Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

У березні 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів. В позовній заяві зазначено, що 16 січня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» укладено договір Ревардингу № 76887-29 відповідно до умов якого, Постачальник зобовязався придбати та передати у користування автомобіль KIA Sportage 2.0 AT 4 WD Mid, білого кольору, а Отримувач зобовязався прийняти товар та сплачувати Ревардингові платежі та інші платежі, які передбачені умовами договору. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що товаром по даному договору є автомобіль KIA Sportage 2.0 AT 4 WD Mid, білого кольору. Відповідно до п. 3.2 Договору, вартість товару на момент укладення даного договору та розмір першого Ревардингового платежу вказується в додатку №2 до даного Договору, який є його невідємною частиною. Згідно з додатком № 2 до Договору вартість предмета Ревардингу складає 267 000 грн., а вартість фінансування 53 400 грн. Розділом 1 Договору визначено, що вартість фінансування розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного Договору Отримувачем Постачальнику при укладенні Договору. 16 січня 2017 року на виконання умов договору Ревардингу, позивачем було сплачено Відповідачу грошові кошти у розмірі 53\~400 гривень, що підтверджується квитанцією № ПН 375807 в «УКРЕКСІМБАНК», де в графі "призначення платежу" зазначено: «сплата вартості фінансування згідно договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року (за авто)». Згодом, позивач зрозумів, що укладений між ним та відповідачем договір Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року не відповідає чинному законодавству України, а також містить ознаки недійсного правочину, окрім того, оспорюваний договір порушує права позивача як споживача, та містить\~несправедливі умови договору. Договір не містить вказівки, яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару Крім цього, умови договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Також, при укладені договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року, вимоги ст.799 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору, дотримано не було. На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким : визнати недійсним договір Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року, укладений між [PERSON] (паспорт серія КН 448032, виданий Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області 13 серпня 1997 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]) та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» (04119, місто Київ, вулиця ЗООЛОГІЧНА, будинок 4А, офіс 139, код ЄДРПОУ 37034873). Стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» (04119, місто Київ, вулиця ЗООЛОГІЧНА, будинок 4А, офіс 139, код ЄДРПОУ 37034873) на користь [PERSON] (паспорт серія КН 448032, виданий Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області 13 серпня 1997 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]) вартість фінансування за договором Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року у сумі 53 400,00 грн. Стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» (04119, місто Київ, вулиця ЗООЛОГІЧНА, будинок 4А, офіс 139, код ЄДРПОУ 37034873) на користь [PERSON] (паспорт серія КН 448032, виданий Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області 13 серпня 1997 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]) витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень). Судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявився. Від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» в судове засідання не зявився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 16 січня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР», код ЄДРПОУ 37034873 (далі Відповідач), укладено договір Ревардингу № 76887-29 (далі Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобовязався придбати та передати у користування автомобіль KIA Sportage 2.0 AT 4 WD Mid, білого кольору, а Отримувач зобовязався прийняти товар та сплачувати Ревардингові платежі та інші платежі, які передбачені умовами договору. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що товаром по даному договору є автомобіль KIA Sportage 2.0 AT 4 WD Mid, білого кольору. Відповідно до п. 3.2 Договору, вартість товару на момент укладення даного договору та розмір першого Ревардингового платежу вказується в додатку №2 до даного Договору, який є його невідємною частиною. Згідно з додатком № 2 до Договору вартість предмета Ревардингу складає 267 000 грн., а вартість фінансування 53 400 грн. Розділом 1 Договору визначено, що вартість фінансування розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного Договору Отримувачем Постачальнику при укладенні Договору. 16 січня 2017 року на виконання умов договору Ревардингу, мною було сплачено Відповідачеві грошові кошти у розмірі 53\~400 гривень, що підтверджується квитанцією № ПН 375807 в «УКРЕКСІМБАНК», де в графі "призначення платежу" зазначено: «сплата вартості фінансування згідно договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року (за авто)». Згодом, позивач зрозумів, що укладений між ним та відповідачем договір Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року не відповідає чинному законодавству України, а також містить ознаки недійсного правочину, окрім того, оспорюваний договір порушує його права як споживача, та містить\~несправедливі умови договору. З огляду на наступне, суд вважає, що є підстави для визнання договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року недійсним. Відповідно до розділу 1 договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року, Ревардинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору Ревардингу. Згідно п. 2.1 договору, Постачальник - ТОВ «НАЦІОНАЛЬНА ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЛЮКСКАР» зобовязується придбати та передати на умовах Ревардингу у користування майно (товар визначений у п. 3.1 цього договору), а Отримувач зобовязується прийняти товар та сплачувати Ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Як вбачається зі змісту вказаного Договору, він містить у собі ознаки договору лізингу, найму та купівлі-продажу транспортного засобу. Тому правовідносини, що виникли між [PERSON] та Відповідачем, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закону України «Про фінансовий лізинг», а також імперативними нормами Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки договір укладено з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Віднесення вказаної категорії договорів до змішаних підтверджено Правовою позицією Верховного Суду України\~\~у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Пунктом 3.6. Договору передбачено, що Постачальник не відповідає перед отримувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності товару, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає Продавець. Крім цього, вказаний договір не містить вказівки, яка саме особа є продавцем та де знаходиться, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. А отже, зазначені умови спірного договору суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України, яка передбачає, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Отже, у договорі Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року суттєво обмежені права Одержувача по відношенню до Постачальника, у разі неналежного виконання останнім обовязків, передбачених Договором та законом. Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачені обовязки лізингодавця, а саме: 1) у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; 2) попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; 3) відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу; 4) відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; 5) прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Відповідно ж до п. 4.1.1. спірного Договору, Постачальник зобовязаний передати у користування та володіння Отримувача товар в порядку, встановленому даним договором. Окрім того, п.4.1.1. Договору не передбачає обовязку Постачальника передати товар у власність. Отже, умовами договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року, суттєво звужені обовязки Постачальника, повністю виключена відповідальність Постачальника за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі товару та його належної якості, одночасно значно розширені права Постачальника. Також, з огляду на наступне, суд вбачає наявність несправедливих умов Договору. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: - по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); - по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; - по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Зі змісту спірного Договору вбачається, що несправедливими є зокрема такі умови договору: - п. 2.3. Отримувач має право самостійно обрати ТЗ та продавця ТЗ і несе повязані з цим ризики, Продавцем ТЗ є особа що як правило, зазначається у специфікації; - п. 3.4 У разі зміни вартості товару до моменту повної сплати першого ревардингового платежу Отримувачем, останній повинен сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі товару Постачальником з метою виплати не менше 50% від вартості товару на момент його передачі; - п.3.6 Постачальник не відповідає перед Отримувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності товару, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає Продавець, якого не зазначено в договорі. - п.4.3.3 Постачальник має право залишати твар на складі у випадку прострочення Отримувачем сплати щомісячних внесків; - п.п. 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 встановлюють, що розмір Ревардингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета договору, проте формули перерахунку цей Договір не передбачає; - п.8.14 Дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі товару між Постачальником та Отримувачем. За дострокову сплату Ревардингових платежів, Отримувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10% від суми дострокового погашення; - п.8.15 Уразі відмови Отримувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості Товару Постачальник має право розірвати даний договір, після чого Отримувач зобовязаний повернути Постачальнику товар протягом 5 днів, при цьому ревардингові платежі поверненню не підлягають - п. 12.11 У випадку розірвання договору Отримувачем до підписання акта приймання-передачі товару, Постачальник повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Першого Ревардингового платежу. В даному випадку вартість фінансування не повертається. - п. 12.1 За несвоєчасне внесення Ревардингових платежів Отримувач зобовязаний сплачувати Постачальнику проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати. Отже, вказані умови договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Позиція щодо несправедливості названих умов спірного договору підтверджена Постановами Верховного Суду України у справах № 6-65цс16; № 6-330цс16; № 6-2766цс15. При цьому, найменування договору укладеного між [PERSON] та Відповідачем в якості "Договору ревардингу" не змінює його змісту, який включає умови лізингу, найму, купівлі-продажу, аналогічні до тих, які визнані несправедливими Постановами Верховного Суду України у справах № 6-65цс16; № 6-330цс16; № 6-2766цс15. Також, суд дійшов висновку, щодо недодержання форми при укладені договору. Так, оскаржуваний Договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору лізингу, оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. А отже, положеннями статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Варто зазначити, що при укладені договору Ревардингу № 76887-29 від 16.01.2017 року, вимоги ст.799 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору, дотримано не було. Відповідно, виходячи з положень частини першої статті 220 ЦК України у звязку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Окрім того, необхідність нотаріального посвідчення вказаної категорії договорів підтверджено правовою позицією Верховного Суду України\~\~у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року. Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9\~№ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Національна лізингова компанія «Люкскар» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів, оскільки зміст договору, укладеного між сторонами суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам та не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, до судових витрат серед іншого, належать і витрати на правову допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач за вимогу майнового характеру сплатив судовий збір в розмірі 640 гривень, також позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про захист прав споживачів, позов задоволено повністю, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 640 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень та стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved