Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

14.01.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання недійсним п.1.1. кредитного договору. В позові посилається на те, що 16.09.2005 року між нею та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено Кредитний договір № ZP38GK50020005, відповідно п.1.1 якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання у розмірі в сумі 25000,00 доларів США на придбання житла а також у розмірі 5020,00 доларів США на сплату страхових платежів на термін до 16.09.2025 року із сплатою процентів за користування кредиту у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та сплатою щомісячно 0,16% від суми виданого кредиту за розрахунково-касове обслуговування. Вважає зазначений пункт кредитного договору недійсним, та таким, що порушує Закон України "Про захист прав споживачів", оскільки станом на 16.09.2005 року ЗАТ КБ "ПриватБанк" не був уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою, оскільки не мав ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій та в кредитному договорі не зазначено, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій. Крім того, в порушення п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладанням договору про надання споживчого кредиту Банк не повідомив її у письмовій формі про вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням). Всупереч вимог ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 2015 ЦК України у кредитному договорі № ZP38GK50020005 від 16.09.2005 року відповідачем не були дотримані особливі істотні умови (предмет і сума), встановлені п. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" для споживчого кредиту, а також не було відкрито банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів. 25.02.2015 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву про захист прав споживачі та визнання недійсним кредитного договору № ZP38GK50020005 від 16.09.2005 року в цілому. В уточненій позовній заяві, крім обґрунтування первісних вимог, посилається на те, що їй, з боку банку, не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, вірогідність і наслідки такого подорожчання; п. 2.3 Кредитного договору регулює внесення змін (доповнень) та розірвання Договору, лише в односторонньому порядку і лише в інтересах та з боку Банку; Договір не містить порядку його зміни, який враховував би її інтереси та умов про порядок припинення Договору. Тобто вважає що банк в односторонньому порядку даним Договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку та вимагати повернення всієї суми кредиту, що порушує її права. Крім того вважає, що даний Кредитний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку Банку за невиконання або неналежне виконання умов Договору а також суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнену позовну заяву, суду пояснив, що при укладенні кредитного договору з [PERSON] відповідачем порушено ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" а також ЗУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". В тексті договору стороною зазначено ПриватБанк замість ЗАТ "ПриватБанк". При укладанні договору позивачу не було надано інформацію про умови кредитування, страхові платежі, процентну ставку, крім того ліцензія на здійснення валютних операцій, надана позивачем, не є ліцензією ЗАТ КБ "ПриватБанк". Вважає кредитний договір нікчемним, оскільки порушені права [PERSON], договір укладено без урахування наявності у позивача дітей, не зазначено про рух коштів, тобто зазначений договір не є укладеним. Також пояснив, що позивач отримала кредит у 2005 році та сплачувала до 2014 року. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2014 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитом. Представник відповідача з первісним та уточненим позовом не згодна, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні пояснила, що всі істотні умови договору, інформація, яка повинна бути зазначена у договорі, відповідно до ЗУ "Про захист прав споживачів" міститься в тексті договору, з чим [PERSON] було ознайомлена, підписавши договір та надавши власноруч написану заяву на отримання кредиту у іноземній валюті - доларах США. У 2005 році [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті та сплачувала його, виконуючі умови договору до 2014 року. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2014 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про місце, день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав письмові заперечення проти позову (а.с.86-91). Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. У судовому засіданні встановлено, що 16.09.2005 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ "ПриватБанк" з власноруч написаною заявою про надання споживчого кредиту строком на 240 місяців в сумі 25000,00 доларів США та 5020,00 доларів США на сплату страхових платежів (а.с.75), надавши особисто завірену копію паспорту, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. 16 вересня 2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № ZP38GK50020005, відповідно п.1.1 якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання у розмірі в сумі 25000,00 доларів США на придбання житла а також у розмірі 5020,00 доларів США на сплату страхових платежів на термін до 16.09.2025 року, а позивач зобов'язалась сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та сплати щомісячно 0,16% від суми виданого кредиту за розрахунково-касове обслуговування (а.с.6-8). Згідно умов Кредитного договору погашення заборгованості за Кредитним договором (за винятком комісії, яка сплачується в момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 391,23 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам, комісії, а також інших витрат Банку у відповідності до п.п.2.2.9, 4.3 (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актив Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором та надав кредит, що не заперечувалось позивачем та підтверджується матеріалами справи. З погашенням заборгованості за кредитом та відсотками [PERSON] ознайомлена, що підтверджується її заявою (а.с.75). Отже, вказаний кредитний договір, є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов'язковим до виконанні сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов'язанні має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо вимог позивача про надання кредитних коштів в іноземній валюті та без наявності ліцензії, то відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, надав позивачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак позивач зобов'язання за кредитним договором не виконує. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № ZP38GK50020005 від 16.09.2005 року у розмірі 24746,26 доларів США (а.с.132-134). Зазначене рішення набрало законної сили. Згідно ст. 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка видається Національним банком України. Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно ст. 49 Закону, розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. 04 грудня 2001 року ПАТ "КБ "ПриватБанк", як правонаступник ЗАТ КБ "ПриватБанк", отримав від НБУ банківську ліцензію №22 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1, п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", дозвіл №22-2 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2, ч.4 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", отже суд вважає, що банк мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі з надання кредитів в іноземній валюті. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, стосовно визнання Кредитного договору недійсним позивач посилається на те, Кредитний договір суперечить законодавству по захисту прав споживачів, а саме ст.ст. 10, 12, ч.2 ст. 11, ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ні перед укладенням Договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, можливість різкого та значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформації про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин" (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Пунктом 16 Постанови № 5 від 30.03.2012 р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Таким чином, суд дійшов висновку, що зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень Кредитного договору. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] були відомі усі істотні умови договору, порядок надання кредитних коштів, призначення кредиту, порядок проведення кредитних коштів, розмір та порядок сплати відсотків та інших платежів за договором, розмір неустойки, тощо. При цьому позивач на момент укладення договору погодилася отримати кредит в доларах США та повертати його, сплачувати відсотки, також в доларах, після цього фактично отримала кредит саме в доларах США, що підтвердив представник позивача, та використала ці кошти на свої потреби. Після укладення договору та отримання коштів [PERSON] умови договору влаштовували, про що свідчить відсутність її звернень з цього приводу в установленому порядку до банку для змін умов договору. Тому суд не вбачає правових підстав для визнання кредитного договору № ZP38GK50020005 від 16.09.2005 року укладеного між ЗАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] недійсним.

Outcome: dismissed