Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Добрянської сільської ради, третя особа: відділ Держгеокадастру у Великописарівському районі Сумської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті доньки [PERSON], яка померла [INFO] в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області, на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 2,1394 га, розташованої на території Добрянської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2012 року, та на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 2,1394 га, розташованої на території Добрянської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2012 року. Позивач являється спадкоємцем за законом першої черги вказаного спадкового майна, однак оформити спадкові права на земельні ділянки в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не здійснила державної реєстрації права власності на вказані вище частини земельних ділянок. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просить суд його задовольнити. Представник відповідача - Добрянської сільської ради В.Писарівського району - у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Великописарівському районі Сумської області Ароян С.Х. - у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Добрянське В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). З довідки виконкому Добрянської сільської ради В.Писарівського району (а.с.23) вбачається, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44469759 від 15.07.2016 року (а.с.36). Відповідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. При цьому, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України (ст.1258 ЦК). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44469828 від 15.07.2016 року після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заведена, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 37). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги як рідна мати померлої, їх родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження спадкодавця (а.с.9); в силу ч.3 ст.1268 ЦК України позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом з померлою на день відкриття спадщини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2012 року (а.с.10) [PERSON] була спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], а саме: 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 2,1394 га, кадастровий номер [NUMBER], та 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 2,1394 га, кадастровий номер [NUMBER], на Державних актах на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.17,20) державним нотаріусом В.Писарівської РДНК Перлік Т.М. здійснена відмітка про видачу свідоцтв про право на спадщину, зокрема, на ім'я [PERSON], однак остання за життя не здійснила державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. У зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане вище нерухоме майно одержати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті доньки [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved