Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилався на те, що 20.03.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №382/З-06, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 25000 євро з розрахунку 11,5 річних за весь час фактичного користування кредитом до повного виконання зобов'язання. В подальшому, 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта банк замінює Укрпромбанк як кредитора у зазначених зобов'язаннях.Таким чином, ПАТ «Дельта банк» набуло право вимоги за кредитним договором №382/З-06 від 20.03.2006 року.Відповідно до умов договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами.Проте, позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала у зв'язку чим станом на 11.09.2014 року наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 620666 грн. 28 коп., з яких: 377331 грн. 81 коп. - тіло кредиту; 229092 грн. 63 коп.-відсотки; 14241 грн. 84 коп. - комісія за ведення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №382/З-06 від 20.03.2006 року між банком та [PERSON], [PERSON] 22.03.2006 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 64,70 кв.м., в тому числі житловою площею 41,60 кв.м., яка належить іпотекодавцям на праві власності. В рахунок погашення кредитної заборгованості за договором №382/З-06 від 20.03.2006 року в розмірі 620666 грн. 28 коп. просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS]. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Представник ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини, просила позов задовольнити. Представник відповідачів та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.06.2010 року кредитний договір №382/З-06, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було розірвано, а тому зобов'язання за кредитним договором припинилося. Вважає, що банком було пропущено строк позовної давності, оскільки з моменту припинення основного зобов'язання минуло три роки. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 20.03.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №382/З-06, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 25000 євро з розрахунку 11,5 річних за весь час фактичного користування кредитом до повного виконання зобов'язання, кредит надавався на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення до 19.03.2011 року (а.с.6-8). Плата за надання та управління кредитом встановлюється у розмірі 250 євро. Відповідно до умов договору, погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною цього Договору.Пунктом 2.6 Договору визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного на позичковий рахунок або шляхом внесення готівки згідно графіку зменшення кредитної лінії. Повернення кредиту здійснюється щомісячно з 1-го по 10-е число рівними частинами, починаючи з 31-го місяця кредитування. В подальшому, 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта банк замінює Укрпромбанк як кредитора у зазначених зобов'язаннях. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як було встановлено судом, заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.06.2010 року позов ТОВ «Український промисловий банк» було задоволено. Розірвано укладений 22.03.2006 року кредитний договір №382/З-06 між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк». Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 288678 грн. 28 коп. Позивач в якості підстави звернення до суду посилався на те, що рішення суду від 22.06.2010 року на даний час не виконано у зв'язку з чим станом на 11.09.2014 року наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 620666 грн. 28 коп., з яких: 377331 грн. 81 коп. - тіло кредиту; 229092 грн. 63 коп.-відсотки; 14241 грн. 84 коп. - комісія за ведення кредиту (а.с.21). Судом також встановлено, що 22.02.2006 року між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], було укладено іпотечний договір (а.с.9-13). Цим договором були забезпечені вимоги іпотекодержателя за кредитним договором відновлювальної кредитної лінії №382/З-06 від 20.03.2006 року, укладеним між банком та [PERSON], за умовами якого позичальник зобов'язаний до 19.03.2011 року повернути кредит у розмірі 25000 євро, сплатити проценти за користування ним у розмірі 11,5 % та штрафні санкції. З метою забезпечення виконання позичальником вказаних зобов'язань, іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Сторони погодили вартість предмету іпотеки у розмірі 245000 грн. 00 коп. Відповідно до умов Договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов'язання за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотеко держателя, передбаченим п.4.4 цього Договору. За змістом п.4.2. Договору у випадку порушення іпотекодавцями (позичальником) обов'язків за цим та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. На час розгляду справи судом договір іпотеки є чинним у судовому порядку недійсним не визнавався. Проте, в порушення умов Договору, позивачем не було надано суду доказів надсилання письмової вимоги іпотекодавцям про усунення порушення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Положеннями ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Як було встановлено судом, іпотекодавцями були чотири особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками нерухомого майна (а.с.14). Разом з тим, позивач з позовними вимогами до співвласників предмету іпотеки [PERSON], [PERSON] не звертався, що відповідно до ст.33 ЦПК України є виключно його правом, оскільки положення Кодексу не передбачають можливості залучення співвідповідачів до участі у справі за ініціативою суду. Щодо доводів представника відповідачів та третьої особи про те, що зобов'язання за кредитним договором припинилося, внаслідок його розірвання, а тому також припинено дію договору іпотеки суд зазначає наступне. Як зазначено у кредитному договорі, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взаємних зобов'язань (п.7.1). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Тобто, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частиною 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Отже, в силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Із матеріалів справи вбачається, що зобов'язання за кредитним договором, забезпеченим договором іпотеки, в повному обсязі не виконані, а тому відсутні підстави вважати, що правовідносини сторін кредитного договору є припиненими, а іпотекодавець звільнений від відповідальності за невиконання божником грошового зобов'язання. Таким чином доводи представника щодо припинення дії іпотечного договору є необґрунтованими. Разом з тим, суд враховує, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року. Пунктом 1 ч.1 цього Закону передбачено, що протягом його дії: - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Суд вважає, що дія даного Закону поширюється на правовідносини, які склались між сторонами спору. Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира, надана в забезпечення кредиту в іноземній валюті, використовується відповідачами, як місце свого постійного проживання (а.с.37-38). Іншого житла вони не мають. Загальна площа квартири складає 64,70 кв.м і не перевищує передбачений законом розмір. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а власник (відповідач) заперечує проти звернення стягнення. Враховуючи, що протягом дії вказаного Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову на даний час. Одночасно, суд зазначає, що відмова у задоволенні позову з цих підстав не позбавляє іпотекодержателя права на повторне звернення до суду в майбутньому після зняття мораторію на задоволення вимог кредитора за валютними кредитами. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову позовних вимог ПАТ «Дельта банк» слід відмовити.

Outcome: dismissed