Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Представник Територіального медичного об'єднання "Психіатрія" у м. Києві звернувся до суду із заявою про госпіталізацію у примусовому порядку відносно [PERSON], [INFO], якого 15.06.2015 року було госпіталізовано до відділення № 23 ТМО "Психіатрія" з підстав: агресивних висловлювань та неадекватної поведінки по відношенню до оточуючих, сусідів, реальної загрози їх життю та у зв'язку з потребою примусового лікування. В судовому засіданні представники заявника підтримали заяву. Представник Орлова Н.М. , яка була в складі комісії ЛКК, пояснила, що 15.06.2015 року швидкою допомогою було госпіталізовано [PERSON] з параноїчною симптоматикою і суїцидальними висловлюваннями за рапортами міліції в зв»язку з неадекватною поведінкою : погрожував мешканцям будинків фізичною розправою та неодноразово, перебуваючи в неадекватному стані пошкоджував, їхнє майно шляхом підпалів та кидався в бійку, застосовуючи при цьому різні предмети. При госпіталізації [PERSON] надав згоду на лікування. Проте, 18.06.2015 року написав заяву про відмову від лікування. Висновок ЛКК від 18.06.2015р. був здійснений на підставі рапортів міліції та доданих пояснень сусідів. Оскільки виписка останнього може являти собою небезпеку для оточуючих, стан [PERSON] нестабільний, тому просила заяву задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 07.06.2015 року за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS], були викрадені документи та особисті речі сусідами, що проживають за адресою: [ADDRESS]. Вказав, що проходить курс лікування в Київському міському психоневрологічному диспансері №5 Солом»янського району м.Києва за місцем проживання. 18.06.2015 року написав заяву про відмову від лікування в ТМО «Психіатрія» лише з тих підстав, що проходить стаціонарне лікування в КМПД №5. Не заперечував щодо проходження лікування в добровільному порядку, як робив протягом з 2001р., а не в примусовому. Прокурор не вбачала підстав для задоволення заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 15.06.2015 року [PERSON] був госпіталізований до відділення № 23 ТМО «Психіатрія» в м. Києві, з параноїчною симптоматикою і суїцидальними висловлюваннями за рапортами міліції в зв'язку з неадекватною поведінкою. 18.06.2015 року оглянутий ЛКК ТМО «Психіатрія» у м. Києві в складі голови ЛКК Лебедєва Д.С., заввідділення Дубініної К.С., лікарем-психіатром Орловою Н.М. Згідно висновку ЛКК [PERSON] страждає психічним захворюванням з діагнозом : органічне ураження головного мозку поєднаного ґенезу (травматично-інтоксикаційного) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, вираженими змінами особистості за емоційно-лабільним типом, стійкий виражений психопатоподібний синдром (F-07.8.). З висновку ЛКК вбачається, що вперше [PERSON] в 2001 року лікувався в Київській психіатричній лікарні №2 з діагнозом: психопатія по збудливому типу, стан стійкої компенсації, проходив стаціонарне лікування в Київській психіатричній лікарні №1 з 02.01.2006 року до 20.01.2006 року з діагнозом: емоційно нестійкий розлад особистості зі схильністю до афективних реакцій, синдром короткочасного психомоторного збудження. Лікувався протягом 2006-2009 р.р. в психіатричній лікарні №1 з діагнозом: органічне ураження головного мозку внаслідок повторних ЗЧМТ, зі стійкими афективними розладами по депресивному типу. Остання госпіталізація в ТМО «Психіатрія» з 24.06.2014 року до 25.07.2014 року з діагнозом: органічний розлад особистості та поведінки. Психопатоподібний синдром. Крім того, ЛКК ТМО «Психіатрія» в м. Києві не дійшла згоди стосовно необхідності примусової госпіталізації хворого [PERSON] та вирішення питання поклала на розсуд суду. З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] 18.06.2015р.відмовився проходити лікування на загальних підставах, оскільки проходить курс лікування в Київському міському психоневрологічному диспансері №5 за місцем проживання. Проте в судовому засіданні не заперечував проти добровільного лікування, як в КМПД №5, так і в ТМО «Психіатрія». А виклики міліції та рапорти пов»язує з тим, що звернувся з заявою про викрадені документи з його будинку. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи, що висновок ЛКК зроблений на підставі рапортів міліції, фактично надана правова оцінка щодо його поведінки, а не тяжкого психічного розладу з медичної точки зору, також враховуючи згоду [PERSON] пройти лікування в добровільному порядку, як в КМПД №5, так і в ТМО «Психіатрія», ( він неодноразово, починаючи з 2001 року, проходив добровільне лікування) , суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed