Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 20.09.2011 року вони з відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] в них народилась донька [PERSON]. 24.07.2013 року позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». 19.11.2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] та на утримання позивача в розмірі 1500 грн. на кожну щомісячно, з виплати яких утворилась заборгованість в сумі 9800 грн. 15.09.2016 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу вихованням та розвитком дитини займається виключно позивач. Відповідач не піклується про фізичний та духовний стан дитини, не бачиться з дитиною. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Просить справу розглянути у її відсутність. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 60). Представник третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з'явилась, проте надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу у її відсутність та врахувати висновок органу опіки і піклування, який підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача та представника третіх осіб, дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи та зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 16). 24.07.2013 року позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 17). Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.13). Згідно висновку Служби у справах дітей Вінницької міської ради є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO] (а.с.55-56). Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року передбачено, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. В національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських права, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11. 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] та на утримання позивача в розмірі 1500 грн. на кожну щомісячно (а.с. 14-15). Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] та на утримання позивача в сумі 9800 грн. (а.с. 10). Відповідно до довідки ПП «[PERSON]» від 11.05.2017 року за № 2454 малолітня [PERSON] проживає з [PERSON] (а.с. 7). Згідно з актом №370 від 16.05.2017 року, вихованням та розвитком дитини [PERSON] займається виключно мати. Батько дитини [PERSON] з листопада 2014 року з ними не проживає, ніякої участі у вихованні дитини не бере (а.с. 8). Судом встановлено, що батько малолітньої доньки [PERSON], [INFO] не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, має заборгованість по сплаті аліментів, не турбується про дитину, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ППВС України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п. 15 передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16. передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до практики ЄС "справа Гаазе проти Німеччини" п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей. У рішенні по справі " Хант проти України " п 54. зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Савіни проти України" п.47 зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Зважаючи на наведене, враховуючи висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом встановлено, що питання про стягнення аліментів з [PERSON] вирішено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно квитанції від 05.05.2017 року та акту наданих послуг позивачем за консультацію з правових питань та складання позовної заяви адвокату Лещенко С.В. сплачено гонорар у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень та згідно квитанції про сплату судового збору позивачем сплачено судовий збір за звернення з даним позовом до суду вт розмірі 640 (шістсот сорок) грн.., тому сплачені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved