Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON], [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області та [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області в якому просить визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку площею 6,12 гектара, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малигонівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, кадастровий номер 5125482200:01:001:0104, яка до дня смерті 13 травня 2004 року належала [PERSON], який є дядьком позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та гр. [PERSON], який помер 14.05.2004 року є родичами, позивач є племінницею останнього, а він її дядьком. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю). На підставі заяви позивача була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] У межах даної спадкової справи, Любашівською районною державною нотаріальною конторою було направлено запит до відділу у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо надання інформації про сертифікат на земельну частку (паю), яка належала [PERSON] та можливості отримання ним державного акту на що було отримано відповідь, що гр. [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД 0050956, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 12.02.1997 року за № 295, розміром 7,62 в умовних кадастрових гектарах, на землях колективної власності КСП «Малігонівське», на території [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області. Крім цього, додатково було повідомлено, що згідно наявних в Відділі у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів, станом на 31.12.2012 року гр. [PERSON] належить земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 031712 від 21.09.2004 року за № 158, площею 6,12 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області. Кадастровий номер земельної ділянки - 5125482200:01:001:0104. Державний акт спадкодавець не отримав, два примірники державних актів на право власності на земельну ділянку знаходяться у відділі у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області. Таким чином у позивача виникли труднощі з подальшим оформленням спадщини, оскільки на земельну ділянку є 2 правовстановлюючі документи: сертифікат на земельну частку (пай) та Державний акт на право власності на земельну ділянку, який видано після смерті власника, тому позивач не може одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину. За таких обставин, позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, але попередньо надали до суду заяву, в якій вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області у судове засідання не зявився, надавши суду заяву в якій вказав, що повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання не зявився, надавши суду заяву в якій вказав, що проти позовних вимог не заперечує та не проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та гр. [PERSON], який помер 14.05.2004 року є родичами, позивач є племінницею останнього, а він її дядьком, даний факт родинних відносин підтверджується рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 14.03.2018 року в справі № 518/1064/17. [PERSON], як члену КСП «Малігонівське» Ширяївського району, 12.02.1997 року [PERSON] РДА останньому було видано сертифікат серії ОД № 0050956 на право на земельну частку (пай), розміром 7,62 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності вказаного підприємства. 13 травня 2004 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 381655, яке видане [PERSON] сільською радою Ширяївського району Одеської області від 14 травня 2004 року, актовий запис № 08. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вище вказаної земельної частки (паю), яку позивач фактично прийняла, відповідно до положень ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем. В травні 2018 року позивач звернулась до Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини на підставі якої була заведена спадкова справа № 146/2018 після смерті [PERSON] Любашівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області у межах вказаної спадкової справи було направлено запит до відділу у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо надання інформації про вищевказаний сертифікат на земельну частку (паю), яка належала [PERSON] та можливості отримання ним державного акту. Відповідно до листа відділу у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2018 року № 1108/122-18, гр. [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД 0050956, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 12.02.1997 року за № 295, розміром 7,62 в умовних кадастрових гектарах, на землях колективної власності КСП «Малігонівське», на території [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області. Додатково повідомляється, що згідно наявних у Відділі у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів, станом на 31.12.2012 року гр. [PERSON] належить земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 031712 від 21.09.2004 року за № 158, площею 6,12 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області. Кадастровий номер земельної ділянки - 5125482200:01:001:0104. Вищевказаний державний акт на земельну ділянку [PERSON] не отримав. Два примірника оригіналів державних актів на право власності на земельну ділянку знаходяться у Відділі у [PERSON] районі ГУ Держгеокадасгру в Одеській області. Таким чином, згідно наданої інформації встановлено, що [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, однак не встиг отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки помер 13.05.2004 року, а Державний акт виготовлено та зареєстровано 21.09.2004 року. За вказаних обставин у позивача виникли труднощі з подальшим оформленням спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], які викликані тим, що на одну земельну ділянку є 2 (два) правовстановлюючі документи: сертифікат на земельну частку (пай) та державний акт на право власності на земельну ділянку, який було видано після смерті спадкодавця. 06.07.2018 року позивач звернулась до відділу у [PERSON] районі ГУ Держгеокадасгру в Одеській області з письмовою заявою про скасування кадастрового номера земельної ділянки 5125482200:01:001:0104. Листом від 09.08.2018 року № 1522/122-18, відділ у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області зазначив, що підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5125482200:01:001:0104 не має. Таким чином у позивача виникли труднощі з подальшим оформленням спадщини, оскільки на земельну ділянку є 2 правовстановлюючі документи: сертифікат на земельну частку (пай) та Державний акт на право власності на земельну ділянку, який видано після смерті власника, тому позивач не може одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.\~ Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 26 вищезазначеної постанови при поділі спадщини між спадкодавцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК України про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкодавцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тому у даному випадку має відбутись перехід права власності на земельну ділянку від спадкодавця до позивачів. Відповідно до ст. 1225 ЦК України визначено, що спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 3.5 Роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» , якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а компетентними органами відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування на завершення приватизації. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30.11.2004 року у справі "Саsе оf Оnеrуildis V. Тиrкеу" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно ст. 3 ЦК України у якості засад цивільного законодавства визнано неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права здійснюється шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Відповідно до пункту 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Пленум Верховного Суду України в постанові № 20 від 22.12.1993 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Таким чином, позивач не може реалізувати своє право на спадкування майна спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, як спадкоємець за законом, тому у відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права власності на спадщину.

Outcome: approved