Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Літинської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначає, що вона, [PERSON], проживає та виховує рідних онуків [PERSON],2006 р.н. та [PERSON], 2004 р.н., які є дітьми її дочки, [PERSON]. Батьки дітей, відповідачі у справі, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Вони не проживають на території Івчанської сільської ради, вихованням дітей не займаються, матеріальну допомогу на їх утримання не надають. На зв'язок взагалі не виходять. Тому, позивач була змушена звернутися до комісії з питань захисту прав дитини Літинської РДА про доцільність позбавлення їх батьківських прав. Ураховуючи вищезазначене, на підставі того, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей, службою у справах дітей Літинської районної державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення обох батьків батьківських прав. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітніх дітей, відповідачів доцільно позбавити батьківських прав. Тому, вона звернулася до суду з вказаним позовом. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, які є у справі, взявши до уваги позиції сторін викладені у заявах, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між стронами існують сімейні правовідносини. Із копії свідоцтв про народження (а.с.7-8) встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], є відповідачі у справі, [PERSON] та [PERSON] Із копії довідки про склад сім'ї (а.с.9) встановлено,що неповнолітні діти [PERSON], 2006 р.н. та [PERSON], 2004 р.н., проживають у [ADDRESS] разом із бабусею [PERSON]. Батьки дітей із ними не проживають. Копія акту обстеження умов проживання (а.с.10) свідчить, що [PERSON] створила належні умови для проживання та виховання неповнолітніх онуків. Довідки із навчального закладу (а.с.12-13) свідчать, що [PERSON], 2006 р.н. та [PERSON], 2004 р.н. є учнями середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. с.Івча. Батьки дітей не цікавляться життям та не займаються їх вихованням, батьківських зборів не відвідують. Вся відповідальність за виховання і навчання дітей лежить на бабусі, [PERSON]. Висновок служби у справах дітей Літинської РДА(а.с.6) підтверджує той факт, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей. Крім того, на засідання комісії з питань захисту прав дитини, вони не з'явилися. Тому, із вказаних вище підстав, комісією зроблено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], які є батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON], не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечують дітей необхідним, матеріально не утримують, взагалі не цікавляться їх життям,разом із дітьми не проживають, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дітей. Відповідно до ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року передбачено, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. У національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських права, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов'язків. Більше того, усі обставини свідчать про те, що вони продовжують ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків. Діти проживають разом із бабусею. Батьки не цікавляться житям дітей взагалі, проживають окремо, із дітьми не спілкуються. Тому, суд вважає, що розлучення неповнолітніх дітей з батьками, буде в найкращих їх інтересах. Відповідно до ППВС України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п. 15 передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних нормморалі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до практики ЄС "справа Гаазе проти Німеччини" п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей. У рішенні по справі " Хант проти України " п 54. зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення усправі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Савіни проти України" п.47 зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Тому, зважаючи на наведене, позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід,частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідачі не мають постійного місця роботи, мають нерегулярний, мінливий дохід, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дитину до її повноліття. Тому, з урахуванням даних обставин, з урахуванням мінімального розміру аліментів, а також з метою забезпечення інтересів дітей та захисту їх права на утримання батьками, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання малолітніх дітей по 550.00 грн. щомісячно з обох батьків на кожну дитину, в даному випадку, буде необхідним та достатнім. Стаття 243 СК України передбачає, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування . Верховний Суд України в Узагальненні від 11.12.2008 р в «Практиці розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки і піклування над дітьми» наведене вище положення роз'яснив , що слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень частин З, 4 ст. 60 ЦК , суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Вбачається, що замість подання у матеріалах справи може бути наявний офіційний висновок чи інший документ органу опіки та піклування, який свідчить про згоду цього органу на призначення певної особи опікуном або піклувальником. Судом встановлено, що малолітні [PERSON], [PERSON] є позбавленими батьківського піклування, тому над ними слід встановити опіку і призначати опікуном бабусю, [PERSON] за поданням органу опіки та піклування. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, із відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі по 640, 00 грн., за оплату судового збору.

Outcome: approved