Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участі третьої особи [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON] в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі з: земельної ділянки площею 1,6183 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий [NUMBER], що належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий 26 листопада 2008 року Вінницькою РДА та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області, на підставі розпорядження Вінницької державної районної адміністрації від 08.09.2008 року за № 1765, Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010884000974. Однак, оригінал даного правовстановлюючий втрачено, що також підтверджується оголошенням в газеті «Подільська Зоря» від 01 вересня 2016 року за № 36 (8613). В зв'язку з цим позивачка не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Так, з 2004 року [PERSON] постійно проживала разом з спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю і до дня її смерті [INFO] року в належному позивачці на праві власності будинку [ADDRESS], позивачка в усьому допомагала [PERSON]: по господарству, в лікуванні, матеріально, була для неї самою близькою людиною, оскільки ні чоловіка, ні дітей, ні братів сестер, діда, баби, тітки, дядька у [PERSON] не було. Фактично, [PERSON] росла також в даному будинку і виховувалася в родині [PERSON], яка проживала без реєстрації шлюбу з дідусем позивачки [PERSON], який помер [INFO] року. Таким чином, [PERSON], [INFO] є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [INFO] року [PERSON] так як вони більше п'яти років до моменту смерті спадкодавиці проживали разом з нею однією сім'єю. Інших спадкоємців першої, другої, третьої черги за законом після смерті [INFO] року [PERSON] немає. Позивачка прийняла спадщину після смерті [INFO] року [PERSON], оскільки у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріально контори. Спадкоємцем за заповітом, але зовсім на інше спадкове майно є [PERSON], що підтверджується самим заповітом складеним 01 жовтня 2015 року [PERSON], що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 381. З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити, змін та доповнень не мають. Представник відповідача, в особі Мізяківсько-Хутірського сільського голови Король В.І. - при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не заперечує проти задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року померла спадкодавиця [PERSON] в с. Мізяківські - Хутори Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2015 року (а.с. 5). [INFO] року помер [PERSON] в с. Мізяківські - Хутори Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2004 року (а.с.6). За життя 01 жовтня 2015 року [PERSON] вчинила заповіт, згідно якого частину спадкового майна, а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] [INFO], заповіт зареєстровано в реєстрі за № 381 (а.с.9). Земельна ділянка площею 1,6183 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий [NUMBER], належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий 26 листопада 2008 року Вінницькою РДА та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області, на підставі розпорядження Вінницької державної районної адміністрації від 08.09.2008 року за № 1765, Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010884000974 (а.с.11, 14-16). Однак, оригінал правовстановлюючий на вище вказану земельну ділянку втрачено, що також підтверджується оголошенням в газеті «Подільська Зоря» від 01 вересня 2016 року за № 36 (8613) (а.с.12-13). Відповідно до витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 1,6183 га, що належала спадкодавиці [PERSON] грошова оцінка складає 40 415 грн. (а.с.17). Як вбачається з довідки -виписки № 2847 від 17.10.2016 року виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, із списку членів КСП с. Мізяківські Хутори, згідно із списку № 3 пенсіонерів КСП с. Мізяківські Хутори від 01.07.1997 року під порядковим номером 350 [PERSON], їй належить право на земельну частку (пай) розміром 1,51 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.8). [PERSON], [INFO] є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [INFO] року [PERSON] так як вони більше п'яти років до моменту смерті спадкодавиці проживали разом з нею однією сім'єю, що підтверджується договором дарування жилого будинку від 11 грудня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Ісаєвою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 6303, згідно якого [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS], саме в даному будинку вони проживали з спадкодавицею разом однією сім'єю (а.с.24). Актом від 17.10.2016 року, затвердженим сільським головою с. Мізяківські Хутори, підтверджується факт того, що [PERSON] постійно проживала однією сім'єю з 2000 року з [PERSON], за адресою: [ADDRESS] до моменту смерті останньої [INFO] року. Вели спільне господарство, купували продукти, речі, ліки та інше. Після смерті [PERSON] [PERSON] здійснила повністю її поховання. Ніяких родичів (дітей, чоловіка, братів, сестер, діда, баби, тітки, дядька) [PERSON] не мала (а.с.25). Відповідно до довідки № 2819 від 06.10.2016 року виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, даних щодо спадкоємців після смерті [PERSON] в сільській раді немає (а.с.27). Рішенням 906 від 25.09.2015 року 44 сесії 6 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [ADDRESS] Однак оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачка [PERSON] не має можливості, в зв'язку із втратою оригіналу державного акту на спадкову земельну ділянку, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 20.12.2016 року за вих. № 3567/02-17 (а.с.39). Інших спадкоємців не має. Заповіт не вчинявся. За нормами ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, при розгляді даної цивільної справи знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON], [INFO] постійно проживала однією сім'єю з 2004 року і до моменту смерті [INFO] року разом з спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] то з метою забезпечення реалізації спадкових прав позивача, які підлягають судовому захисту, суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, про який просять позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні спору суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved