Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту, якою просила звільнити автомобіль марки та моделі LEXUS LX 570 тип ТЗ легковий Універсал - В 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності, з - під арешту, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 року винесеної Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу номер [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля марки та моделі Lexus LX 570 тип ТЗ легковий Універсал - В 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] . Постановами про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 року винесеної Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. за виконавчим провадженням № 43779608, об`єктом обтяження визначено названий автомобіль. Обтяження було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14.12.2015 року за № 15624086. Як стало відомо позивачу, боржником за даним виконавчим провадженням є [PERSON] . Користуючись своїм правом, [PERSON] , в червні 2017 року звернулася з відповідним позовом про звільнення майна (належного мені на праві власності автомобіля) з - під арешту до Дергачівського районного суду Харківської області. Однак Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23.10.2017 року по справі № 619/1964/17 було встановлено, що право позивача як власника автомобілю марки та моделі Lexus LХ 570 тип ТЗ легковий Універсал - В 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , порушено та підлягає захисту. Разом із тим в задоволені позову було відмовлено у зв`язку з тієї підстави, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 15.08.2018 року дане рішення залишено без змін. Позивачу роз`яснено, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належного кола відповідачів. Ухвалою від 20.11.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 17.12.2018 до суду надійшла заява відповідача ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" про визнання позову, у якій зазначено про те, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 12.06.2018 по справі № 638/8309/13-ц замінено кредитора у зобов`язанні [PERSON] за кредитним договором № 11361707000, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «СПЕЦТЕХНІКА», за яким боржником є [PERSON] 18.12.2018 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову [PERSON] 26.06.2019 та 27.09.2019 відповідачами ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" (ПЗНВІФ «Грот») та [PERSON] повторно подано заяви про визнання позову, у яких також заявлені клопотання про розгляд справи за їх відсутності. 01.07.2019 судом отримано заяву представника позивача про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. технічна фіксація судового процесу не проводиться на підставі ч.2 ст.247 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що право власності на автомобіль Lexus LX 570, 2008 року випуску, шасі № [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер [NUMBER] , належить позивачу [PERSON] . У рішенні Дергачівського районного суду міста Харкова від 23.10.2017 по справі № 619/1964/17 встановлено, що [PERSON] є власником названого автомобіля на підставі договору купівлі-продажу № 6341/1/601від 17.12.2015, про що мається копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер [NUMBER] від 18.12.2015. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Таким чином, арешт, накладений на майно, порушує право власності позивача. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, а відповідачі, зокрема і особа, в чиїх інтересах було накладено обтяження, визнають позовні вимоги, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Долю судових витрат суд вирішує в порядку стст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved