Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, яке набуло чинності, відповідач зобов"язаний сплачувати їй аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 лютого 2016 року, й до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв"язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 жовтня 2016 року у розмірі 18 402 грн. 81 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 08 лютого 2016 року по 31 жовтня 2016 року становить 27 114 грн. 40 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги та юридичних послуг від 02 лютого 2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити: стягнути з відповідача на користь позивачки за період з 08 лютого 2016 року по 31 жовтня 2016 року 27 114 грн. 40 коп. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог, вважаючи невірно проведеним державним виконавцем розрахунок заборгованості по сплаті ним аліментів, й довівши до відома суду про те, що ним останнім часом значними сумами погашається вказана заборгованість, яка виникла, на його думку, з підстав неправомірності дій/бездіяльності державного виконавця, тим сами не встановивши його місце роботи й не звернувши виконавчий лист для виконання за місцем його роботи. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дочкою сторін (а.с.11). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, яке набуло чинності, відповідач зобов"язаний сплачувати позивачці аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 лютого 2016 року, й до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14, 15-18, 19). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вказане рішення позивачкою звернуто до виконання (а.с.20-21). Проте відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв"язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 жовтня 2016 року у розмірі 18 402 грн. 81 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 08 лютого 2016 року по 31 жовтня 2016 року становить 27 114 грн. 40 коп. (а.с.22, 3-4). Відповідно до частини 4 статті 195 СК України в редакції на час дії спірних правовідносин розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Та як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем зроблений такий розрахунок, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 08 лютого 2016 року по 31 жовтня 2016 року становить 18 402 грн. 81 коп. (а.с.22). Вказаний розрахунок є документом, на підставі якого проводяться стягнення у зазначеному розмірі. За положеннями ст. 196 СК України в редакції на час дії спірних правовідносин при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України (в редакції на час дії спірних правовідносин) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За змістом ст. 196 СК України в редакції на час дії спірних правовідносин пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів 18 402 грн. 81 коп. за кожен день прострочення за період 08 лютого 2016 року по 31 жовтня 2016 року, що становить 27 114 грн. 40 коп. (а.с. 3-4). Вказаний розрахунки ґрунтуються на вимогах ст. 196 СК України в редакції на час дії спірних правовідносин. Суд вважає, що виникнення заборгованості по аліментам відбулась з наявної вини платника аліментів, який є працездатною особою, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, й частково - бездільності/неправомірності дій державного виконавця, оскільки ним при розрахунку заборгованості по аліментам не врахована та обставина, що платник аліментів є працевлаштованою особою й проведення стягнення по аліментам необхідно було проводити з його щомісячного заробітку/доходу, а не застосовувати, як вчинено державним виконавцем, показник середньомісячного заробітку по м. Києву згідно Закону України «Про виконавче провадження», не з»ясувавши ту обставину, що він є працевлаштованою особою й стягнення необхідно було проводити з його заробітної плати за місцем роботи, тобто судом встановлена підстава, яка частково слугувала утворенню заборгованість з незалежних від платника аліментів причин, проте суд й примає до уваги той фактор, що платник аліментів був інформований про його обов»язок нести відповідальність по сплаті аліментів й, відповідно, вчиняти дії спрямовані на реальне виконання рішення суду без вжиття примусових заходів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов (в редакції на час дії спірних правовідносин) - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За таких підстав суд вважає розмір пені за період з 08 лютого 2016 року по 31 жовтня 2016 року зменшити й встановити в 20 000 грн. 00 коп. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги розмір задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити й понесені позивачем судові витрати - судовий збір та витрати на правову допомогу у співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог - 73%, що становить 467 грн. 20 грн. 00 коп. із 640 грн. 00 коп. сплаченого судового збору й 1 401 грн. 60 коп. із сплачених 1 920 грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між правозахисником й клієнтом та мають бути закріплені в угоді, що й встановлено судом у даних правовідносинах. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», граничний розмір витрат, пов»язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Вирішуючи питання в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі1 920 грн. 00 коп., з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», ст.ст. 56, 79 ЦПК України, суд вважає їх обґрунтованими, доведеними, заснованими на вимогах закону, що регулюють дані правовідносини, а тому підлягають задоволенню, оскільки представником позивача на підтвердження цих вимог надано документа, що вказує на його статус як фахівця в галузі права, розрахунок витрачених нормогодин, пов»язаних із наданням правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг, що підтверджується платіжною квитанцією про оплату отриманих послуг. На підставі викладеного, ст. 196 СК України (вредакції на час дії спірних правовідносин), з урахуванням п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",

Outcome: partial