Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Гаврилоюк В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що відповідно до рішення Костопільського районного суду від 26.01.2015 року у приватну власність [PERSON] виділено мебельний гарнітур вартістю 4000 грн., кольоровий телевізор «Самсунг» вартістю 2000 грн., ноутбук вартістю 4000 грн., диван вартістю 1500 грн., але відповідач [PERSON] в добровільному порядку виконувати рішення суду відмовився. Тому 26.02.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції Грицюк Є.В. було здійснено примусове виконання вказаного рішення суду, в ході виконання якого [PERSON] відмовилася від отримання меблевого гарнітуру та дивану , оскільки дані предмети меблів були замінені відповідачем на неналежні. Таким чином, своїми діями [PERSON] завдав [PERSON] матеріальну шкоду з врахуванням інфляції у сумі 9600 грн., та моральну шкоду в сумі 10000 грн., яку представник просить стягнути з відповідача на користь позивача. Позивач [PERSON] та її представник Гаврилюк В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав зазначених у позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, вказуючи, що вони безпідставні та необґрунтовані, просив суд відмовити у позові повністю. Заслухавши позицію сторін та всебічно, об'єктивно дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26.01.2015 року було здійснено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], та виділено у приватну власність [PERSON] : мебельний гарнітур - 4000 гривень, кольоровий телевізор "Самсунг"- 2000 гривень, ноутбук - 4000 гривень, диван - 1500 гривень, а у приватну власність [PERSON]: холодильник "Снайге" - 3000 гривень, м'яку частину - 3000 гривень, килимові покриття - 3000 гривень, шафу трьохдверну - 500 гривень, газову плитку 1000 гривень (а.с.9-10). Дане рішення суду сторонами у встановленому законом порядку не оскаржувалось та на даний час є чинним. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі заяви [PERSON] Костопільським районним судом 17.02.2015 року останній було видано виконавчий лист (а.с.11). Із акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції Грицюк Є.В. від 26.02.2015 року, вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №564/2640/14-ц, [PERSON] передав [PERSON] мебельний гарнітур - 4000 грн., кольоровий телевізор «Самсунг» - 2000 грн., ноутбук - 4000 грн., диван - 1500 грн. Від меблевого гарнітуру [PERSON] відмовилася (а.с.12). У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Встановлено, що позивач відмовилася від прийняття від відповідача лише мебельного гарнітуру, інші речі виділені їй у приватну власність рішенням суду, в тому числі диван, вона прийняла, а тому вимога про відшкодування вартості дивану є безпідставною. З пояснень позивача наданих в судовому засіданні вбачається, що вона відмовилася від отримання мебельного гарнітуру наданого [PERSON] під час примусового виконання рішення суду у зв'язку з тим, що відповідачем їй замість мебельного гарнітуру визначеного судовим рішенням надавалася частина з набору меблів з дитячої кімнати. Стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування доводів позивача та на підтвердження своїх заперечень. Враховуючи вище наведені доводи позивача та досліджені письмові докази у справі, суд вважає доведеним, що діями відповідача, які виразились у самовільній заміні належного [PERSON] меблевого гарнітуру на неналежний, чим заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду, яка складається із вартості меблевого гарнітуру. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Довідку надану позивачем про вартість меблевого гарнітуру суд не бере до уваги, адже вважає даний доказ не допустимим відповідно до ст. 59 ЦПК України. Однак беручи до уваги, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26.01.2015 року вартість мебельного гарнітуру визначено 4000 гривень, суд вважає за вірне стягнути з відповідача на користь позивача вказану вартість майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. У відповідності до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За приписами п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За приписами даної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В цій частині позовних вимог позивачем не доведено в повному обсязі ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не подано достатніх доказів, які б підтверджували завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп. в результаті дій відповідача. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що позивачем [PERSON] сплачено 243 грн. 60 коп. на оплату судового збору (а.с.1). Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за вірне стягнути з відповідача на корить позивача 121 грн. 80 коп., на відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial