Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.07.2018 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] [INFO]. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON] [INFO] Батьком цієї дитини є [PERSON] [INFO] Батько дитини [PERSON], з вересня 2010 року дочкою не цікавиться, не проявляє інтересу до навчання та творчих досягнень дитини, не займається її вихованням, фізичним, моральним і духовним розвитком, не готує дитину до самостійного життя. Тривалий час з 2010 по 2017 рік не сплачував аліменти на утримання дитини. На підставі викладеного просила позбавити [PERSON] [INFO], батьківських прав відносно дочки [PERSON] [INFO] Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Представник третьої особи - служби у справах дітей Саксаганської районної в місті ради Іванова О.В. підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки, просила позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області Фоменко С.Ю. підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Проти позбавлення його батьківських прав заперечує, з 2017 року регулярно сплачує аліменти, у березні 2019 р. повністю погасив заборгованість по аліментам та по присудженим додатковим витратам, просив відмовити у задоволенні позову. Обіцяв змінити своє ставлення до виховання дитини. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представників служб у справах дітей, дослідивши письмові докази, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлені наступні факти та правовідносини сторін. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.13). Відповідно до характеристики виданої Криворізькою загальноосвітньою школою №65, [PERSON] працює на посаді педагога-організатора, вчителя української мови та літератури, має вищу педагогічну освіту, кандидат філологічних наук зі спеціальності «українська мова», має вчене звання доцента, дисциплінований, відповідальний, неконфліктний працівник. Відповідно до довідки про заробітну плату, з листопада2017 по квітень 2018 отримувала середній заробіток в розмірі 10689,00 грн. (а.с. 9,10). Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.09.2010 р. по справі №2-2550/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов задоволено, та шлюб між сторонами розірвано (а.с.12). Відповідно до медичного висновку №65 від 28.07.2009 р., дитині-інваліду [PERSON] [INFO] встановлено захворювання «аплозія зорового нерву справа, міопія високого ступеню» на строк до 01.08.2014 р. (а.с.14). Відповідно до медичного висновку №79 від 17.07.2014 р., дитині-інваліду [PERSON] [INFO] встановлено захворювання «аплозія зорового нерву ОД, міопія високого ступеню» на строк до 01.08.2019 р. (а.с.15). Згідно виконавчого листа Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.04.2010 р. по справі №2-2193/10 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2010 і до повноліття дитини (а.с.16). Відповідно до довідки-розрахунку Криворізького РВ ДВС від 07.05.2018 р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила25798,27 грн. (а.с.17-18). відповідно до довідки про склад сім'ї, дитина [PERSON] [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с.19). Відповідно до характеристики, підписаною сусідами на громадянку [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], вона проживає за вказаною адресою разом з донькою та займається її вихованням. Батько дитини [PERSON] з вересня 2009 р. за місцем проживання дитини не з'являвся (а.с. 20). Згідно довідок Криворізької спеціалізованої школи №9 [PERSON] [INFO], навчається в 5-Б класі, батько дитини [PERSON] до школи не приходив, з класним керівником не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с.21,22). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини Криворізької спеціалізованої школи №9, [PERSON], проживає разом з матір'ю [PERSON] та дідусем [PERSON] Дитина проживає в окремій кімнаті, має необхідні меблі та речі (а.с. 24). Відповідно до довідки Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області від 18.05.2018 р. за №7068/01/793, відносно [PERSON] розпочате досудове розслідування за ч.1 ст. 164 КК України (а.с.67,68). Згідно висновку Скадовської районної державної адміністрації від 30.11.2018 за №01-11/905 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] [INFO], встановлено, що вказане питання розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації 29.11.2018 р. за участі [PERSON], який заперечував проти позбавлення його батьківських прав та повідомив, що дійсно не спілкувався з дочкою та мав великий борг по сплаті аліментів, але він погашає борг та бажає спілкуватись з дитиною. Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON] (а.с.111-112). Відповідно до повідомлення Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області від 09.07.2018 р. за №10414/01/39.3-2018 начальнику службу у справах дітей Саксаганської районної в м. Кривий Ріг ради, в діях [PERSON] відсутні ознаки правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. Згідно довідки про нараховану заробітну плату, [PERSON] працює провідним спеціалістом відділу агропромислового розвитку Скадовської РДА, у січні - березні 2019 року йому нараховано 14076,07 грн. заробітної плати, з яких 4806,91 грн. перераховано на сплату аліментів. Відповідно до наданих суду квитанцій про переказ грошових коштів [PERSON] перерахував 20.02.2019 р. кошти в сумі 1546,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за аліментами. Також згідно квитанцій [PERSON] сплатив 06.03.2019 р. додаткові витрати на утримання дитини згідно рішення суду в сумі 5000,00 грн. та 28.03.2019 р. додаткові витрати на утримання дитини згідно рішення суду в сумі 6326,00 грн. Крім того 28.03.2019 [PERSON] сплатив 5000,00 грн. пені за прострочку сплати аліментів по рішенню суду, яке не набрало чинності. Згідно характеристики виданої начальником відділу агропромислового розвитку Скадовської РДА [PERSON] зарекомендував себе як професійний, компетентний, дисциплінований працівник. Доброзичливий комунікабельний користується повагою та авторитетом в колективі. Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд приходить до наступного. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Сам факт особистого прибуття відповідача в судові засідання, повністю погашення заборгованості зі сплати аліментів, регулярна з 2017 року сплата аліментів на дитину, виплата присуджених додаткових витрат на утримання дитини, а також виконання судового рішення про стягнення пені за несплату аліментів яке не набуло чинності, свідчить про наявність бажання у батька приймати учать у вихованні дитини. При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьками склались таким чином, що дитина протягом останніх дев'яти років проживає разом з матір'ю та дідусем, а тому в даній ситуації судом враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків та бабусі) (стаття 5 Конвенції про права дитини). З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Справи про позбавлення батьківських прав мають вирішуватися з дотриманням гарантій, встановлених ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України" наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] [INFO], не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини з урахуванням висновку служби у справах дітей. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у вихованні дитини. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed