Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, з урахуванням уточнених позовних вимог, які обґрунтував тим, що розпорядженням Липовецької районної державної адміністрації за № 510 від 18.12.2012 року йому, [PERSON], було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, для створення фермерського господарства орієнтованою площею 92 га ріллі, відповідно до поданої заяви 26.11.2012 року. Вказане питання було також попередньо погоджене на засіданні комісії Липовецької РДА по розгляду заяв з питань відведення земельних ділянок для сільськогосподарського використання. В подальшому згідно положень ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом Закону №5395-УІ від 02.10.2012 року), він, [PERSON], 22.03.2013 року отримав від Відповідача Висновок за № 01-07/311 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Нападівської сільської ради Липовецького р-ну Вінницької області, загальною площею 85,47 га. Після отримання вказаного погодження ним було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради, загальною площею 85,47 га, із них ділянка [NUMBER] -17,1900 га, ділянка [NUMBER] - 20,0000 га, ділянка [NUMBER] - 48,2800 га було погоджено державною експертизою землевпорядної документації Державного агентства земельних ресурсів України від 12.04.2013 року за № 229-13. Також ним було розроблена технічна документація по нормативно грошовій оцінці земельних ділянок, що надаються йому в оренду для ведення фермерського господарства. 07.06.2013 року дана документація була затверджена рішенням Липовецької районної ради за №291 та 10.06.2013 року погоджена висновком Держземагенства у Вінницькій області за №203. В межах проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради, загальною площею 85,47 га, до Державного земельного кадастру України було внесено 4 земельних ділянки та присвоєно їм кадастрові номери, з них : земельна ділянка [NUMBER], площею - 48,28 га. кадастровий № 0522283800:04:000:5324; земельна ділянка [NUMBER], площею - 10,1300 га. кадастровий № 0522283800:03:000:2445; земельна ділянка [NUMBER], площею - 20.0000 та. кадастровий № 0522283800:03:000:2449; земельна ділянка [NUMBER], площею - 7,0600 га. кадастровий № 0522283800:03:000:2451, а також йому, [PERSON] було видано витяги з Державного земельного кадастру . Після погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради Державним агентством земельних ресурсів України, він, [PERSON] звернувся до Головного Управління Держземагенства у Вінницькій області із клопотанням про затвердження вказаного проекту землеустрою, в порядку ст. 123 Земельного кодексу України. 30.08.2013 року Відповідач своїм листом вих..№ 30.08.2013 відмовив йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради, загальною площею 85,47 га, посилаючись на те, що подана ним документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України та нормативно-правовим актам України, проте якого закону та нормативно-правового акту не зазначено, при цьому акцентовано увагу на тому, що проект землеустрою не прошитий, сторінки не пронумеровані, завдання не посвідчене печаткою виконавця робіт, пояснювальна записка не підписана, кадастрові плани не посвідчені підписом розробника, на протоколі засідання комісії райдержадміністрації відсутня дата затвердження. Після усунення недоліків, про які йшлося у листі, він, [PERSON] повторно подав оригінали документів на затвердження Відповідачу, однак листом від 21.11.2013 року знову отримав відмову в затвердженні проекту землеустрою, оскільки як обґрунтовує Відповідач, не було надано оригіналів документів. 20.02.2014 року, усунувши всі недоліки, які були визначені листом 21.11.2013 року, він направив до Відповідача клопотання про затвердження вказаного проекту землеустрою, в порядку ст. 123 Земельного кодексу України, проте уже понад місяць будь-якої відповіді взагалі не отримав. Вважає, що протиправна бездіяльність Головного управління Держземагенства у Вінницькій області щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради, загальною площею 85, 47 га, є необґрунтованою та незаконною, тому просив суд ухвалити рішення відповідного змісту, зобов'язавши відповідача затвердити проект землеустрою. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві та уточненій позовній заяві, просив їх задовольнити, вказавши при цьому на протиправну бездіяльність державного органу та порушення норм чинного законодавства, що регулюють його право на землю. Представник відповідача Шендерук Г.Є. позовні вимоги не визнала, свою позицію аргументувала тим, що у визначений законодавцем строк клопотання позивача не було вирішено, у зв'язку із великою завантаженістю працівників Головного управління Держземагенства у Вінницькій області відповідальних за розгляд клопотання. У разі усунення умов, які послугували підставою для порушення строків розгляду такого звернення позивача, клопотання буде вирішено відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні усіх наявних у справі доказів, дійшов до наступних висновків. 26.11.2012 року [PERSON] звернувся із заявою до Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, про надання йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства, в якій вказав площу та бажане місце її розташування земельної ділянки, яку він має намір використовувати з метою створення фермерського господарства. Вказана заява була предметом розгляду 27.11.2012 року Комісією Липовецької райдержадміністрації по розгляду заяв з питань відведення земельних ділянок для сільськогосподарського використання, відповідно до Протоколу за №9 від 27.11.2012 року, згідно якого, було вирішено видати розпорядження з даного питання та надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту відведення в оренду земельної ділянки для створення фермерського господарства орієнтованою площею 92,1 га ріллі на території Нападівської сільської ради за межами населеного пункту. 18 грудня 2012 року відповідно до розпорядження голови Липовецької районної державної адміністрації за № 510 "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства на території Нападівської сільської ради", [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, для створення фермерського господарства орієнтованою площею 92 га ріллі для утворення фермерського господарства за рахунок земель державної власності за межами населеного пункту на території Нападівської сільської ради та зобов'язано укласти договір на розробку проекту землеустрою та, розробивши, погодити його з відповідною Комісією. 22.03.2013 року Відповідачем було надано гр. [PERSON] Висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Нападівської сільської ради Липовецького р-ну Вінницької області, в силу якого, погоджено проект землеустрою щодо відведення в оренду гр. [PERSON] земельних ділянок, загальною площею 85,47 га ріллі для ведення фермерського господарства за рахунок земель державної власності за межами населених пунктів на території Нападівської сільської ради при умові виконання вимог висновку. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради, загальною площею 85,47 га, із них ділянка [NUMBER] -17,1900 га, ділянка [NUMBER] - 20,0000 га, ділянка [NUMBER] - 48,2800 га було погоджено державною експертизою землевпорядної документації Державного агентства земельних ресурсів України від 12.04.2013 року за № 229-13. 18.05.2013 року та 20.05.2013 року, в межах проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради, загальною площею 85,47 га, до Державного земельного кадастру України було внесено 4 земельних ділянки та присвоєно їм кадастрові номери, про що свідчать Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, зокрема: земельна ділянка [NUMBER], площею - 48,28 га. кадастровий № 0522283800:04:000:5324; земельна ділянка [NUMBER], площею - 10,1300 га. кадастровий № 0522283800:03:000:2445; земельна ділянка [NUMBER], площею - 20.0000 та. кадастровий № 0522283800:03:000:2449; земельна ділянка [NUMBER], площею - 7,0600 га. кадастровий № 0522283800:03:000:2451. Визначено нормативно грошову оцінку земельних ділянок, на що вказують Витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель від 21.06.2013 року за №599, 596, 597, 598. 07.06.2013 року дана документація була затверджена рішенням 24 сесії 6 скликання Липовецької районної ради за № 291 та 10.06.2013 року погоджена висновком державної експертизи землевпорядної документації Держземагенства у Вінницькій області за №203, який був затверджений начальником та відповідно до якого констатовано його відповідність вимогам земельного законодавства та діючих - нормативно методичних документів з грошової оцінки земельних ділянок. Як слідує із відповіді направленої Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області від 30.08.2013 року за №03-61/6190, направленої в адресу [PERSON], його клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 85,47 га для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради було розглянуте, однак [PERSON] було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради, загальною площею 85,47 га. Відмова була мотивована тим, що подана [PERSON] документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України та нормативно-правовим актам України, зокрема: проект землеустрою не прошитий, сторінки не пронумеровані, завдання не посвідчено печаткою виконавця робіт, пояснювальна записка не підписана, кадастрові плани не посвідчені підписом розробника, на протоколі засідання комісії Липовецької РДА відсутня дата затвердження. 21.11.2013 року згідно відповіді за №03-55/8998 Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, повторне звернення [PERSON] також було залишено без задоволення. Відмова відповідача, в даному випадку, була обґрунтована тим, що документація із землеустрою подана [PERSON] не в оригіналах, та всупереч вимог ДСТУ 163-2003 від 01.09.2003 р. 20.02.2014 року [PERSON] в черговий раз звернувся до відповідача із аналогічним клопотанням про надання дозволу на затвердження проекту землеустрою на земельні ділянки, загальною площею 85,47 га, надавши оригінали всіх необхідних документів, на яку було звернуто увагу відповідачем, проте відповіді за наслідками розгляду його клопотання не отримав і на даний час. Отже, судом встановлено, що правовідносини, які склались між сторонами спору, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України та спеціальним законом - Законом України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року N 973-IV та іншими підзаконними актами. Відповідно до преамбули Закону України «Про фермерське господарство», цей Закон визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України. Цей Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фермерське господарство», право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Згідно ч. 1 ст. 42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Для створення фермерського господарства громадяни відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» мають отримати земельну ділянку. Згідно положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, закріплені у ст.122 ЗК України. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виниклих між сторонами правовідносин), центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів є Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України), що передбачено Положенням про Державне агентство земельних ресурсів України, яке затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445. У п.п.6-1 п.4 наведеного положення, передбачено обов'язки Держземагенства, в силу яких, вони передають відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. Відповідно до п.7 вказаного Положення Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, передбачений ст.123 Земельного кодексу України, відповідно до ч.1, якої, визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Згідно частини 2 наведеної вище статті, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно ч.4 наведеної статті, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, в силу якої ч.1 та ч.2, передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Частиною 4 вказаної статті, унормовано, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Згідно правил ч.7 наведеної статті, органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій" ; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк. Частиною ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. В силу частини 10 наведеної статті, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: - затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); - надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.13 ст. 123 Земельного кодексу України). Із здобутих у справі доказів та пояснень сторін спору в судовому засіданні судом було встановлено, що позивач звернувся до відповідного органу із заявою про надання йому земельної ділянки за межами населеного пункту на території Нападівської сільської ради з метою створення фермерського господарства, вказавши бажане місце її розташування та розмір. Розпорядженням Липовецької РДА у Вінницькій області йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства на території Нападівської сільської ради. Позивачем було дотримано процедуру, що унормована ст.123, 186-1 ЗК України та подано неодноразово клопотання відповідачеві про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства разом із висновком державної експертизи землевпорядної документації, однак в порушення вищевказаних норм чинного законодавства розгляд клопотання та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачем у визначений законодавцем строк не проведено, як пояснив представник відповідача, розгляд клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою не було здійснено, у зв'язку із завантаженістю роботою працівників територіального органу Держземагенства у Вінницькій області. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З огляду на викладене та у контексті приведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов виваженого висновку, що відповідач допустив бездіяльність в порушення норм чинного законодавства, відтак суд визнає таку бездіяльність незаконною. В п. 7 Постанови від 16 квітня 2004 року N 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями, надав судам наступні роз'яснення, відповідно до яких при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). Ураховуючи наведені роз'яснення ВСУ з вирішення земельних спорів, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача щодо зобов'язання Головного управління Держземагенства у Вінницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу та резервного фонду Нападівської сільської ради Липовецького р-ну Вінницької області, загальною площею 85,47 га, що складаються з таких земельних ділянок: земельна ділянка [NUMBER], площею - 48,28 га. кадастровий № 0522283800:04:000:5324; земельна ділянка [NUMBER], площею - 10,1300 га. кадастровий № 0522283800:03:000:2445; земельна ділянка [NUMBER], площею - 20,0000 га. кадастровий № 0522283800:03:000:2449; земельна ділянка [NUMBER], площею - 7,0600 га. кадастровий № 0522283800:03:000:2451, на які ним виготовлено технічну документацію не підлягають до задоволення, оскільки ним оскаржується не рішення органу виконавчої влади про відмову у затвердженні проекту землеустрою, а його бездіяльність у вирішенні даного питання, тому суд не може перебирати на себе повноваження органу, який згідно закону повинен розглянути вказане клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою. Отже, до компетенції судів відноситься виключно оцінка законності дій (бездіяльності) чи рішень органів виконавчої влади у сфері земельних правовідносин, а тому суд не має права втручатися до його компетенції. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України, та присуджує з відповідача на користь позивача понесені ними та документально підтвердженні судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної та відхиленої частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial