Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення винагороди, посилаючись на те, що 03 вересня 2009 року між ним та [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем з другої, був укладений договір № 09-0/2117 про передавання права на одержання охоронного документа на об'єкти права інтелектуальної власності, створені у зв'язку з виконанням трудового договору чи окремого доручення, пунктом 2.6 якого передбачено обов'язок роботодавця до отримання охоронного документу укласти з творцями договір про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції відповідно до «Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ«Павлоградвугілля», в якому передбачити:авансову виплату в сумі 1000грн. протягом двох місяців з моменту підписання договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиці; сплатити винагороду за перший та другий рік використання раціоналізаторської пропозиції, але не більше, ніж до отримання охоронного документу (розмір річної винагороди складає 10% від суми фактичного річного економічного ефекту, але не менше 1000 грн і не більше 30\~000 грн.), а пунктом 2.7. договору передбачено обов'язок роботодавця у разі отримання охоронного документу укласти з творцями договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання об'єкта права інтелектуальної власності. 10 грудня 2009 року ВАТ «Павлоградвугілля» видано свідоцтво №85 на раціоналізаторську пропозицію, подану 27 квітня 2009року співавторами [PERSON] [PERSON]І«Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу»(раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «Степова»). Після укладення цього договору відповідач отримав 11 травня 2010 року патент на корисну модель № 49608 «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу», але не виплатив позивачу винагороду. в сумі 30 000грн., тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 30 000грн. 16.06.2016року до початку розгляду судом справи по суті позивач змінив предмет позовних вимог, подавши уточнюючу позовну заяву, просить суд зобов"язати Публічне акціонерне товариство "ДТЕК\~ Павлоградвугілля" виконати умови пункту 2.7. договору № 09-0/2117 між Творцями і Роботодавцем про передання права на одержання охоронного документа на об"єкти права інтелектуальної власності, створені у зв"язку з виконанням трудового договору чи окремого доручення від 03.09.2009 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], та ВАТ "Павлоградвугілля". У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала змінені позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач порушив права позивача, не виконавши пункт 2.7. договору № 09-0/2117 від 03.09.2009року, оскільки, як роботодавець, він набув право власності на патент на корисну модель№ 49608 «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу», користувався нею, але не уклав з її авторами договір про виплату їм винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, і не виплатив винагороду. Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON]позов не визнав, посилаючись на те, що за правовим значенням пункти 2.6., 2.7. про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, є елементами попереднього договору, передбаченого ст. 635 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК), а сам договір слід вважати змішаним договором у відповідності з ч.2 ст. 628 ЦК України, в якому є елементи попереднього договору та договору між творцем та роботодавцем про передавання права на одержання охоронного документа на об'єкти права інтелектуальної власності, створені у зв'язку з виконанням трудового договору чи окремого доручення, які не створюють грошового зобов"язанні відповідача перед позивачем, оскільки не містять таких обов"язкових елементів, як ціна та строк дії договору. Крім того, статтею 16 ЦК України встановлено способи захисту судом порушених цивільних прав або інтересів, у вказаній статті відсутній такий спосіб, як примусове встановлення правовідносин шляхом зобов"язання укласти договір. Також у ст. 35 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" не вказаний спосіб захисту прав, як зобов"язання укласти договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від викорастання ОПІВ. Крім того, зазначив, що позивачем пропущений загальний строк давності звернення до суду, передбачений ст.257 ЦК України, тому просив суд застосувати позовну давність. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно він разом з [PERSON] є авторами корисної моделі патент № 49608 «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу», зареєстрований у Державному реєстрі патентів України на користні моделі 11.05.2010року, який включає попереднє проведення і кріплення монтажної камери перетином, меншим за необхідний, для розміщення механізованого очисного комплексу, здійснення наступного її розширення зі сторони забою лави з демонтажем частини кріплення попередньо проведеної монтажної камери, одночасний з проведенням розширення зі сторони забою лави монтаж секцій механізованого кріплення і лавового конвеєра, встановлення очисного комбайна, який відрізняється тим, що розширення попередньо проведеної монтажної камери здійснюється на величину повного перекриття його покрівлею поверхні верхнього перекриття секції механізованого кріплення, що монтують. За цей винахід відповідач у 2009році сплатив йому та [PERSON] по 500грн. Вказана раціоналізаторска пропозиція була застосована в 2010році в одному очисному вибою під час монтажу лави. Дійсно, він, як головний технолог, підписав відповідь суду від 14.04.2016року № 867 ( а.с.75) про те, фактичного економічного ефекту від використання вказаного винаходу на шахті "Степова" при проведенні 158-ої монтажної камери на шахті та далі фактичного скорочення строків монтажу обладнання не відбулося. Відповідні підрахунки проводились не ним, а економістом. Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 вересня 2009 року був укладений договір № 09/0/2117 між творцями [PERSON] та [PERSON] та роботодавцем ВАТ «Павлоградвугілля», предметом якого є передання творцями роботодавцю права на одержання в Україні та в іноземних державах патенту на «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу» (раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «Степова»), що має своїм наслідком набуття роботодавцем майнових прав на нього з моменту одержання охоронного документа, а також майнових прав, набутих на підставі заявки (а.с.5-7). Пунктом 2.6 цього договору передбачено обов'язок роботодавця до отримання охоронного документу укласти з творцями договір про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції відповідно до «Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля», в якому передбачити: авансову виплату в сумі 1000 грн протягом двох місяців з моменту підписання договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції, сплатити винагороду за перший та другий рік використання раціоналізаторської пропозиції, але не більше, ніж до отримання охоронного документу (розмір річної винагороди складає 10% від суми фактичного річного економічного ефекту, але не менше 1000 грн і не більше 30\~000 грн. Пунктом 2.7 договору передбачено обов'язок роботодавця у разі отримання охоронного документу укласти з творцями договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання об'єкта права інтелектуальної власності (у власному виробництві і/або від надання ліцензії на використання третій особі, і/або від передання права власності на об'єкт права інтелектуальної власності третій особі та інше). За пунктом 9.1 цей договір набрав чинності з дня його підписання сторонами і діє до виконання умов, зазначених у п.2.6 та 2.7 цього договору. 10 грудня 2009 року ВАТ «Павлоградвугілля» видано свідоцтво №85 на раціоналізаторську пропозицію, подану 27 квітня 2009 року співавторами [PERSON] [PERSON] «Спосіб монтажу механізованого очисногокомплексу» (раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «Степова») (а.с.8). 11 травня 2010 року у Державному реєстрі патентів України на корисні моделі зареєстровано патент на корисну модель№ 49608 «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу», який включає попере днє проведення і кріплення монтажної камери перетином, меншим за необхідний, для розміщення механізованого очисного комплексу, здійснення наступного її розширення зі сторони забою лави з демонтажем частини кріплення попередньо проведеної монтажної камери, одночасний з проведенням розширення зі сторони забою лави монтаж секцій механізованого кріплення і лавового конвеєра, встановлення очисного комбайна, який відрізняється тим, що розширення попередньо проведеної монтажної камери здійснюється на величину повного перекриття його покрівлею поверхні верхнього перекриття секції механізованого кріплення, що монтують (а.с.9-13). Дата подання заявки 22 липня 2009 року. Дата, з якої є чинними права на корисну модель 11 травня 2010 року. Винахідники: [PERSON], [PERSON]. Власник: відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля». Пунктом 5.1 договору № 09/0/2117 передбачено право творців ознайомитись із розрахунком суми винагороди та матеріалами, використаними при цих розрахунках. Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦК України \~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до\~ ст. 16 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті передбачено особливі способи захисту права інтелектуальної власності. Відповідно до п. 8 ч. 2\~ ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У пункті 38\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010року № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав"\~судам роз"яснено, що перераховані в\~ ст. 16 ЦК України загальні способи захисту цивільних прав та інтересів поширюються на захист авторського права і (або) суміжних прав. Зазначений перелік є вичерпним, оскільки в частині другій цієї ж\~ статті ЦК України \~зазначається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальні способи захисту передбачені\~ статтею 432 ЦК України та статтею 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права". Це, зокрема, відшкодування моральної шкоди при порушенні майнових прав, відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права і (або) суміжних прав, виплата компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу, та інші. При цьому законодавством не встановлено розмір авторської винагороди за використання винаходу, а тільки передбачається, що дане питання повинно бути вирішене сторонами шляхом укладання відповідного договору. Між співавторами винаходу та відповідачем не укладався окремо договір про виплату винагороди відповідно до п.2.7 договору № 09/0/2117. Суд зазначає, що вказаний пункт договору не відповідає вимогам п.3 ст. 9 Закону України "про охорону прав на винаходи і користні моделі", згідно яким письмовий договір щодо розміру та умов виплати винахіднику винагороди роботодавець повинен укласти ще до отримання охоронного документу( патенту), протягом чотирьох місяців від дати одержання від винахідника повідомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України \~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 626,627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямлвана на встановлення, зміну або прининення цивільних прав та обов"язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, оцінюючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб судового захисту, а саме зобов"язання відповідача укласти договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання об'єкта права інтелектуальної власності, як це передбачено п. 2.7. договору № 09/0/2117, є неналежним, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ ст. 88 ЦПК України\~суд вважає можливим віднести судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed