Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що, 02.08.2016 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис №6484, про стягнення з нього на користь відповідача грошових коштів у розмірі 302156 грн. 90 коп., про що йому стало відомо 27.11.2017 року, до цього жодних відомостей про наявність заборгованості не надходило. На підставі виконавчого напису нотаріуса, старшим державним виконавцем Ахмедовою Д.О. Бабушкінського ВДВС м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12.09.2017 року відкрито виконавче провадження №52315897. Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6484 від 02 серпня 2016 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» грошових коштів у розмірі 302 156 грн. 90 коп. повністю. Витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано. Третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] письмових пояснень до позову не надала. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 02.08.2016 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис №6484, про стягнення з нього на користь відповідача грошових коштів у розмірі 302 156 грн. 90 коп. На підставі виконавчого напису нотаріуса, старшим державним виконавцем Ахмедовою Д.О. Бабушкінського ВДВС м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12.09.2017 року відкрито виконавче провадження №52315897. Позивач у своєму позові посилається на те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Також позивач стверджує про те, що нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису. Стаття 15\~ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При вчинені виконавчого напису нотаріусом були порушені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус\~\~вчиняє\~\~виконавчі написи,\~\~якщо\~\~подані\~\~документи підтверджують безспірність (основна вимога)\~заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та\~\~організаціями\~\~-\~\~не більше одного року; пункт 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якої, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пленум Верховного Суду України своєю постановою №\~2\~від 31\~січня 1992\~року «Про\~судову практику\~в справах\~за скаргами\~на нотаріальні\~дії або\~відмову в\~їх вчиненні» від 31 січня 1992 року з подальшими змінами роз'яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позов [PERSON] ґрунтується на тому, що позивач вважає, що банком не надано всіх необхідних документів; заборгованість за виконавчим написом не є безспірною та виконавчий напис вчинено поза межами строку, передбаченого статтею 88 Закону України "Про нотаріат", а отже пропущена позовна давність. Проте, відповідно до п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачу на його адресу, яка зазначена в позові, було направлено письмову вимогу про усунення порушення за договором. Докази направлення та текст вимоги наявні у матеріалах справи. Згідно з постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України, чинного на момент винесення виконавчого напису який оспорюється, від 31 січня 1992 року "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" з подальшими змінами, зазначено, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Суду позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. Згідно з вищезазначеною постановою №\~2\~від 31\~січня 1992\~року Пленуму\~Верховного Суду\~України підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Факти які підтверджують відсутності боргу, або невідповідність суми боргу у позові відсутні. Згідно з вимогами частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову. Відповідно до розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин" Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, подаються: 1. оригінали кредитного договору; 2. засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, але жодної мови про відмітку боржника не йдеться. Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи. Згідно з статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Отже "безспірність" в розуміння статті 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" є не доведення саме суми боргу, це вже є елементом судового процесу. Безспірність у розумінні статті 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" є саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість. Позиція, яка зазначена вище відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, в якій чітко прописано: "Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Встановивши у справ, яка переглядається, що Банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень ... суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові (про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), а та обставина, що сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору". Отже, у цій позиції також зазначено, що наявність розбіжностей в сумі боргу не свідчить про наявність спору. Аналогічна правова позиція зазначена й в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в своїх ухвалах від 09 вересня 2015 року по справі № 490/2908/15-ц та від 18 травня 2016 року по справі № 6-6347св15, у яких зазначено, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. В першу чергу слід звернути увагу, що строки передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат", за своєю природою, не є позовною давність, вчинення виконавчого напису, є позасудовим способом захисту цивільних прав. Але навіть якщо виходити з норм статті 256 Цивільного кодексу України: "Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу." Ця норма закону стосується саме звернення до суду, а ні в якому разі не строком звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Не зважаючи на те, що строк позовної давності невірно використовувати у даному випадку, банком норма цієї статті не порушено. Оскільки згідно зі статтею 251\~ЦК України "Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.", відповідно до статті 253\~ЦК України" перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.". У даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв'язку з п.9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов'язань. Зобов'язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. Відповідно до постанови №\~2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~«Про судову\~практику в\~правах за\~скаргами на\~нотаріальні дії\~або відмову\~в їх\~вчиненні» від\~31\~січня 1992\~року з подальшими змінами, справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Така ж позиція закріплена в п. 6 Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року, в якому зазначено, що відповідно до п. 16 постанови № 3 ВССУ спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії' чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Твердження позивача щодо безпідставності вчинення напису є хибними, оскільки виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом з суворим дотриманням ст. 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» та п. 3.1., 3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості: договір, виписка з рахунку боржника. В п. 13 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31 січня 1992 року, вказано, що при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Виконавчий напис було вчинено в межах цього строку. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed