Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

ТОВ "ФГ-ОЛІМП" в особі [PERSON] звернулось в суд в інтересах [PERSON] з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 23.10.2013 між [PERSON] та Публічним Акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2006391870, відповідно до умов якого позивач отримав кредит на споживчі цілі - 5 000 грн.; на придбання у Продавця 1- 1800 гривень 00 коп. послуг зі страхування, загальна сума кредиту: 6800 грн.. Банк надав кредит відповідно до п.1.1 Кредитного договору у день підписання даного договору строком на 36 місяців, тобто до 23.10.2016. Згідно з п.1.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 0.01 % річних. Згідно з повідомлення ПАТ «ОТП Банк» від 27.06.2017 позивачу стало відомо, що повноваження зі стягнення кредитної заборгованості з Позивача/Позичальника передано до «ОТП Факторинг Україна». Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», поскільки договір містить умову про сплату щомісячної комісії за управління кредитом, але включення такої умови в текст договору суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», так як банки не мають права встановлювати платежі, що здійснює банк на власну користь. Пункт 1.4.4. договору передбачає, що за управління кредитом Позичальник щомісяця, одночасно із погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів, що є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до Кредитного договору, розмір щомісячної комісії становить 213,52 грн. щомісячно. У випадку дострокового повернення кредиту, комісія за управління кредитом сплачується за фактичний час користування кредитом. В договорі не роз'яснено та не деталізовано, що саме являється управлінням кредитом, що це за вид послуги і чи потрібна вона при даних відносинах. Більше того, відсоткова ставка за таке управління значно перевищує саму суму кредиту, що є несправедливою умовою договору. У зв'язку із цим для захисту прав та законних інтересів банки повинні надавати повну та достовірну інформацію, щодо послуг, які ними надаються в порядку та в обсягах визначених законодавством, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Позивач не мав часу детально ознайомитися з Кредитним договором за такий короткий строк. Йому повинна була надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім цього, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору Позивачу роз'яснено та спонукав підписати договір швидше. Вважає, що треба взяти до уваги, що даний договір містить безліч умов та регулюються законодавством, з яким позивач ніколи в житті не зустрічався. Він не мав можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вій отримає в результаті підписання даної угоди. Вважає також, що пункти 2.13 та 2.13.1 Кредитного договору не відповідають вимогам закону, адже вони обмежують право позивача на звернення до суду, так як таке звернення вважається порушенням умов договору, у зв'язку чим банк вимагає здійснити дострокове погашення заборгованості. Також порушенням боргових зобов'язань по кредитному договору вважається невиконання інших зобов'язань між позивачем та відповідачем за іншими договорами. Поряд з цим відповідно п.1.1 Кредитного договору, як продавець страхових послуг зазначена ПАТ "Страхова компанія "СК УНІКА Життя" від імені якого діє на підставі укладеного Договору доручення страховий агент ПАТ "ОТП Банк", що реалізовує Послуги страхування в рамках програми споживчого кредитування Банку. Як зазначено в договорі, що це є ніщо інакше, як послуги з добровільного страхування, які Позичальник купує у продавця цих послуг із залученням кредитних коштів Банку. А отже, прямий обов'язок, щодо такого страхування відповідно до статті 7 ЗУ «Про страхування» та іншим законодавством - не встановлений. Вважає, що даний кредитний договір був типовим і як пояснили Позичальнику в банку, що якщо вона не погодиться на послуги з добровільного страхування, кредит не отримає. Таким чином, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав'язаною відповідачем страховою компанією - є несправедливими (в розумінні пункту 2 частини 5 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»), оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Просить суд визнати недійсним Кредитний договір №2006391870 від 23.10.2013, звільнити позивача від сплати судового збору. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 26.04.2017 (а.с.18) в судове засідання не з'явився, заявив клопотання у позові про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20.03.2017 (а.с.27) в судове засідання не з'явився, надав до суду письмове заперечення проти позову, в якому заявив клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Страхова компанія «УНІКА життя» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надали до суду письмове пояснення на позов, з якого вбачається, що позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним кредитного договору, вимоги про визнання недійсним Договорів страхування життя позивачем не заявлено. Відповідно до ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про надання споживчого кредиту за №2006391870. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: загальна сума кредиту становить 6800,00грн. з них на споживчі цілі - 5 000,00 грн.; на придбання послуг зі страхування 1800,00 грн.; строк кредиту - 36 місяців; відсоткова ставка 0,01% річних. Згідно з п. 2.1 кредитного договору Банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком №1 до нього, що є невід'ємною частиною даного договору (а.с.9-11). З листа ПАТ «ОТП Банк» №77-77-68-3/2284 від 27.06.2017 (а.с.15) вбачається, що згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю №22/12/14/1-1 від 22.12.2014 відповідач по справі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги за підписаним між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» Кредитним договором №2006391870 від 23.10.2013. З договору добровільного страхування життя №04/09/2006391870 від 23.10.2013 (а.с.14) вбачається, що між ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» та позивачем [PERSON] укладено договір Добровільного страхування життя строком на 36 місяців. Вигодонабувачем за цим Договором є ПАТ «ОПТ Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Суд приймає до уваги твердження позивача, що перед укладенням договору банком не надавалася інформація про умови кредитування, передбачена ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки з матеріалів справи вбачається, що Інформаційним листком про умови кредитування по продукту «Instant.Експрес-Промо» позивача [PERSON] начебто проінформовано про орієнтовну сукупну вартість Кредиту та детальний розпис сукупної вартості Кредиту (в процентному значені та грошовому виразі) (а.с.12), але так як на інформаційному листку відсутній підпис позивача [PERSON] суд вважає, що остання була не належним чином повідомлена про умови отримання споживчого кредиту, та не володіла інформацією про кредит. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON] заявлено клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності, про що суду надано письмове заперечення на позов від 12.12.2017 (а.с.26). Згідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. З листа ПАТ «ОТП Банк» №77-77-68-3/2284 від 27.06.2017 (а.с.15) вбачається, що позивач [PERSON] звернулася до АТ «ОТП Банк» з проханням вирішити питання щодо її заборгованості перед Банком 29.05.2017. Натомість представником відповідача не надано суду жодного належного доказу на підтвердження того, що позивач була обізнана або могла раніше дізнатися про порушення її цивільного права. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем [PERSON] не пропущено строк звернення до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору, тому клопотання представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення. Не є обґрунтованими твердження представника позивача про неможливість прочитання позивачем тексту договору внаслідок його друкування дрібним шрифтом. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону, разом з тим, з копії кредитного договору вбачається, що розпис сукупної вартості кредиту (додаток №1) виконано текстом, розмір якого є однаковим з розміром тексту основного договору. Крім того, суд вважає, що уклавши кредитний договір №2006391870 від 23.10.2013 року та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені. При цьому, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Цього зроблено не було, споживач кредитний договір підписала, отримала кредитні кошти, розпорядилася ними на власний розсуд, а отже, визнавала в повному обсязі умови договору та погоджувалася з ними. Щодо порушення норм ст.3 ЦПК України (у редакції до 03.10.2017) у відмові від права на звернення до суду, судом встановлено згідно пункту 2.13 спірного Договору кредиту незважаючи на інші положення Угоди, у випадку невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя Боргових зобов'язань понад 31 календарний день чи невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя інших умов Угоди, та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між Банком та Держателем, що існували на момент укладання Угоди чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів (надалі «Строк порушення зобов'язання»), та/або у випадку пред'явлення Держателем та/або Довіреною особою Держателя, будь-яких позовів до банку на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру Кредитного ліміту, Сторони домовились, що Держатель вважається таким, що допустив істотне порушення умов Угоди, в зв'язку з чим Держатель зобов'язаний погасити Боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки відповідно до п.2.13.1 Угоди. Згідно пункту 2.13.1 спірного Договору незважаючи на інші положення Угоди, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині, у випадку невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя своїх Боргових та/чи інших зобов'язань за Угодою чи іншими укладеними з Банком договорами. При цьому, зобов'язання Держателя щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання Держателем відповідної письмової Вимоги та повинно бути проведено Держателем протягом 30 календарних днів з Дати отримання вимоги. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Позивач у своїй заяві не зазначив,які саме умови спірного Договору порушено відповідачем, чи які обставини, якими сторони керувалися при укладенні цих договорів, істотно змінилися. Посилання представника позивача на те, що відповідач пунктами 2.13 та 2.13.1 спірного Договору позбавляє позичальника звернутися за захистом своїх інтересів до суду є безпідставними. Щодо твердження позивачем про порушення відповідачем положень п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо вимоги про укладення договору страхування життя під час укладання кредитного договору, то суд вважає, що доводи позивача в цій частині також є необґрунтованими. Згідно з пунктом 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Зі змісту п. 1.1 договору, а також згідно додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту вбачається, що витрати на страхування прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача, а тому такі дії відповідача не є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», крім того, позивачем не доведено, що «Страхова компанія «УНІКА Життя» є спорідненою чи пов'язаною особою банку. Згідно з п.п. 1.4.4 договору про надання споживчого кредиту №2006391870 за управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначено у Графіку платежів. Згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним, а тому кредитний договір в частині встановлення щомісячної комісії за управління кредитом слід визнати недійсним. Разом з тим, згідно положень статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, підлягає визнанню недійсним положення кредитного договору (п.п.1.4.4) щодо встановлення щомісячної комісії за управління кредитом. Правових підстав для визнання кредитного договору недійсним в цілому суд не вбачає, тому заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Ухвалою суду від 20.11.2017 (а.с.21) позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд вважає у відповідності до ст. 141 ЦПК України сплату судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial