Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на користь [PERSON] з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) заборгованість за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/3946106 у розмірі 48 434,78 грн., та вирішити питання про стягнення судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.03.2014 року [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «ГРЕЙТ ВОл» д/н [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ШЕВРОЛЕ» д/н [NUMBER] , чим завдав майнової шкоди для [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна». Таким чином, 06.03.2014 року виникло договірне зобов`язання на підставі даного договору. 15.05.2014 року за замовленням позивача було визначено вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП.16.05.2014 позивач подала заяву про страхове відшкодування. 15.08.2014 року ПрАТ «СК «Україна» не здійснило виплату страхового відшкодування, оскільки закінчився строк передбачений п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV, що призвело до порушення умов договору страхування №АС/3946106, що стало підставою для застосування до ПрАТ «СК «Україна» відповідальності передбаченої п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-ІV та ст. 625 ЦК України. 16.02.2016 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/8663/15-ц стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50000 грн., пеню у розмірі 18005 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 1339 грн. 73 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 28115 грн. та судові витрати у розмірі 974 грн. 60 коп. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 ліквідовано ПрАТ «СК «Україна». Таким чином у МТСБУ виникли підстави для виконання зобов`язань за договором страхування перед позивачем. Позивач звернулась до МТСБУ з заявою про виплату боргу. В свою чергу МТСБУ було частково виконано зобов`язання за договором страхування, зокрема здійснено оплату у розмірі 49 000,00 грн. Таким чином, розмір невиконаного зобов`язання становить 48 434,78 грн., з яких 18 005,47 грн. - пеня в розмірі; 1 339,73 грн. - три проценти річних за користування чужими коштами; 28 115,00 грн. - інфляційне збільшення суми боргу; 974,60 грн. - судові витрати. Станом на дату подання позовної заяви зобов`язання за договором страхування в повному обсязі не виконано. Таким чином часткове виконання МТСБУ умов договору страхування перед позивачем порушує його права та суперечить меті такого інституту, як обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 24 грудня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. 20 січня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, постановлено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором - проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у змісті позовної заяви та відповіді на відзив. Від представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Патрик Г.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника МТСБУ та відмовити в задоволені позову в повному обсязі з підстав викладених у ньому. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. В судовому засіданні встановлено, що 16 березня 2014 року близько 16 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Луговій з боку вул. Автозаводської на перехресті з вул. Бережанською сталася ДТП за участю автомобіля «Грейт Вол», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та належного позивачу автомобіля «Шевроле», д/н [NUMBER] , внаслідок чого було пошкоджено транспорті засоби. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст.22 Закону визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106 (дата укладення договору - 21 листопада 2013 року, страховий платіж сплачено 21 листопада 2013 року), автомобіль «Грейт Вол», д/н [NUMBER] , є забезпеченим транспортним засобом, страховиком являється ПрАТ «СК «Україна». Згідно полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн. Термін дії вказаного полісу становить з 21 листопада 2013 року по 20 листопада 2014 року, тобто на час вчинення ДТП вказаний поліс був чинний. Згідно положень ст. 29 Закону у зв`язку пошкодженням транспортного засобу потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Позивачу сума страхового відшкодування страховою компанією не сплачена. Доказів виплати страхового відшкодування відповідачем не надано. 16.02.2016 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/8663/15-ц стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50000 грн., пеню у розмірі 18005 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 1339 грн. 73 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 28115 грн. та судові витрати у розмірі 974 грн. 60 коп. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18 ліквідовано банкрута ПрАТ «СК «Україна», як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до підпункту г) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальност. Як встановлено в ході судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, відповідачем МТСБУ було виконано зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106, зокрема здійснено оплату у розмірі 49 000,00 грн., що підтверджується листом відповідача «Про прийняте рішення» від 03.09.2019 року № 3.1-05/28207 та доводами позивача викладеними у змісті позовної заяви. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Так звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) заборгованість за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/3946106 у розмірі 48 434,78 грн., з яких пеня у розмірі 18005 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 1339 грн. 73 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 28115 грн. та судові витрати у розмірі 974 грн. 60 коп., що були не сплачені ПрАТ «СК «Україна» за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року у справі № 756/8663/15-ц. В свою чергу, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки відповідач виконав покладені на нього зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3946106, відшкодувавши шкоду потерпілій особі у розмірі 49 000,00 грн. Крім того, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими. За таких обставин, оскільки між сторонами виникли позадоговірні, деліктні, зобов`язання, які полягають у виплаті грошових коштів за рішенням суду, а не здійснення страхової виплати, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 18005 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 1339 грн. 73 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 28115 грн. та судові витрати у розмірі 974 грн. 60 коп. є необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що під час розгляду справи за даним позовом позивач не надав повний та почасовий розрахунок витрат понесених позивачем за виконання правничої допомоги, а також не надано квитанцію про сплату позивачем витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 12 108,69 грн. Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed