Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] за участю 3-ої особи [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна шляхом стягнення компенсації за частку в майні, посилаючись на те, що у 1996 році позивачка уклала шлюб з [PERSON] 19.12.1998 р. у подружжя народився син [PERSON]. 26 травня 2008 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час шлюбу відповідачем за їх спільні кошти на підставі біржової угоди № 005316/0203 від 11.10.2007 р. був придбаний автомобіль OPEL ASTRA 1,4І сірого кольору, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], ринкова вартість якого згідно висновку експерту складає 191581 грн. Відповідно до журналу карток даний автомобіль був поставлений на тимчасовий облік Вінницьким МРЕВ 16.10.2007р., а на постійний облік зареєстрований вже після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Як пізніше стало відомо позивачці даний автомобіль, відповідачем, без її згоди та відома, 23.03.2013р., був проданий [PERSON] Кошти від продажу автомобіля відповідач використав на свій розсуд. Враховуючи те, що даний автомобіль був придбаний під час шлюбу та за спільні наші кошти, він є обєктом права спільної сумісної власності. Враховуючи те, що між позивачкою та відповідачем існує спір по поділу майна, вона змушена звернутись до суду про поділ майна. Також вважає, що при здійсненні поділу майна суд має врахувати, що дитина після розлучення проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Розмір аліментів які сплачує відповідач є недостатнім для фізичного та духовного розвитку дитину. Відповідач приховав факт продажу спільного автомобілю. Вчиняв відносно позивачки неправомірні дії, внаслідок чого його засуджено вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 5.12.15р. В звязку з цим вважає, що у суду є всі підстави при здійсненні поділу майна відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити її частку в спільному майні до 2/3 частин. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали. Суду позивачка показала, що автомобіль OPEL ASTRA було придбано під час шлюбу, що підтверджує відповідна біржова угода. Однак, щоб уникнути поділу даного майна між подружжям відповідач зареєстрував автомобіль після розірвання шлюбу і не попереджаючи про це позивачку продав автомобиль [PERSON] Просить поділити вказане майно подружжя, шляхом стягнення компенсації за 2/3 частки в майні, враховуючи, що при поданні позову дитина сторін не досягла 18-річчя, відповідач сплачував аліменти не регулярно в сумі 200 грн., менш ніж було передбачено рішенням суду і неналежним чином виконував свої обов»язки по матеріальному утриманню дитини, яка зараз навчається. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили. Відповідач показав у власних показах, та в письмовому запереченні, що машина була придбана після розірвання шлюбу та не є подружнім майном. Також просив врахувати, що син сторін досяг повнолтіття, а також ту обставину, що дослідженням експерта не було підтверджено факт придбання [PERSON] саме того автомобіля, який був проданий йому відповідачем і двигун автомобіля містить позначки зі слідами переробки. В подальшому відповідач та його представник двічі не з»явилися у судове засідання, будучи належним чином попереджені про день судового засідання по справі та слухання справи було завершено у відсутність сторони відповідача. 3-тя особа [PERSON] подав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, врахувавши їх думку та позицію, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. В 1996 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], даний факт сторонами не оспорений, тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. 19.12.1998 р. в подружжя народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 101168 від 09.03.1999 року (а.с.6). 26 травня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, за актовим записом № 99, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 039121 від 06.06.2008 року (а.с.5). Відповідно до довідки № 735 від 15.07.2013 року виданої виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, про те, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають в [INFO] (а.с.7). Згідно бази даних АІС «Автомобіль» Вінницького ВРЕР, за гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований транспортний засіб «OPEL ASTRA 1,4І» сірого кольору, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], на підставі біржової угоди № 005316/0203 від 11.10.2007 р. (а.с.8-9). Відповідно до журналу карток від 05.08.2015 року, автомобіль «OPEL ASTRA 1,4І» сірого кольору, 2006 року випуску, 23.03.2013 року був знятий з обліку Вінницьким МРЕВ (а.с.52) вже після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Як вбачається з реєстраційної карти транспортного засобу, транспортний засіб «OPEL ASTRA 1,4І» сірого кольору, 2006 року випуску, номер та серія знака ВА 1454 ВВ, 28.03.2013 року зареєстрований за [PERSON] (а.с.51). Відповідно до акту № В-474 товарознавчої експертизи по оцінці вартості колісних транспортних засобів від 24.06.2016 року, ринкова вартість транспортного засобу «OPEL ASTRA 1,4І» сірого кольору, 2006 року випуску складає 191\~581 грн (а.с.121-123). З довідки № 1076/5 від 21.11.2016 року, виданої Погребищенським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, вбачається, що [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листі № 2-153 від 11.01.2011 року виданий Вінницьким районним судом Вінницької області не має (а.с.177). Відповідно до довідки № 1122 від 28.11.2016 року, виданої виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, що на утриманні [PERSON] дійсно знаходиться син [PERSON], які разом проживають в [INFO] (а.с.195). Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спірні правовідносини позивач вважає такими, що слід регулювати ст.69-71 СК України. Виходячи з заявлених вимог суд враховує, що дійсно у відповідності до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на яких ґрунтує свої вимоги та заперечення до них. За ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пунктом 30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.07р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У разі поділу майна за ст.70 СК України що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інакше не встановлено домовленістю між ними. За нормами ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За нормами ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При вирішенні спору суд відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~застосовує\~\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція)встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.\~\~Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що\~пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права,\~державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Тому, виходячи з вказаних номартивних положень суд вважає доведеною ту обставину, що до складу подружнього майна [PERSON] та [PERSON] входить автотранспортний засіб «OPEL ASTRA 1,4І» сірого кольору, 2006 року випуску, номер та серія знака ВА 1454 ВВ, власником якого на тепер є [PERSON] Враховуючи ту обставину, що вказане майно вибуло з володіння позивача поза її волею, суд вважає за необхідне здійснити поділ майна шляхом виплати відповідної частки компенсації з врахуванням акту № В-474 товарознавчої експертизи по оцінці вартості колісних транспортних засобів від 24.06.2016 року, ринкова вартість транспортного засобу «OPEL ASTRA 1,4І» сірого кольору, 2006 року випуску складає 191\~581 грн. Визначаючись щодо частки позивача в компенсації суд враховує, що на утриманні позивачки перебуває дитина, що навчається в Вінницькому коледжі будівництва та архітектури (а.с.178). Відповідач неналежним чином виконував свої зобов»язання по сплаті аліментів, сплачуючи аліменти не регулярно та не в повній сумі (а.с.179-185) і заборгованість по аліментам була погашена лише 21.11.2016р. Неодноразові звернення [PERSON] підтверджують необхідність додаткових зусиль яки приймалися позивачем для організації питань матеріального забезпечення спільної дитини позивача та відповідача (а.с.187-194). Також суд враховує, що відчудження майна, у вигляді транспортного засобу, що перебував у власності подружжя було здійснено відповідачем поза волею позивача, та без її попердження про проведення продажу автомобіля. Тому, враховуючи вказані обставини та те, що розмір утримання спільного сина сторін є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та забезпечення потреб її навчання, суд вважає за можливе відступити від принципу рівності часток сторін, та визначити розмір компенсації в 2/3 частини на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. За ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Документально підтвердженими є понесення судових витрат при подачі позову та збільшення позовних вимог (480 грн. плюс 957,20 грн) та оплаті за виготовлення акту на № В-474 товарознавчої експертизи по оцінці вартості колісних транспортних засобів від 24.06.2016 року (300 грн.). Всього на суму 1737,20 грн.

Outcome: approved