Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення страхового відшкодування та просить стягнути з відповідача 100 000 грн. 00 коп. страхового відшкодування внаслідок ДТП, що мало місце 01.06.2014 р. внаслідок якої загинула донька Позивача [PERSON], 2 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача та сам позивач підтримали заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами та просили їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідачем повністю виплачено позивачу страхове відшкодування і підстави для задоволення позову відсутні . Вислухавши поясненн сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне . Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Закону України «Про страхування». Як зазначено в Законі він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про » страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. В ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» зазначається, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При вирішенні спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати відповідні роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами та доповненнями). Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про страхування», для здійснення обов'язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов'язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 27 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" п. 41.1 та підпунктом "в" п. 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1 218 грн. 00 коп. Статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов'язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. ПАТ «ХДІ страхування» здійснило виплату потерпілій особі - [PERSON],14 616 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. Розрахунок проведено згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто максимальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі). Таким чином, ПАТ «ХДІ страхування» здійснена виплата компенсації за спричинену моральну шкоду в повному обсязі. Частиною 4 ст. 27 Закону України «Про Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» передбачено, що Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до вимог п. 24 Постанови Пленуми Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 (з наступними змінами та доповненнями), у випадку смерті потерпілого, громадянин/організація/, відповідальна за заподіяну шкоду, зобов'язаний відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка фактично понесла ці витрати. На підтвердження витрат, понесених на виготовлення та встановлення намогильної споруди щодо загиблої [PERSON], Позивач надав договір № 15055 від 01.08.2015 р. суб'єкта підприємницької діяльності ФОП [PERSON], відповідно якого витрати [PERSON] склали 40 260 грн. 00 коп. ПАТ «ХДІ страхування» на виконання взятих договірних зобов'язань за договором страхування № АС/8330126, укладеного 16.04.2014 р. з [PERSON], здійснило виплату страхового відшкодування на користь Позивача в розмірі 14 616 грн. 00 коп.(12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі). Отже, Відповідачем здійснена виплата компенсації за витрати щодо спорудження надгробного пам'ятника в повному обсязі. Як зазначено в п. 27.5. ст. 27 Закону України «Про Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Крім того, варто зазначити, що доказів на підтвердження понесених витрат на поховання Позивачем не надано. За правилами ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В п. 4 ст. 60 ЦПК України зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте на виконання вимог вищенаведених норм законодавства, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження витрат на поховання у розмірі, заявленому в позовній заяві в розмірі 100 000 грн. 00 коп . Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі настання страхового випадку для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У Постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 р. (з наступними змінами) роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідач ПАТ «ХДІ страхування» у відповідності до лімітів відповідальності Страховика та у строки, передбачені чинним законодавством України, в повному обсязі виконало свої зобов'язання перед Позивачем. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову .

Outcome: dismissed