Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та [PERSON] 01.07.2008 р. укладено кредитний договір №5146, згідно якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 310000,00 грн.. 01.07.2008 р. з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та позичальником укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого виступає двокімнатна квартира, розташована за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 33/5, яка належать на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2007 р. [PERSON].08.09.2011 р. державним виконавцем Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа про стягнення з позичальника на користь ПАТ «Swedbank» (який в подальшому перейменований в ПАТ «Омега банк») суми боргу та накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в тому числі й на квартиру №5, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, буд. 33. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати поважною причину пропуску позовної давності та поновити перебіг строку; звільнити з-під арешту двокімнатну квартиру №5, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, буд. 33, що належить [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що 01.07.2008 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №5146 згідно з умовами якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 310000,00 грн. (а.с. 3-4). 01.07.2008 р. з метою забезпечення виконання умов кредитного договорі між позивачем та позичальником укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки (а.с. 5-7), предметом якого виступає двокімнатна квартира, розташована за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 33/5, яка належать на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2007 р. [PERSON] (а.с. 8). Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Згідно до вимог ч. З ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. Стаття 58 Закону України "Про заставу" передбачає, якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. 08.09.2011 р. державним виконавцем Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа про стягнення з позичальника на користь ПАТ «Swedbank» (який в подальшому перейменований в ПАТ «Омега банк») суми боргу та накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в тому числі й на квартиру №5, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, буд. 33. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до вимог ст. 672 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Суд приходить до висновку, що позивач має пріоритетне право на задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження, оскільки державний виконавець постанову про арешт майна боржника виніс пізніше, аніж внесене обтяження нерухомого майна. Оскільки вказаною постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, порушуються права банку на першочергове задоволення вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. З Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Крім цього, слід зазначити, що до вимог про звільнення майна з-під арешту поширюється загальний строк позовної давності - три роки, передбачений ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг строку починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, тобто про арешт майна, про який банк дізнався з Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №7985713 від 10.12.2014 р. (а.с. 9-11). Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України враховуючи, що позов задоволено, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved