Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

17 липня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб - 01.10.2016 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 2989. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на життя, відсутність любові та поваги один до одного. Близько 1 року вони проживають окремо, не ведуть спільне домашнє господарство, не підтримують подружніх відносин, не контактують, шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є не можливим. Також зазначила, що між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2020 року справу передано для розгляду судді Ю.В.Донченко. Ухвалою від 21.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 04.08.2020 року позивачем [PERSON] усунуто недоліки, викладені в ухвалі від 21.07.2020 року. 19.08.2020 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 20.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до слухання. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги, викладені в позовній заяві, зіславшись на обставини та факти, що вказані в позові, зазначила, що вони близько 1 року проживають окремо, не ведуть спільне домашнє господарство, не підтримують подружніх відносин, не контактують, шлюб носить формальний характер. Сім`я фактично розпалась в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також, між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , тому на підставі вищевказаного просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок) щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не подавав, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, а тому за згодою позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, з"ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони близького одного року проживають окремо, не ведуть спільне домашнє господарство, подружніх стосунків не підтримують, не контактують, сім`я фактично розпалась, її збереження недоцільне. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для справи. Оскільки, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача оскільки сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, сторони не бажають примиритись, шлюб існує формально, тому його слід розірвати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у судовому порядку. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні величини аліментного платежу, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує матеріальний та сімейний стан позивача та відповідача, законодавче встановлення розміру аліментів на одну дитину та законодавче обмеження загального розміру відрахувань із заробітної плати у виді 50%. З відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача, позивача по справі. Згідно з вимогами ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати в частині позовних вимог про стягнення аліментів підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial