Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

24.06.2020 позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит плюс" про визнання недійсною Заяву від 17.12.2019 про приєднання до Публічного договору №APCS000000000085695 про надання фінансового лізингу між [PERSON] та ТОВ «Автокредит плюс» та стягнення з відповідача 77350 грн. безпідставно одержаних коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що між ним та відповідачем 17.12.2019 року підписано заяву про приєднання до публічного договору №APCS000000000085695 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії. Відповідно до ст.14 Заяви відповідач надав позивачу в лізинг автомобіль марки AUDI A8 2004 року випуску, колір чорний, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] строком на 60 місяців. Позивач на виконання умов договору фінансового лізингу систематично здійснював оплату, сума щомісячного платежу складає 5710 грн. Позивач вважає, що даний Договір в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідає вимогам чинного законодавства, грубо порушує права Позивача та не відповідає внутрішній волі Позивача на момент укладення договору та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Крім того, оскільки договір фінансового лізингу від 17.12.2019 року не було нотаріально посвідчено, позивач вважає, що цей договір є в цілому нікчемним та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. При цьому вважає, що необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. 03.09.2020 на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Автокредит плюс» на позовну заяву [PERSON] , який зводиться до того, що оспорюваний договір №APCS000000000085695 від 17.12.2019 про надання фінансового лізингу є нікчемним, оскільки не було дотримано нотаріальної форми при його укладенні, а тому він не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тому просить відмовити в задоволені позовної вимоги щодо визнання недійсним даного договору. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно одержаних коштів, також просить відмовити в її задоволені. При цьому зазначає, що оскільки складовою лізингового платежу за договором є плата за користування предметом лізингу, яка за своєю правовою природою є платою за користування майном, переданого в лізинг. Собівартість послуги з користування позивачем автомобілем за період з 01.01.2020 по 18.05.2020 складає 19245,50 грн. Крім того, мають місце збитки, завдані відповідачу протиправними діями позивача при порушенні умов виконання договору лізингу, а саме збитки за амортизацію вартості авто - 16810,97 грн., збитки на неотриманий прибуток 20% рентабельності - 3362,19 грн., збитки до сплати ПДВ - 39418,99 грн., Разом збитки становлять 47302,39 грн. А тому, на думку відповідача сума стягнення грошових коштів з ТОВ «Автокредит плюс» на користь позивача підлягає зменшенню на суму плати за користування предметом лізингу, амортизації та збитків. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання в якому просив розглянути справу за відсутності представника відповідача та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом 17.12.2019 року позивач підписав заяву про приєднання до публічного договору №APCS000000000085695 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua. Вказана заява містить тільки статтю 14 "Особливі умови" та статтю 15 "Юридичні адреси та підписи сторін". Особливі умови заяви узгоджують: П.14.1.1 предмет лізингу згідно специфікації, викладеної у додатку №1; П.14.1.2 строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графік лізингових платежів); П.14.1.3 щомісячні платежі та порядок їх сплати: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі; П.14.1.4 період сплати з 20 по 25 число кожного місяця; П.14.1.5 погашення щомісячних платежів здійснюється на транзитний рахунок № [NUMBER] МФО 339500 ОКПО 2379008418 відкритий АТ «ТасКомБанк" для подальшого зарахування на рахунок ТОВ "Автокредит Плюс"; П.14.1.6 інші платежі: винагорода за проведення додаткового моніторингу в строки та розмірі, зазначеними в статті 13.8 договору; винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмета лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеними в статті 6.2.21 договору на день внесення платежу; одноразова комісія лізингодавцю за надання предмету лізингу, передбачено ст.4.2 Договору у розмірі 10700 грн.; П.14.1.7 після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізиногодержувач вносить аванс у розмірі 44200 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п. 14.1.5 договору; П.14.2 страхування предмета лізингу: умови страхування зазначені в ст. 5 цього договору; договорами страхування за цим договором є: договір страхування предмета лізингу; П.14.3 щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 5710 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць; П.14.4 дата підписання заяви 17.12.2019року; П.14.5 ця заява складена на українській мові, в 2-х примірниках для кожної зі сторін; П.14.6 додатки до цього договору є невід`ємною частиною цього договору: додаток1 специфікація і додаток 2 (графік сплати лізингових платежів).(а.с.24). Також судом встановлено і сторонами не оспорювалось отримання позивачем предмета лізингу, а саме: автомобіля марки AUDI A8 2004 року випуску, колір чорний, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] згідно специфікації та акту приймання-передачі (додаток № 1) від 17.12.2019 року.(а.с.25). 17.12.2019 року позивач сплатив на транзитний рахунок відповідача, відкритий у АТ «ТасКомБанк» аванс в розмірі 44200 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.19). У подальшому позивач сплачував платежі за користування предметом лізингу згідно графіку сплати лізингових платежів. А саме 21.01.2020 - 6631 грн., 20.02.2020 - 6631 грн., 29.05.2020 - 19900 грн., всього - 33162 грн. (а.с.18, 20,21) Таким чином, з моменту підписання заяви позивачем було сплачено відповідачу 77362 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Як пояснив позивач в судовому засіданні, у зв`язку зі зміною його матеріального стану та неможливістю подальшого внесення щомісячних платежів, він повернув предмет лізингу, а саме автомобіль марки AUDI A8 2004 року випуску лізингодавцю, тобто відповідачу. Відповідно до акту приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» № 000000000098012 від 18.05.2020 року позивач передав предмет лізингу автомобіль марки AUDI A8 2004 року випуску, колір чорний, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , а відповідач, в особі відповідального співробітника ТОВ «Автокредит Плюс» [PERSON] прийняв. (а.с.9). Відносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Законом України "Про фінансовий лізинг" врегульовано, що відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (ч. 1 ст. 2). Договір фінансового лізингу має укладатись у письмовій формі з узгодженням усіх його істотних умов (ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг"). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1,3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови спірного договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено судом, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, та не був нотаріально посвідчений, а заява позивача про приєднання до публічного договору №APCS000000000085695 від 17.12.2019 року не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.12.2015р. по справі №2766цс15, від 19.10.2016 по справі №6-1551цс16, від 18.01.2017 по справі 6-648цс16. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсною заяву про приєднання до публічного договору №APCS000000000085695 від 17.12.2019 року підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, в свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме предмет лізингу, яким він користувався. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", само по собі визнання недійсним виконаного правочину не призводить до реального відновлення порушеного права. Фактично, заявляючи позов про визнання оспорюваного правочину недійсним, особа має на меті подальше повернення майна, переданого за таким правочином. Особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно відповідно дот ч.1 ст.1212 ЦК України. Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондиційними. Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізигу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Велика палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування ч.1 ст.1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23.05.2018 року по справі №14-77цс18. Судом встановлено, що з часу підписання сторонами заяви про приєднання до публічного договору та передачі позивачу предмету лізингу він перебував у користуванні позивача до моменту повернення його лізингодавцю, а саме з 17.12.2019 по 18.05.2020 року. 18.05.2020 предмет лізингу добровільно було повернуто відповідачу. За час користування автомобілем, позивач сплатив на користь відповідача 77362 грн. в рахунок виконання умов договору. Відповідно до Довідки, щодо розрахунку собівартості послуги з користування автомобілем позивач мав сплатити 19245,50 грн. Крім того, мають місце збитки, завдані відповідачу протиправними діями позивача при порушенні умов виконання договору лізингу, а саме збитки за амортизацію вартості авто - 16810,97 грн., збитки на неотриманий прибуток 20% рентабельності - 3362,19 грн., збитки до сплати ПДВ - 39418,99 грн., Разом збитки становлять 47302,39 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у зв`язку з визнанням договору лізингу недійсним, відповідач має повернути позивачу сплачені платежі на виконання умов цього договору. Проте грошові кошти, які були сплачені позивачем за користування предметом лізингу не підлягають стягненню з відповідача, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 77350 грн. безпідставно одержаних коштів підлягає частковому задоволенню, а саме з суми фактично сплаченої позивачем вираховується плата за користування предметом лізингу (77362 грн. - 47302,39 грн.)

Outcome: partial