Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У жовтні 2014 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованності. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. [PERSON] відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. [PERSON] Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактору переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувана за договорі від 16.05.2008 № 0314/0508/46-008 позичальником згідно якого є [PERSON]. 16 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізична особа - [PERSON], уклали Кредитний договір № 0314/0508/46-008, з подальшим внесення змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, [PERSON] зобов'язується надати Боржнику кредит у сумі 78\~900,00 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти: за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у сумі 78900,00 доларів США). В свою чергу, Відповідач, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чи грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом і 27.07.2014, має прострочену заборгованість: - за кредитом - 75019,22 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 881 685,66 грн., - по відсотках - 36497,16 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 428 943,71 гри., - пеня - 44752,54 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає -525 967,52 грн. У зв'язку з систематичним порушенням Боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойка: пеня -185081,17 грн. В забезпечення виконання зобовязань Позичальника, що випливають з Основного договору, 16.05.2008 ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та фізична особа - [PERSON], уклали Договір Поруки № 0314/0508/46-008-Р-1. В забезпечення виконання зобовязань Позичальника, що випливають з Основного договору, 16.05.2008 ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та фізична особа - [PERSON], , уклали Договір Поруки № 0314/0508/46-008-Р-2. Відповідно до умов [PERSON] поруки [PERSON] та [PERSON], як поручителі поручаються за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Наявність не виконаних зобов'язань [PERSON] щодо повернення кредиту - підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом. Тому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Кредитні ініціативи», заборгованість у сумі 1 495 710,54 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 гривень. У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» про визнання договорів факторингу недійсними. В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказав, що ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши своє звернення тим, що 16 травня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 0314/0508/46-008, відповідно до умов якого йому було надано кредит у сумі 78900 доларів США. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу (надалі по тексту договір факторингу № 15). В свою чергу, цього ж дня 28.11.2012 ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» переуклав новий договір факторингу (надалі по тексту договір факторингу б/н) з ТОВ «Кредитні ініціативи», в результаті укладення яких ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 0301/0608/71-119. Проте, в порушення вимог законодавства та положень п. 10.1. договору факторингу № 15, даний договір є неукладеним, у зв'язку з тим, що він не підписаний сторонами по договору, зокрема, тільки аркуш під номером 1 договору факторингу № 15 підписаний уповноваженими особами «Сведбанку» та ТОВ «Вектор Плюс» та скріплений їх печатками, а всі інші аркуші - не підписані та не скріплені печатками Сторін, даний факт підтверджується копією договору факторингу № 15. Також, підпис уповноваженої особи зі сторони ПАТ «Сведбанк», а саме: голови правління п. Райнера Мюллера-Ханке на аркуші під номером 1 та на аркуші під номером 28 договору факторингу № 15 різняться за кількістю букв, їх окремих елементів, форми завитків та їх кількістю, також на аркуші під номером 28 договору факторингу №15 відсутня печатка ПАТ «Сведбанку». Правові засади визнання правочинів недійсними визначаються статтями 203, 215 Цивільного кодексу України. Він як заінтересована особа, вважає можливим оспорювати недійсність вищевказаних договорів факторингу № 15 та б/н. Дані договори слід вважати такими, що укладені в порушення вимог Цивільного кодексу України та вимог чинного законодавства, в частині регулювання порядку укладення договорів (правочинів). Враховуючи вимоги закону, у зв'язку з тим, що договір факторингу № 15 вважається недійсним, а тому він не створює юридичних наслідків, внаслідок чого слід також вважати недійсним договір факторингу б/н, оскільки цей договір є похідними від головного договору факторингу № 15. Також, ТОВ «Кредитні ініціативи» в порушення Цивільного кодексу України неправомірно підвищив процентні ставки по Кредитному договору № 0314/0508/46-008, а саме: з 10.06.2011 року відсоткову ставку збільшено з 16,68 відсотків (як це передбачено п.п. 1.3.4. [PERSON] про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №0314/0508/46-008 від 07.07.2009 року (копія договору міститься у матеріалах справи)) на 17,68 відсотків; з 23.07.2012 року збільшено відсоткову ставку з 16,68 відсотків (як це передбачено п.п.1.3.4. [PERSON] про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №0314/0508/46-008 від 07.07.2009 року) на 17,68 відсотків. Вважає, що вищевказані зміни процентної ставки в односторонньому порядку неправомірними та такими, що суперечать Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким Цивільний кодекс України було доповнено ст. 10561 ЦК України, відповідно приписів якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений ТОВ «Кредитні ініціативи» в односторонньому порядку. Тобто, внаслідок неправомірних дій ТОВ «Кредитні ініціативи» незаконно підвищено процентні ставки по Кредитному договору та неправомірно нарахована сума заборгованості по відсотках у розмірі 36497,16 доларів США. З огляду на вищенаведене, у зв'язку з тим, що ТОВ «Кредитні ініціативи» незаконно підвищив в односторонньому порядку процентні ставки за Кредитним договором, тому дані підвищення є неправомірними - нікчемними. Тому просить суд визнати недійсним договір факторингу №15, який укладений 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс», визнати недійсним договір факторингу б/н, який укладений 28 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», визнати з 10 червня 2011 року неправомірним - нікчемним підвищення відсоткової ставки з 16,68 відсотків на 17,68 відсотків по [PERSON] про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №0314/0508/46-008 від 07.07.2009, який був укладений між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ним [PERSON] та визнати з 23 липня 2012 року неправомірним - нікчемним підвищення відсоткової ставки з 16,68 відсотків на 17,68 відсотків по [PERSON] про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №0314/0508/46-008 від 07.07.2009, який був укладений між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та мною [PERSON]. Стягнути з Відповідачів на його користь всі судові витрати. 14 грудня 2015 року, ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, враховуючи, що позовні вимоги є однорідними, випливають з одних спірних правовідносин, повязані між собою, з метою єдності судових рішень, вищевказані позовні заяви обєднані в одне провадження. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом- представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] первісні позовні підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просив їх задовільнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував у повному обсязі. Окрім того надав суду письмові заперечення, відповідно до яких вважає, що при визнанні недійсними договорів факторингу [PERSON] посилається на відсутність в ТОВ «Кредитні Ініціативи» генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Вважаю, що до вказаних доводів слід поставитися критично як вбачається з договорів відступлення, такі операції ТОВ «Кредитні ініціативи», чи ТОВ «ФК Ветор Плює» при укладенні договорів не здійснювалися, через що слід прийти до висновку що укладення договору відступлення прав вимоги, чи факторингу не с валютною операцією, а відтак і валютна ліцензія для його укладення не погрібна. Необґрунтованими є доводи відповідача про те, що для вчинення дій, які випливають з договорів факторингу, ТзОВ «Кредитні ініціативи» необхідна ліцензія на здійснення валютних операцій. У даній справі ТзОВ «Кредитні ініціативи» пред'явлено вимоги про стягнення спірної суми у гривнях, а не грошової суми в іноземній валюті. Щодо договору факторингу № 15 від 28.11.2012 укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», зазначив, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» взагалі не є його стороною. Відсутність чи наявність ТОВ «Кредитні Ініціативи» ліцензій, не мас жодного відношення до договору факторингу № 15 від 28.11.2012 укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Кредитним договором не передбачена згода боржника на заміну кредитора в зобов'язанні. Також позивачі не є стороною вказаних договорів факторингу. Обов'язком [PERSON] є виконання умов кредитного договору (який, [PERSON] не виконує належним чином). [PERSON] факторингу на права та обов'язки [PERSON], як боржника по кредитному договору - жодним чином не впливають. Просив звернути увагу, що перш за все слід зазначити, п. 8.4.1 кредитного договору передбачено, що відсоткова ставка підвищується на один відсоток від рівня поточної ставники за кожен факт порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 8.4.2 кредитного договору зменшення відсоткової ставки відбувається шляхом укладання додаткової угоди. Додатковою угодою № 2 до кредитного договору від 07.07.2009 встановлено, що з 10.06.2011 по 16.05.2018 відсоткова ставка складає 16.68%. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. А отже кредитором правомірно підвищено процентну ставку на один відсоток від рівня поточної ставки на дату порушення - 17,68%. В подальшому додатковою угодою №3 до кредитного договору від 22.07.2011 зменшено процентну ставку до 16.68%. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] знову не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. А отже кредитором правомірно підвищено процентну ставку на один відсоток від рівня поточної ставки на дату порушення -17.68%. Таким чином кредитором було правомірно двічі підвищено процентну ставку до 17,68%. А отже позовні вимоги [PERSON] щодо визнання «неправомірним-нікчемним» підвищення відсоткової ставки 10 червня 2011 року та 23 липня 2012 року безпідствні. Також просив суд застосувати позовну давність до вимог щодо підвищення відсоткових ставок. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник підтримали вимоги зустрічної позовної заяви повністю, посилаючись на обставини викладені у позові, вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» не визнали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини не явки суду не повідомили. Надали суду письмові заперечення відповідно до яких вважають, що операції факторингу не розповсюджуються на фізичних осіб як боржників, тобто відступлення права грошової вимоги до відповідача [PERSON] як фізичної особи заборонені. Також [PERSON] жодних кредитних договорів із ТОВ «Вектор Плюс» не укладав, тому вони не мали жодних підстав відступати неіснуючих прав вимоги заборгованості. ТОВ «Кредитні ініціативи» не надали жодних доказів щодо переходу від одного до іншого прав вимоги заборгованості. Окрім того, вважають договори факторингу неукладеними, з підстав викладених у зустрічному позові. Зазначили, що порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг їх відповідальності. Тому просили у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовити у повному обсязі. Окрім того, надали до суду заяву про застосування строку позовної давності. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що вимоги первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованності та вимоги зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» про визнання договорів факторингу недійсними задоволенню не підлягають. Суд приходить до даного висновку з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до\~ст.31 ЦПК України\~крім прав та обов'язків, визначених у\~ст.27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Проаналізувавши зазначені норми ЦПК України, суд вважає, що зустрічний позов правомірно заявлений та процесі розгляду справи уточнений, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 31 ЦПК України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 16 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізична особа - [PERSON], уклали Кредитний договір № 0314/0508/46-008, з подальшим внесення змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, [PERSON] зобов'язуєтьься надати Боржнику кредит у сумі 78\~900,00 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти: за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 78900,00 доларів США). В свою чергу, [PERSON], неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чи грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом і 27.07.2014, має прострочену заборгованість: - за кредитом - 75019,22 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 881 685,66 грн., - по відсотках - 36497,16 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 428 943,71 гри., - пеня - 44752,54 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає -525 967,52 грн. Розмір неустойки становить: пеня -185081,17 грн. та у зв'язку з систематичним порушенням Боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойка: пеня -185081,17 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.П Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. [PERSON] відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гаранії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. [PERSON] Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактору переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувана за договорі від 16.05.2008 № 0314/0508/46-008 позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитним договором № 0314/0508/46-008 від 16 травня 2006 року встановлений строк виконання основного зобовязання 16 травня 2018 року. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Договір факторингу укладено 28 листопада 2012 року. Відповідно до п.2.1, 2.2. [PERSON] Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактору переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду 03 жовтня 2014 року. Відповідачами заявлено письмову вимогу про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» уклали договір факторингу 28 листопада 2012 року і саме тоді довідалися про порушення свого права, то саме з цієї дати почався перебіг позовної давності. Тому суд, приходить до висновку, що строк позовної давності ТОВ «Кредитні ініціативи» не пропущено. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 73 розташоване в будинку № 36 м-р Гірницький в м. Кривому Розі. Згідно з п. 2.1 зазаначеного договору, забезпеченням виконання зобовязань Позичальника по погашенню заборгованності за кредитомсплати нарахованих процентів, комісій, пені, відшкодування збитків у зязку з порушенням умов даного [PERSON] та інших витрат Банку, виступає іпотека Обєкта нерухомості, що придбається позичальникомип за [PERSON] купівлі-продажу. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №0314/0508/46-008-Z-1, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилтлове приміщення № 73 розташоване в будинку № 36 м-р Гірницький в м. Кривому Розі, загальною площею 64,3 кв.м., що належить йому на праві власності . Матеріалами справи встановлено та сторонами по справі не оспорюється, що 15 жовтня 2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У задоволенні позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовлено у повному обсязі, копія рішення міститься в матеріалах справи. Однак Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року, яке залишено без змін Вищим спеціалізованим судом України, вищезазначене рішення скасовано та постановолено нове, відповідно до якого, звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді нежитлового приміщення № 73 розташоване в будинку № 36 м-р Гірницький в м. Кривому Розі, загальною площею 64,3 кв.м., що належить [PERSON], шляхом прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором № 0314/0508/46-008 від 16.05.2008, яка станом на 16.06.2013 становить 906\~491,93 гривень, копія рішення долучена до матеріалів справи. Також цим рішенням визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки проведенолї незалежним експертом на стадії оцінки майна. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення забовязання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Судом встановлено, що 21 серпня 2015 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС КМУ юстиції вікрито виконавче провадження про звернення стягнення на нежитлове приміщення № 73 розташоване в будинку № 36 м-р Гірницький в м. Кривому Розі, загальною площею 64,3 кв.м, отже процес реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» розпочато. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки процес реалізації розпочато, загальна та остаточна ціна, на «заставлено майно» не визначена, яка можливо може цілковито погасити заборгованість за кредитним договором, товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" передчасно звернулося до суду з даним позовом та фактично порушує питання про стягнення заборгованності одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, що є стягненням за [PERSON] кредиту у подвійному розмірі. Окрім того, встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань [PERSON], що випливають з Основного договору, 16.05.2008 ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та фізична особа - [PERSON], уклали Договір Поруки № 0314/0508/46-008-Р-1 і фізична особа - [PERSON], уклали Договір Поруки № 0314/0508/46-008-Р-2. Відповідно до умов [PERSON] поруки [PERSON] та [PERSON], як поручителі поручаються за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Однак, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до п. 10 договорів поруки від 16 травня 2008 року, укладених між сторонами, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Так, норма ч. 4 ст. 559 ЦК України визначає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, отже, таким строком є саме строк договору поруки. Як роз'яснив Верховний Суд України, суд повинен самостійно припиняти поруку в зв'язку з пропуском кредитора сроку вимоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з наступного. [PERSON] просить визнати недійсними договори факторингу: - договір факторингу № 15 від 28.11.2012 укладений між ПАЇ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №030/07.08/88-523КЛ: - договір факторингу від 28.11.2011 укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №030 07.08/88-523КЛ: Як на підставу визнання недійсними договорів факторингу [PERSON] посилається на відсутність в ТОВ «Кредитні Ініціативи» генеральної ліцензії па здійснення валютних операцій. Частиною першою статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 із наступними змінами та доповненнями, передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні іа генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Частина друга статті 5 Декрету передбачає, що Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а частиною 4 цієї статті передбачено вичерпний перелік випадків коли разові операції з іноземною валютою потребують індивідуальної ліцензії. Відповідно до п. 2 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», визначено як "валютні операції": - операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України: - операції пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; - операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей: Статтею 1 Декрету визначено перелік валютних операцій. Стягнення заборгованості за кредитним договором у Національній грошовій одиниці України гривні, право вимоги якої перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором відступлення чи факторингу - не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії в розумінні Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 із наступними змінами та доповненнями, а отже твердження позивачів у цій частині щодо її необхідності є безпідставним. Як вбачається з договорів відступлення, такі операції ТОВ «Кредитні ініціативи», чи ТОВ «ФК Ветор Плює» при укладенні не здійснювалися, через що слід прийти до висновку що укладення договору відступлення прав вимоги, чи факторингу не є валютною операцією, а відтак і валютна ліцензія для його укладення не потрібна. Тобто суд, приходить до висновку, що посилання [PERSON] є помилковими. У даній справі ТзОВ «Кредитні ініціативи» пред'явлено вимоги про стягнення спірної суми у гривнях, а не грошової суми в іноземній валюті. Щодо договору факторингу № 15 від 28.11.2012 укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», слід зазначити, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» взагалі не є його стороною. Відсутність чи наявність ТОВ «Кредитні Ініціативи» ліцензій, не має жодного відношення до договору факторингу № 15 від 28.11.2012 укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України - заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без зголи боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитним договором не передбачена згода боржника на заміну кредитора в зобов'язанні. Також [PERSON] не є стороною вказаних договорів факторингу. Обов'язком [PERSON] є виконання умов кредитного договору. [PERSON] факторингу на права та обов'язки [PERSON], як боржника по кредитному договору жодним чином не впливають. У позовній заяві [PERSON] не вказує за захистом якого свого порушеного права він звертається до суду із вимогою про визнання договорів факторингу недійсними. Також [PERSON] не вказує які дії, чи бездіяльність ТОВ «Кредитні ініціативи» призвели до порушення його прав чи свобод. Вимога [PERSON] щодо визнання неправомірними-нікчемними підвищення відсоткової ставки по договору кредиту № № 0314/0508/46-008 від 16.05.2008 також не підлягає задоволенню оскільки: відповідно до п. 8.4.2 кредитного договору зменшення відсоткової ставки відбувається шляхом укладання додаткової угоди. Додатковою угодою № 2 до кредитного договору від 07.07.2009 встановлено, що з 10.06.2011 по 16.05.2018 відсоткова ставка складає 16.68%. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. А отже кредитором правомірно підвищено процентну ставку па один відсоток від рівня поточної ставки на лат) порушення - 17,68%. В подальшому додатковою угодою № 3 до кредитного договору від 22.07.2011 зменшено процентну ставку до 16.68%. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] знову не виконув належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. А отже кредитором правомірно підвищено процентну ставку на один відсоток від рівня поточної ставки на дату порушення -17.68%. Таким чином кредитором було правомірно двічі підвищено процентну ставку до 17,68%. Окрім того, як раніше встановлено судом, ТОВ «Кредитні ініціативи» попередньо зверталися до суду з позовом про звернення стянення на предмет іпотеки, відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 17 лютого 2015 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді нежитлового приміщення № 73 розташоване в будинку № 36 м-р Гірницький в м. Кривому Розі, загальною площею 64,3 кв.м., що належить [PERSON]. Тобто задовільняючи вимогу про звернення стягнення, судом не встановлені факти недійсності договорів факторингу. Також представником ТОВ «Кредитні ініціативи» заявлено вимогу щодо застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] щодо визнання «неправомірним-нікчемним» підвищення відсоткової ставки 10.06.2011 та 23.11.2012. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зустрічна позовна заява подана до суду 23 жовтня 2015 року, тобто строк позовної давності сплинув. Згідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у зустрічному позові [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» про визнання договорів факторингу недійсними. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені сторонами судові витрати по справі, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог кожного, залишити за сторонами.

Outcome: dismissed