Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Представник стягувача [PERSON] за угодою [PERSON] звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] боргу за договором позики від 06 червня 2012 року у розмірі 13000 гривень, мотивуючи свою вимогу тим, що позивач [PERSON] на прохання [PERSON] надав йому 1000 доларів США в якості позики, [PERSON] обіцяв повернути борг до 06 липня 2012 року, надавши письмову розписку, але своєї обіцянки не дотримується, на день звернення до суду з врахуванням курсу національної валюти сума боргу складає 13000 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] не з'явилися, від адвоката [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідно до довідки Нижньосірогозького РС УДМС України в Херсонській області відповідач [PERSON] [INFO] зареєстрований з 04 серпня 2014 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12), з довідки листоноші від 04 грудня 2014 року вбачається, що вказана особа за зазначеною адресою не проживає (а.с. 28). [PERSON], будучи повідомленим належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті "Наддніпрянська Правда плюс" № 49 (60) за грудень 2014 року про час і місце судового засідання (а.с. 34), про що свідчить долучена до справи копія опублікованого в газеті оголошення, про причини своєї неявки чи представника суд не повідомив. Зі згоди позивача відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 06 червня 2012 року у розмірі 13000 гривень, та понесених судових витрат підлягають задоволенню з наступних підстав. Вимога позивача про стягнення з відповідача 13000 гривень боргу за договором позики не виходить за межі угоди, оскільки НБУ станом на 01.11.2014 року встановлено курс 1 долар США, який рівняється 14,4707 гривням. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні цим фактам правовідносини сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підтвердження своїх доводів щодо факту передачі грошей та укладення між сторонами договору позики позивач додав до позовної заяви розписку від 06 червня 2012 року, за якою відповідач [PERSON] отримав 19 вересня 2005 року позику від позивача [PERSON] у розмірі 1000 доларів США, і зобов'язався повернути позику до 06 липня 2012 року (а.с. 6). З тексту розписки вбачається, що укладеною угодою позики не передбачено обов'язку позичальника виплачувати позикодавцю проценти від суми позики в разі порушення встановленого строку повернення позики, тому укладений договір позики вважається безпроцентним, а також не передбачено обов'язку позичальника відшкодувати можливі втрати у зв'язку з інфляцією. Позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики підлягають задоволенню в межах заявленої суми в 13000 гривень, як підтвердні відповідною розпискою позичальника (а.с. 8, 16). Частиною 1 ст. 1048 УК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Пунктом 5 розділу VIII "Прикінцевих положень" Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим законом Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом. Відповідно до положень зазначеного закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою (п. 6 ст. 4 закону); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти ( п. 5 ч. 1 ст. 1 закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Враховуючи, що позивач [PERSON] не здійснює підприємницьку діяльність в сфері надання фінансових послуг, втому він не має права надавати грошові кошти в борг під проценти. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви.

Outcome: approved