Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідачів про стягнення коштів в порядку регресу згідно підпункту "г" підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Просили солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» кошти в порядку регресу в розмірі 11108,76 грн. та судові витрати 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, у якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову заперечили та просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи подані до суду заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що 09.06.2011 р. між [PERSON] (відповідач 2) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна", був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЦВ) № 5168989 (Договір обов'язкового страхування), за яким ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" взяло на себе обов'язок, в разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу "АЛЬФА Ромео", д/н [NUMBER], за умови настання цивільно-правової відповідальності [PERSON], здійснити виплату страхового відшкодування на користь третіх осіб, яким під час такої ДТП заподіяна шкода. Встановлено, що порядок укладання, умови та строки виплати страхового відшкодування, права і обов'язки страховика (ПрАТ "СК "ПЗУ Україна") та страхувальника встановлені та регулюються виключно Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції від 01.01.2011р. та Цивільним кодексом України. Також встановлено, що 10.02.2012 р. в Полтаві на вул. Кагамлика, 18 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], та застрахованого автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]. 19.03.2012 р. постановою Полтавського районного суду Полтавської області [PERSON] - відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Згідно заяви про настання страхового випадку по договору страхування, судом встановлено, що 20.02.201р. до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" звернувся [PERSON] (потерпілий) із заявою щодо відшкодування шкоди заподіяної під час ДТП, що сталася з вини водія ТЗ забезпеченого полісом страхування цивільної відповідальності - [PERSON]. Позивач 24.05.2012 р. на підставі Страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з звіту про оцінку здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого від ДТП [PERSON], в розмірі 11 108,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2722 від 24.05.2012 р. Відповідно до ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Згідно положень п.п. 33.1.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 01.01.2011р., визначено, що повідомлення про страховий випадок учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], який був визнаний судом винуватцем ДТП після настання страхового випадку, який мав місце 10.02.2012р. не звернувся з повідомлення про його настання до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" у встановлені законом строки, з поважних причин, так як перебував на лікуванні, що підтверджується наступними доказами: · згідно довідки фельдшерського-акушерського пункту с. Кованчик від 24.02.2014р., що 11.02.2012р. [PERSON] звертався за медичною допомогою після чого було встановлено діагноз: ушиб обличчя, грудної клітки, перелом ребер (а.с.57); · згідно довідки фельдшерського-акушерського пункту с. Кованчик від 11.02.2012р., що 11.02.2012р. [PERSON] оглянути медичною установою. Діагноз: ушиб обличчя, грудної клітки; перелом ребер, струс головного мозку. Від госпіталізації відмовився . Рекомендовано огляд в невропатолога, постільний режим (а.с.64); · згідно довідки № 04/03-1 від 04.03.2014р., виданої ТОВ «ТРАНС-СТО», встановлено, що [PERSON] (ід. Код [NUMBER]), автослюсар ТОВ «Транс - СТО», в період з 11.02.12р. по 25.02.12р. знаходився на лікарняному (а.с.58). · Отже, судом встановлено факт того, що [PERSON] з поважної причини у встановлені законом строки не повідомив страхувальника про страховий випадок, так як в період з 11.02.12р. по 25.02.12р. знаходився на лікарняному, а тому в його діях відсутні порушення вимог: статті 989 ЦПК України та положень п.п. 33.1.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 01.01.2011р., що позбавляє позивача права вимоги стягнення в порядку регресу страхового відшкодування з [PERSON] Судом також враховується положення п. 11 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справа № 4 від 01.03.2013р., де визначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Пунктом 27 Постанови Пленуму ВСС Укрїни з розгляду цивільних і кримінальних справа № 4 від 01.03.2013р., визначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. В частині позовних вимог щодо стягнення в порядку регресу страхового відшкодування з [PERSON], позивачем не було надано до суду доказів того, що вона знала про страховий випадок і не повідомила про нього страховика у встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» щодо [PERSON] та [PERSON] - відмовити за недоведеністю. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed