Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

01 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] 366672 гривень як відшкодування витрат з врахуванням індексу інфляції, понесених ними при укладенні попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та здійсненні його капітального ремонту, а також про стягнення 10000 гривень як відшкодування витрат на оплату правової допомоги (т.1, а.с.3-6). 28 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] 98000 гривень матеріального збитку та 50000 гривень моральної шкоди на користь кожного з позивачів за зустрічним позовом окремо (т.1, а.с.30-34). Ухвалою суду від 20 червня 2011 року первісний позов був залишений судом без розгляду у зв'язку з повторною неявкою [PERSON], [PERSON] та їх представника [PERSON] у судове засідання, а зустрічна позовна заява була залишена без розгляду за відповідними заявами [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.159). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2011 року було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON] та скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2011 року в частині залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] та [PERSON], в іншій частині зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, а справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1, а.с.171-172). 08 листопада 2011 року Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет", діючи в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріального та морального збитку (т.1, а.с.180). Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2012 року цю зустрічну позовну заяву було повернуто Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет", оскільки суд вважав, що її від імені позивачів подано юридичною особою, яка не має повноважень на ведення цієї справи (т.1, а.с.216). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2012 року таку ухвалу суду першої інстанції від 20 січня 2012 року скасовано (т.1, а.с.251-253). Ухвалою. Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2012 року вимоги за зустрічним позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах [PERSON] та [PERSON] об'єднані у одне провадження з вимогами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] (т.2, а.с.11). Поряд з цим, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року первісний позов був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою [PERSON], [PERSON] та їх представника [PERSON] у судове засідання (т.2, а.с.52). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] відхилено, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року залишено без змін (т.2, а.с.88-91). 12 грудня 2013 року представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] знов звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з врахуванням індексу інфляції авансу у розмірі 53175,81 гривень, витрат на на здійснення капітального ремонту у розмірі 329659,29 гривень, а також судових витрат, в т.ч. витрат на правову допомогу (т.3, а.с.2-5). За цією позовною заявою ухвалою від 16 грудня 2013 року було відкрито провадження у справі (т.3, а.с.17) та ухвалою від 12 лютого 2014 року передано для об'єднання у одне провадження зі справою за позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах [PERSON] та [PERSON] (т.3, а.с.28). Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2014 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів витрачених на виконання угоди та здійснення будівництва залишено без розгляду (т.3, а.с.46), але її було скасовано ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року (т.3, а.с.118-121). З врахуванням вказівок суду апеляційної інстанції при продовженні розгляду справи ухвалою суду від 17 грудня 2014 року позов [PERSON] та [PERSON] про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна було об'єднано у одне провадження з позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах [PERSON] та [PERSON] (т.3, а.с.135). Оскільки за договором від 28 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] уступили [PERSON] право вимоги до [PERSON] та [PERSON], а 18 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з відповідною позовною заявою (т.3, а.с.33-37), ухвалою суду від 17 грудня 2014 року [PERSON] було залучено до розгляду справи у якості позивача, виключено [PERSON] та [PERSON] з числа позивачів та залучено до розгляду справи за позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна у якості третіх осіб з боку позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору (т.3, а.с.134). Таким чином, на підставі договору уступки права вимоги від 28 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна. В обґрунтування позову він посилається на те, що 21 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу зруйнованого пожежею та готовністю 26% домоволодіння за адресою: Одеська область, Овідіопольський район смт Великодолинське, вул.Нова, 2, співвласниками якого були батьки [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] (помер під час пожежі 14 березня 2003 року) та [PERSON] (померла 25 вересня 2005 року). Вартість цього майна була визначена [PERSON] та [PERSON] у розмірі 15000 доларів США, при цьому [PERSON] передала [PERSON] як аванс еквівалент 25000 гривень - 5000 доларів США. 22 липня 2005 року [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON] зруйноване пожежею зазначене домоволодіння, яке було непридатне до проживання: відсутні дах, підлоги, стелі, вікна та двері, напівзруйновані стіни, при цьому й [PERSON], й [PERSON] дозволили їм виконувати відновлювальні будівельні роботи та зобов'язалися оформити документи для здійснення продажу цього нерухомого майна до 31 серпня 2005 року. [PERSON] та [PERSON] власним коштом відновили житловий будинок, внаслідок чого згідно з технічним висновком СПД [PERSON] (держліцензія [NUMBER]) будівельна готовність домоволодіння склала вже 95%. Але рішенням суду від 08 листопада 2007 року за [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування за законом було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], та рішенням суду від 16 березня 2010 року було задоволено їх позов та виселено [PERSON] та [PERSON] з цього житлового будинку. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 07 лютого 2015 року позивач [PERSON] остаточно просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 145430 гривень як суму авансу з урахуванням трьох відсотків річних, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь 734351 гривень як витрати на здійснення капітального ремонту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], а також 3805,80 гривень як судові витрати по справі. У свою чергу, Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулось до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідно до розписки [PERSON] вона 21 липня 2005 року отримала від [PERSON] завдаток у розмірі 5000 доларів США за будинок загальною вартістю 15000 доларів США. Але при цьому [PERSON] не була представником [PERSON] та увесь цей будинок не належав [PERSON], тому вона не могла ним розпоряджатися. [PERSON] про продаж будинку з [PERSON] та [PERSON] не домовлялась та будь-які кошти від них не отримувала. На час подання [PERSON] та [PERSON] 01 лютого 2011 року позову вперше вже сплив строк позовної давності за вимогами про стягнення авансу, тому він підлягає застосуванню та з цих підставі в цій частині позов задоволенню не підлягає. [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [PERSON] та [PERSON] не передавали та не давали згоду на проведення його відновлювального капітального ремонту. [PERSON] та [PERSON] самовільно вселилися в житловий будинок та проживали в ньому до 22 грудня 2010 року, коли були з нього виселені. Розмір витрат [PERSON] та [PERSON] на капітальний ремонт нічим не підтверджені, будівельні роботи було виконано неякісно, з порушенням будівельних та санітарних правил. До вимог про стягнення витрат на капітальний ремонт домоволодіння також має бути застосовано строк позовної давності. Крім цього, за час незаконного проживання у будинку [PERSON] та [PERSON] привласнили певне майно, яке знаходилось у дворі, пошкодили літню кухню та систему каналізації, знищили селекційні рослини, протягом більш ніж п'яти років перешкоджали [PERSON] та [PERSON] у володінні та користуванні належним їм майном. За результатами експертного дослідження завдані [PERSON] та [PERSON] збитки, заподіяні будинку та присадибній ділянці за час незаконного користування ними [PERSON] та [PERSON] складають 82103 гривень, розмір недоотриманих доходів по використанню [PERSON] та [PERSON] належного їм майна складає 77622 гривень. Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" просило суд відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні їх позову, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 79862,50 гривень матеріального збитку та 50000 гривень моральної шкоди, а на користь [PERSON] стягнути також 79862,50 гривень матеріального збитку та 50000 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні [PERSON], який діяв від свого імені як позивач та як представник [PERSON] та [PERSON], свій позов підтримав та просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" позов в інтересах [PERSON] та [PERSON] підтримав, а у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Вислухавши пояснення [PERSON], який діяв від свого імені як позивач та як представник [PERSON] та [PERSON], пояснення представника Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет", показання свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, у у задоволенні позову Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах [PERSON] та [PERSON] має бути відмовлено з наступних підстав. Згідно з ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, завдатком (ст.546 ЦК України). Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ст.658 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норма ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Поряд з цим, ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2005 року [PERSON] видала [PERSON] розписку, у якій зазначила, що вона отримала від [PERSON] 5000 доларів США як завдаток за продаж будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальна вартість якого визначена у розмірі 15000 доларів США. Решта суми у розмірі 10000 доларів США буде сплачена після підготовки документів для укладення правочину (т.1, а.с.8). З листа Овідіопольського РБТІ від 29 серпня 2005 року №13 вбачається, що за адресою: [ADDRESS], знаходиться незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 26%, а також господарські будівлі та споруди загальною вартістю 67263 гривень, право власності на це майно не зареєстровано (т.1, а.с.9). Відомості про знищення або ступень пошкодження житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], внаслідок пожежі 15 березня 2003 року містяться в акті НАСК "Оранта" (т.1, а.с.205-207). Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 листопада 2007 року за [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку, загальною площею 1000 кв.м, літньої кухні, гаражу та трьох сараїв, розташований за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.22-24). Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2010 року зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та [PERSON] у користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS], та виселено [PERSON] та [PERSON] із зазначеного будинку, у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] плати за користування майном відмовлено (т.1, а.с.47-48). Відповідно до актів державного виконавця від 22 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] було виселено, а [PERSON] та [PERSON] вселено у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.54, 55). З врахуванням встановлених по справі обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає. що станом на 21 липня 2005 року [PERSON] не була власником усього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], та не могла ним розпоряджатися. Крім цього, попередні домовленості між зазначеними сторонами щодо відчуження нерухомого майна у майбутньому не могли бути та не були посвідчені нотаріально, що свідчить про їх нікчемність, а таке нікчемне зобов'язання не підлягає забезпеченню та отримана [PERSON] сума грошових коштів не є завдатком. Оскільки будь-які договори щодо житлового будинку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON] укладені не були, а зазначені сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передана відповідачу [PERSON] грошова сума в розмірі 5000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу [PERSON], якому [PERSON] уступила відповідне право вимоги. [PERSON] звернулась до суду з позовом про виселення [PERSON] з житлового будинку у вересні 2008 року. Заочне рішення суду за цим позовом ухвалено 16 березня 2010 року, а виконано воно 22 грудня 2010 року, тому суд вважає, що строк позовної давності за вимогами про стягнення з [PERSON] отриманих нею 21 липня 2005 року 5000 доларів США як авансу за продаж будинку не сплинув, а у [PERSON] дійсно виник правової обов'язок повернути ці кошти [PERSON] у гривневому еквіваленті з врахуванням трьох відсотків річних, оскільки зобов'язання з повернення сплаченого авансу є грошовим зобов'язанням, невиконання якого створює підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Початок строку прострочення грошового зобов'язання суд обчислює з 22 вересня 2008 року, тобто дня коли [PERSON] звернулась до суду з позовом про виселення [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, за період з 22 вересня 2008 року по 11 березня 2015 року три відсотки річних від суми у розмірі 5000 доларів США, розраховані за допомогою відповідного калькулятора на сайті http://buh.ligazakon.ua, складає 663,88 доларів США. Станом на 11 березня 2015 року Національним Банком України курс долара США встановлений на рівні 21,552937 гривень. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню (5000+663,88) х 21,552937 = 122073,32 гривень. Вирішуючи решту заявлених позовних вимог суд враховує, що відповідно до положень ст.778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Поряд з цим суд вважає, що протягом розгляду справи кожною з сторін не надані суду будь-які допустимі докази, на підставі яких можливо беззаперечно встановити стан житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], та перелік майна, що знаходилось на присадибній ділянці, на день вселення у зазначений житловий будинок [PERSON] та [PERSON], а також стан та перелік цього майна на момент їх виселення 22 грудня 2010 року. Але без встановлення зазначених обставин щодо переліку наявного та загубленого майна, обсягів його поліпшень або погіршень, будь-які висновки щодо вартості зроблених поліпшень нерухомого майна або завданих збитків оцінюються судом як засновані на припущеннях, а в силу ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що ці обставини також не можуть бути встановлені на підставі показів допитаних у судовому засіданні свідків, оскільки їх показання з цього приводу були уривчастими, фрагментарними, приблизними та не містили об'єктивних показників стану майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], які вочевідь можуть бути надані тільки відповідними фахівцями за результатами необхідних обстежень, вимірювань та досліджень. Так, згідно з ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.147 ЦПК України у висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання, а також що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.53 ЦПК України та роз'яснень, викладених у пп. 17, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" до участі у справі як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Але сторони із заявами про призначення та проведення по справі будь-яких експертиз до суду не звертались, а наявні в матеріалах справи виконаний суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] технічний висновок від 25 серпня 2009 року №017/247/09, кошторисний розрахунок вартості збитків, виконаний відділом архітектури та проектування концерну "Камелот", експертний висновок ТОВ "Інтер-Консалт-Плюс" №19д/с/11 від 22 квітня 2011 року не є допустимими доказами по справі (т.1, а.с.10-15, 109, 199-203). Так, у матеріалах справи відсутні дані про те, що суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON] та посадові особи концерну "Камелот", які здійснювали кошторисний розрахунок, відповідають вимогам, зазначеним у ст. 10 Закону України "Про судову експертизу" і ч. 2 ст.53 ЦПК України. Технічний висновок від 25 серпня 2009 року №017/247/09 та кошторисний розрахунок вартості збитків не містять докладного опису проведених досліджень, зроблених в результаті їх висновків і відповіді, яка належним чином обґрунтована. Згідно з висновком ТОВ "Інтер-Консалт-Плюс" №19д/с/11 від 22 квітня 2011 року недоотримана [PERSON] та [PERSON] вигода за використання житлового будинку за адресою: [ADDRESS],за період з грудня 2005 року по грудень 2010 року складає 12867 доларів США або 77622 гривень, можлива погрішність результату дослідження складає 10%. Тобто цей висновок заснований на припущеннях. При цьому жодний з фахівців, які виготовляли цю документацію, не був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім цього, представником Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" не надано суду відповідних доказів та перед судом не доведено, що саме неправомірними діями або бездіяльністю [PERSON] та [PERSON] завдано будь-яку моральну шкоду [PERSON] та [PERSON], яка відповідно до положень ст.23 ЦК Украни зокрема має полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.4ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способом захисту прав є відповідні заходи, які дають об'єктивні підстави позивачеві відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру. Обравши способом захисту права подання позову про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна, або про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди кожна з сторін в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язана була довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог (ч.3 ст.11 ЦПК України). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст.10 ЦПК України, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Але суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності та не повинен безпосередньо брати участь у зборі доказів. Але сторони покладені на них процесуальні обов'язки пов'язані з тягарем доказування по справі не виконали та не довели перед судом законність та обґрунтованість заявленої ними решти позовних вимог, тому у задоволенні позову [PERSON] в частині вимог про стягнення витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна, а також у задоволенні зустрічного позову Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах [PERSON] та [PERSON] має бути відмовлено. В силу ст.88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 3805,80 гривень.

Outcome: partial