Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON]. Посилається на те, що її донька [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] [INFO] в них народився син. Після розірвання шлюбу в 2004 році дитина залишилася проживати з донькою. Однак, [INFO] [PERSON] померла, а внук залишився в неї на вихованні. Вона матеріально забезпечує внука та створює йому всі необхідні умови для фізичного та духовного розвитку. Відповідач після розірвання шлюбу дитиною не цікавиться і участі у його вихованні не приймає та не сплачує аліменти на його утримання. Вона має намір встановити опіку над дитиною. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що має іншу сім'ю, а сина [PERSON] навіть не впізнає. Представник органу опіки і піклування в особі Тячівської РДА позовні вимоги підтримала. Прокурор Безугла І.І. вважає, що позов підставний, і тому відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON]. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 р. № "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] Мати - [PERSON], померла [INFO]. Дитинна знаходиться на утриманні баби - [PERSON] З довідки Буштинської сільської ради № 3309 від 17.11.2015 р. та акту обстеження матеріально-побутових умов цієї ж селищної ради убачається, що після смерті доньки [PERSON], позивачка опікується внуком, батько якого у вихованні сина не приймає ніякої участі та матеріально не забезпечує його. Внук [PERSON] добре доглянутий та школу відвідує систематично. Орган опіки та піклування Тячівської РДА надав висновок про те, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], так як він тривалий час не підтримує ніяких відносин із дитиною, не приймає участі у його вихованні та матеріально його не підтримує. Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач свідомо із власної волі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та наданих йому прав, він ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, не приймає участі в вихованні дитини, хоча має таку можливість. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Позивачка належними та допустимими доказами довела, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Наведене дозволяє зробити суду висновок про те, що для захисту прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] позов слід задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 487.20 грв. Тому,

Outcome: approved