Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Херсонського державного аграрного університету про поновлення попередніх істотних умов праці та стягнення недоплаченої заробітної плати, в обґрунтування якого зазначив, що він працював у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет» (далі - ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет») з жовтня 1979 р., а з 31.05.2012 року займав посаду доцента кафедри економіки підприємства, наказом Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» від 15.08.2017р. його звільнено з посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 20.09.2018 року скасовано наказ ДВНЗ «ХДАУ» в частині звільнення [PERSON] з посади доцента кафедри економіки підприємства, також його поновлено на раніше займаній посаді доцента кафедри економіки підприємства ДВНЗ «ХДАУ» з 28.08.2017 року. 08.10.2018 року відповідачем видано новий наказ №623/3 «Про роботу» згідно якого [PERSON] визнано таким, що приступив до роботи на посаді доцента кафедри економіки та фінансів на 0,25 ставки з 08.10.2018 року. Підставою наказу зазначено рішення апеляційного суду Херсонської області від 20.09.2018 року, інших причин переведення на неповну ставку відповідачем не наведено. Зазначає, що даним рішенням суду жодним чином не вирішувалось питання про його переведення на неповну ставку, натомість приведено трудові відносини між ним та відповідачем у стан, у якому вони були на момент незаконного звільнення - поновлено його на посаді доцента на повну ставку. Оскільки відсутні реальні зміни в організації виробництва і праці, належним способом захисту прав є поновлення попередніх умов праці шляхом скасування вищевказаного наказу, щодо вимоги про стягнення різниці у заробітку за час незаконного зменшення оплати праці, то зазначає, що поновлення попередніх істотних умов праці означитиме, що йому незаконно недоплачували заробітну плату, відтак належним способом захисту його прав є стягнення незаконного невиплаченої частини заробітної плати. Враховуючи вищевикладене з урахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог просить суд поновити йому попередні істотні умови праці на посаді доцента кафедри економіки та фінансів ДВНЗ «ХДАУ» шляхом: скасування наказу ДВНЗ «ХДАУ» від 08 жовтня 2018 року №623/3 в частині встановлення [PERSON] ставки 0,25 на посаді доцента кафедри економіки та фінансів ДВНЗ «ХДАУ»; встановлення [PERSON] повної ставки на посаді доцента кафедри економіки та фінансів ДВНЗ «ХДАУ» з 08.10.2018 р. по 15.03.2019 р. (день звільнення) та стягнути з відповідача на його користь недоплачені виплати по оплаті праці, а саме: недоплачені посадовий оклад разом з надбавками - 12311,47 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів; недоплачену допомогу на оздоровлення за 2018 рік у розмірі 4519,50 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів; недоплачену допомогу на оздоровлення за 2019 рік у розмірі 5469,53 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів; недоплачений заробіток, який зберігається при наданні щорічної оплачуваної відпустки у розмірі 16434,72 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків і зборів. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 14.12.2018 р. до міського суду надійшов відзив Державного вищого навчального закладу "Херсонський державний аграрний університет", згідно якого позов університет не визнає, позивач поновлений на посаді апеляційним судом з тієї підстави, що він погодився на зміну істотних умов праці, а тому дії навчального закладу відповідають закону. Дії позивача вважають зловживанням правами. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2018 року ухвалено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. 25.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. 27.03.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив в якому вказав, що рішення судів у справах не мають значення, оскільки істотні умови праці у вигляді обсягу навчального навантаження у ДВНЗ «ХДАУ» визначаються щороку, як про це неодноразово зазначав і сам відповідач по справах №766/12479/17 та 766/15926/17. Рішення суду у попередніх справах не є преюдиційними і відповідач підтвердив це своїми діями, по-різному діючи відносно кожного окремого викладача. 27.03.2019 року позивачем подано заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог. 12.02.2020 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно наказу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» №343/3 від 26.06.2017 року "Про зміну істотних умов праці", наказано попередити про зміну істотних умов праці науково-педагогічних працівників університету з 28.08.2017 р., зокрема [PERSON] доцент, фактична ставка станом на 26.06.2017 р. - 1, встановлена ставка станом на 28.08.2017 р. 0,25. Пунктом 2 вказаного наказу передбачено, що працівникам, зазначеним у наказі, у разі згоди на продовження роботи в нових умовах праці надати відповідну заяву до відділу кадрів (арк. справи 29-33). Наказом №446/3 від 15.08.2017 р. Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» "Про звільнення", п.1.4 [PERSON] - к.с.-г.н. доцента кафедри економіки підприємства на 1,0 ставки звільнено 28.08.2017 р. у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України (арк. справи 34-36). Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 20.09.2018 р. у справі № 766/15926/17 (арк. справи 8-11) у справі між тими самими сторонами вбачається, що у вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої допомоги на оздоровлення. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15 серпня 2018 року № 446/3 його звільнено з посади доцента кафедри економіки підприємства на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України. Зазначав, що він не відмовлявся від продовження роботи у нових умовах відповідно до наказу про зміну істотних умов праці від 26 червня 2017 року № 343/3, яким його попереджено про встановлення нової ставки з 28 серпня 2017 року. Позивач повідомив відповідача про те, що він не має наміру припиняти трудові відносини, проте вважає наказ про зміну істотних умов праці від 26 червня 2017 року № 343/3 незаконним у зв`язку з фактичною відсутністю зміни істотних умов праці. Проте відповідач звільнив його під час перебування на лікарняному. Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, просив суд скасувати наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15 серпня 2017 року № 446/3 у частині звільнення його з посади доцента кафедри економіки підприємства; поновити його на посаді доцента кафедри економіки підприємства ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» з 28 серпня 2017 року; стягнути з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також невиплачену допомогу на оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2013-2014 роки у розмірі 4 371 грн. 16 серпня 2017 року позивач направив відповідачу лист від 14 серпня 2017 року у відповідь на наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 26 червня 2017 року № 343/3, у якому зазначив, що він не має наміру залишати займану посаду та припиняти трудові відносини з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» та повідомив, що готовий і надалі працювати на займаній посаді на тих умовах, що викладені у наказі від 26 червня 2017 року № 343/3, але залишає за собою право на його оскарження (обставина встановлена у справі № 76/15926/17). Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] задоволено. Скасовано наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» № 446/3 від 15 серпня 2017 року у частині звільнення [PERSON] з посади доцента кафедри економіки підприємства. Поновлено [PERSON] на посаді доцента кафедри економіки підприємства ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» з 28 серпня 2017 року. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 117 314,46 грн, невиплачену допомогу на оздоровлення за 2013-2014 роки у розмірі 4 371 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у двомісячний строк з моменту отримання повідомлення про зміну умов праці позивач надав письмову згоду роботодавцю на подальшу роботу на посаді доцента кафедри економіки підприємства у нових умовах, а тому у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України. Вимога позивача про стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2013-2014 роки є законною та обґрунтованою, оскільки судом встановлено, що у 2013 році матеріальна допомога на оздоровлення не виплачувалась, а у 2014 році виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 50% від розміру місячного окладу (арк. спарви 8-11). Наказом №616/3 від 03.10.2018 року Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на виконання рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20.09.2018 року у справі №766/15996/17 скасовано пункт 1.4 наказу ДВНЗ «ХДАУ» від 15.08.2017 року №446/3 «Про звільнення» [PERSON] , к.с.-г.н., доцента поновити на посаді доцента кафедри економіки та фінансів з 28.08.2017 р. (арк. справи 14). Наказом №623/3 від 08.10.2018 року Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» Золотун О.В. к.с.-г.н., доцента вважати таким, що приступив до роботи на посаді доцента кафедри економіки та фінансів на 0,25 ставки з 08.10.2018 р. (арк. справи 38). Обґрунтування протиправності зміни істотних умов не можуть бути предметом розгляду цієї справи, оскільки наказ від 26 червня 2017 року № 343/3 в частині визначення [PERSON] ставки в розмірі 0,25 є чинним. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що [PERSON] поновлений на посаді, оскільки погодився на умови, викладені у наказі від 26 червня 2017 року № 343/3, суд вважає правомірними дії відповідача щодо встановлення йому з дня фактичного виходу на роботу - з 08.10.2018 р. ставки, яка відповідає умовам викладені у наказі від 26 червня 2017 року № 343/3, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Оскільки відсутні підстави для скасування наказу № 623/3 від 08.10.2018 р. в частині встановлення [PERSON] ставки 0,25, а вимоги щодо встановлення ставки 1,0 та стягнення недоплачених сум є похідними від першої вимоги, відсутні підстави для їх задоволення. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, дійшов висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі. Про наявність судових витрат сторонами не заявлено. За приписами ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладається на позивача. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому останній компенсується за рахунок державного бюджету. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 10 березня 2020 року.

Outcome: dismissed