Розвиток", яке знаходиться в структурі МВС України і того ж дня з ним було укладено контракт №6. Згідно п.2.7 контракту МВС України організовує фінансовий контроль за діяльністю підприємства та на підставі окремого рішення має право проводити перевірки щодо дотримання та виконання директором підприємства показників ефективності використання державного майна і прибутку підприємства. В зв'язку з чим відповідно до плану проведення внутрішнього аудиту в МВС України на 1 півріччя 2014 року спеціалістами Департаменту внутрішнього аудиту МВС України у період з 10.06.2014 року по 22.07.2014 року було проведено фінансовий аудит та аудит відповідності ДП „Розвиток" за період з 1.01.2013 року по 1.06.2014 року. За результатами фінансового аудиту МВС України дійшло висновку про вчинення ряду грубих порушень керівником ДП „Розвиток" як чинного законодавства, так і умов контракту: недоплата заробітної плати молодшим інспекторам відділу РТЗ за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року на загальну суму 11 788,31 грн., відсутність документального оформлення двох територій під спецмайданчики та проведення інвентаризації основних фондів підприємства, не подання відповідних відомостей для внесення до єдиного реєстру об'єктів державної власності, не забезпечено високоприбуткової діяльності підприємства та ефективного використання та збереження закріпленого за підприємством майна, не подано звіти щодо використання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану, що є обов'язковою формою звітування. Даний звіт був підписаний і позивачем без зауважень та заперечень, таким чином він погодився з виявленими порушеннями. А в подальшому, дотримавшись процедури звільнення директора, наказом №1736 о/с Міністра Внутрішніх Справ України [PERSON] від 1.09.2014 року позивач був звільнений з посади директора ДП „Розвиток" на підставі п.8, ч.1, ст.36 КЗпП України за порушення п.5.3 контракту №6 від 10.12.2012 року. Таким чином, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача ДП „Розвиток" Голота І.О. в судовому засіданні позов не визнала, надавши суду пояснення аналогічні поясненням представника відповідача МВС України Тараненка О.В. 3-тя особа: [PERSON] в судові засідання не з'явився жодного разу, про розгляд справи був неодноразово повідомлений належним чином (а.с.174; 199; 204; 216; 222; 227), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. У відповідності до п.5 Рішення Конституційного Суду України №12-рп/98 від 9.07.1998 року контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності і професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Згідно ч.3, ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 17.05.2005 року Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією було здійснено реєстрацію Державного підприємства „Розвиток", що підтверджується ксерокопією свідоцтва про реєстрацію юридичної особи серія А00 №032444 (а.с.210). Ті ж самі дані містяться і у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 7.03.2013 року (а.с.211). Як роз'яснює п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 зі змінами та доповненями „Про практику розгляду судами трудових спорів" згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Як встановлено у судовому засіданні, 10.12.2012 року позивач [PERSON] був призначений на посаду директора Державного підприємства „Розвиток" на підставі наказу Міністра Внутрішніх Справ України [PERSON] №1064 о/с „По особовому складу" (а.с.61; 105). Того ж дня 10.12.2012 року між МВС України та позивачем був підписаний річний контракт №6 з директором ДП „Розвиток", що є у державній власності (а.с.62-68; 106-112). За змістом п.1.1 укладеного контракту директор зобов'язується безпосередньо та/або через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна. За п.2.3-2.4 того ж контракту директор в установленому порядку подає органу управління майном квартальну і річну фінансову звітність підприємства, зобов'язується забезпечити виконання показників ефективності використання майна, що є у державній власності і прибутку, а також майного стану підприємства згідно з додатком №1 до контракту. Пункт 2.6 контракту зазначає, що звіт директора підприємства щодо виконання показників ефективності використання майна, що є у державній власності і прибутку, а також майного стану підприємства є обов'язковою формою звітування до МВС України (а.с.63). В свою чергу згідно п.2.7 укладеного контракту МВС України організовує фінансовий контроль за діяльністю підприємства та на підставі окремого рішення має право проводити перевірки щодо дотримання та виконання директором підприємства показників ефективності використання державного майна і прибутку підприємства; звільняє директора у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України, в тому числі: у разі закінчення строку дії контракту, достроково за вимогою директора, а також у випадку порушень чинного законодавства та умов контракту. За правилами ч.1, ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як наголошує п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 зі змінами та доповненями „Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Відповідно до плану проведення внутрішнього аудиту в МВС України на 1 півріччя 2014 року спеціалістами Департаменту внутрішнього аудиту МВС України у період з 10.06.2014 року по 22.07.2014 року було проведено фінансовий аудит та аудит відповідності ДП „Розвиток" за період з 1.01.2013 року по 1.06.2014 року. За результатами аудиторського звіту ДП „Розвиток" від 22.07.2014 року МВС України дійшло висновку про вчинення ряду грубих порушень керівником ДП „Розвиток" як чинного законодавства, так і умов контракту: недоплата заробітної плати молодшим інспекторам відділу РТЗ за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року на загальну суму 11 788,31 грн., в тому числі: не нараховано та не сплачено ЄСВ на суму 3,01 тис. грн.; відсутність документального оформлення двох територій під спецмайданчики та проведення інвентаризації основних фондів підприємства; не подання відповідних відомостей для внесення до єдиного реєстру об'єктів державної власності; не забезпечено високоприбуткової діяльності підприємства та ефективного використання та збереження закріпленого за підприємством майна; не подано звіти щодо використання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану, що є обов'язковою формою звітування; встановлено безпідставну виплату заробітної плати працівникам підприємства на загальну суму 30,97 тис. грн., в тому числі зайво сплачений ЄСВ на суму 7,32 тис. грн.; підприємство в результаті укладення додаткових угод до договорів з ТОВ „ОСБ Камелот" та ТОВ „Оллин Плюс" втратило можливість отримати кошти на загальну суму 64 тис. грн. (а.с.115-156). Даний звіт був підписаний і позивачем без зауважень та заперечень, і як пояснив він у судовому засіданні, вказаний документ у будь-який спосіб він не оскаржував, таким чином він погодився з виявленими порушеннями та обґрунтуванням їх. Зазначені висновки вказують на невиконання [PERSON] описаних вище пунктів контракту №6, поскільки саме на нього були покладені повноваження по поточному (оперативному) керівництву підприємства, його організаційної діяльності, забезпечення виконання завдань, тощо. Отже, повноваження та обов'язки керівника державного підприємства передбачені саме контрактом, укладеним з керівником державного підприємства та уповноваженим органом управління, а порушення умов контракту тягне за собою його припинення. В подальшому директор департаменту внутрішнього аудиту МВС України звернувся до заступника Міністра внутрішніх справ України Чеботаря С.І. з доповідною запискою, запропонувавши розглянути доцільність перебування займаній посаді директора ДП „Розвиток" [PERSON] (а.с.157). Щодо вказаних обставин позивач виклав своє бачення у письмових поясненнях (а.с.158-159), що свідчить про його обізнаність з виявленими порушеннями. З урахуванням аудиторського звіту та доповідної записки департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України було складено висновок, яким запропоновано припинити дію умов контракту №6 від 10.12.2012 року, укладеного між МВС України та [PERSON], в зв'язку з недотриманням останнім умов контракту (а.с.160-162). Даний висновок листом ДФЗБО від 27.08.2014 року №15/9-5175 було направлено до Департаменту кадрового забезпечення МВС України для розгляду та прийняття рішення (а.с.163). 1.09.2014 року наказом №1736 о/с Міністра Внутрішніх Справ України [PERSON] позивач [PERSON] був звільнений з посади директора ДП „Розвиток" на підставі п.8, ч.1, ст.36 КЗпП України за порушення п.5.3 контракту №6 від 10.12.2012 року (а.с.69; 164). При цьому назву державного підприємства „Розвиток", викладену у вказаному наказі як Державне підприємство МВС України „Розвиток", суд вважає як технічну помилку при складенні наказу про звільнення. Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як зазначає п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 зі змінами та доповненями „Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Оцінюючи законність винесення наказу №1736 о/с від 1.09.2014 року про звільнення позивача з займаної посади, суд вважає, що він повністю відповідає процедурі звільнення директора (керівника) державного підприємства в структурі МВС України, що ґрунтується на висновках аудиторського звіту ДП „Розвиток" від 22.07.2014 року, який не скасований, не змінений, не оскаржений у будь-який спосіб на даний час, відповідності здійснення повноважень позивача, обумовлених контрактом, і порушення ним його пункту 5.3. Таким чином, МВС України обґрунтовано звільнило позивача на підставі п.8, ч.1, ст.36 КЗпП України і цей наказ повністю відповідає чинному законодавству, тому позов в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі позивача задоволенню не підлягає. У відповідності до п.2, ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або в різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Поскільки суд відмовляє у поновленні на роботі позивача, з цих підстав він відмовляє і в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в повному обсязі. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Поскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини нанесення МВС України моральної шкоди [PERSON], тому в задоволенні вимог позову про стягнення 5 000 грн. моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, тому судовий збір, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду у відповідності з п.1, ч.1, ст.5 Закону України „Про судовий збір", компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed