Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

08 квітня 2015 року [PERSON] подав до суду позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], [INFO], вказавши на ухилення його від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснив, що відповідач з 2002 по 2007 роки перебував у юридично зареєстрованму шлюбі з його донькою [PERSON]. [INFO] року у них народився син [PERSON]. Напочатку 2005 року відповідач поїхав на заробітки та більше до сім"ї не повернувся. Про місце свого перебування не сповіщає. Участі у утриманні, вихованні сина не приймає, його долею, обставинами життя не цікавиться. [INFO] року мати хлопчика померла і позивач як дідусь опікується ним самостійно. Відповідач, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи публікацією газетного оголошення 23 квітня 2015 року, до суду не з'явився, про причини неявки не сповістив і заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Представник органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації вважала доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] і [PERSON] з жовтня 2002 року по вересень 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, копією рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17 січня 2007 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим на підставі актового запису №463 від 27 вересня 2007 року (а.с.6,8,9). У цьому шлюбі, [INFO] року народився [PERSON], згідно актового запису про народження №1789 від 17 липня 2003 року, місце реєстрації - Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (а.с.7). [INFO] року [PERSON], яка за реєстрації повторного шлюбу у 2007 році змінила прізвище на "[PERSON]", померла (а.с.10,11). За життя матері, дитина проживала у її сім"ї, з жовтня 2014 року мешкає з позивачем у справі, що підтверджується довідкою ЖКП "Південь" за №2767 від 05.11.2014 року (а.с.12). Ступінь родинних стосунків позивача і неповнолітньої дитини, як дідуся та онука, підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) по актовому запису №2438 від 22 травня 1984 року щодо даних батька - [PERSON] (а.с.5). Згідно повідомлення Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів №6 [PERSON] навчається у п"ятому класі. Після смерті його матері, усі обов"язки по вихованню дитини взяв на себе дідусь [PERSON] Батько хлопчика у школі-інтернаті ніколи не з"являється, участь у вихованні сина не приймає (а.с.16). Позивач ствердив про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. У порядку ст.165 СК України він, як особа, в сім"ї якої проживає дитина, звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлюється, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. [PERSON], за допиту свідком, підтвердив, що проживав у шлюбі з матір"ю [PERSON] на протязі семи років. Хлопчик постійно проживав з ними. Батька пасинка він не знає, бо той жодного разу не з"являвся, з дитиною не спілкувався, утримання не надавав, зі святами і днем народження не вітав. Свідку невідомо про вчинення матір"ю дитини перепон спілкування батька з сином. Хлопчик взагалі не пам"ятає біологічного батька та рахує свідка за свого батька. Про таке засвідчила і [PERSON], пояснивши, що [PERSON] її онук. Донька [PERSON] та відповідач проживали в м.Миколаїв на зйомній квартирі. Зять їздив на заробітки. На початку 2005 року приїздив востаннє. Більше про себе не повідомляв. Питаннями утримання та забезпечення дитини, її вихованням займалася мати та її другий чоловік [PERSON], якого онук сприймає за батька. За обмеження у спілкуванні через діагноз туговухість, хлопчик ніколи не цікавився про біологічного батька. Після смерті доньки онук проживає з її бувшим чоловіком - позивачем по справі. Причини, з яких батько усунувся від виховання дитини та не надає утримання, їй невідомі. Як вбачається з повідомлення Снігурівського РС УДМС України в Миколаївській області [PERSON] зареєстрований в с.Новий Шлях Снігурівського району Миколаївської області. Згідно даних Горохівської сільської ради Снігурівського району відповідач за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає. Місцезнаходження його невідоме. Вказаний житловий будинок на даний час зруйнований. Управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області повідомило, що по застрахованій особі [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], в електронній базі даних Державного реєстру застрахованих осіб після 2004 року індивідуальні відомості відсутні. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, прийнятого з посиланням на досліджені судом докази, визнано доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON], 2003 року народження. Органом опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації зазначено про неможливість надання висновку щодо вирішення спору через те, що відповідач на території району не проживає. Заслуханий судом, відповідно до положень ст.12 ч.1І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) та ст.171 СК України, малолітній [PERSON] вказав, що за батька знає [PERSON] Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч зазначеного та вимог ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не спілкуючись з сином, не надаючи допомоги утримання, будь-якої участі у вихованні не приймає, батьківської турботи та уваги не виявляє, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, здоров'я, навчання. З пояснень позивача, показань свідків та по матеріалам справи суд встановив, що [PERSON] має захворювання: двосторонню нейросенсорну туговухість ІІІ ступеню, фактично позбавлений батьківського піклування та потребує встановлення опіки, у тому числі і щодо вирішення питань соціальних виплат. Згідно з п.15 постанови Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому, суд за з'ясування обставин справи, враховуючи, що поведінка відповідача по ухиленню від виховання дитини щодо не надання будь-якого виду утримання, самоусунення від забезпечення фізичного та духовного розвитку, взагалі від спілкування, є винною і відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, визнає, що позбавлення його батьківських прав є засобом захисту прав дитини, визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. В силу ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини до її повноліття, який визначено ст.180 СК України. Способом виконання батьками обов'язку утримувати дитину є рішення суду про стягнення аліментів - ч.3 ст.181 СК України. При визначенні розміру стягнення, суд виходить з даних про те, що відповідач є працездатним, інші утриманці у нього відсутні та ухвалює про розмір стягнення у 1/4 частку від заробітку (доходу) батька, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. У відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які підтверджено документально (а.с.1).

Outcome: approved