Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, що їхньому синові [PERSON] виповнилось 19 років. На даний час він навчається у Вінницькому Національному Аграрному університеті факультет економіки та підприємництва заочна форма навчання на заочній формі навчання. Вартість навчання згідно з умовами договору за №005.19д/ПТБО від 07 серпня 2015 року за один семестр складає 2500 грн., вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 15000грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ним двадцяти трьохрічного віку, також просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на оплату навчання в розмірі 1/2 витрат. Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча повідомлена належним чином про, що свідчить розписка яка знаходиться при справі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, відзив на позов не подав. За таких обставин, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 14.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до судового наказу виданого 23.11.2017 року Чечельницьким районним судом Вінницької області з [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] [INFO] , щомісячно стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 06.11.2017 року і до досягнення ними повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області 23 жовтня 2002 року, [PERSON] народився [INFO] і його батьком є [PERSON] . Як вбачається з довідки №4 від 01 листопада 2019 року виданої Вінницьким Національним Аграрним університетом, [PERSON] навчається на третьому курсі заочної форми навчання факультету економіки та підприємництва Вінницького національного аграрного університету. Термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2022 року. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього кодексу. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: "В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини". В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу "всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей". Отже, суд прийшов до висновку про наявність обов`язку відповідача піклуватися та матеріально забезпечувати свого повнолітнього сина, тобто сплачувати аліменти на його утримання на період навчання, оскільки син сторін - [PERSON] досягнув повноліття, однак не досягнув 23 років, навчається, потребує утримання не лише від матері, з якою проживає, але й від батька. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 1/2 витрат, то дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, за змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідні витрати вже включені до розміру аліментів, стягнутих на утримання дитини, що продовжує навчання, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення таких витрат, слід відмовити. Також враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору а тому, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial