Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Відділ освіти Кодимської районної державної адміністрації Одеської області 22 квітня 2014 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати працівнику-суміснику. В судовому засіданні представник позивача Мазур А.В. (діє на підставі довіреності №14-02-13/318 від 14 травня 2014 року строком дії до 31 грудня 2014 року) позов підтримала та пояснила, що третя особа у справі [PERSON] працює медичною сестрою за основним своїм місцем своєї роботи - у Лабушненській сільській амбулаторії комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня». Окрім цього, за сумісництвом працює медичною сестрою у комунальному закладі «Лабушненський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Проведеною перевіркою встановлено, що у 2011-2013 р.р. свою роботу за сумісництвом у навчальному закладі [PERSON] виконувала не у вільний від основної роботи час, як це передбачено ст.102-1 КЗпП та постановою Кабінету Міністрів України №43 від 28 червня 1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», а у свій робочий час за основним місцем роботи в сільській амбулаторії, що вбачається з графіків її робочого часу за основним та додатковим місцями роботи. У зв'язку з цим третій особі [PERSON] безпідставно була нарахована та виплачена заробітна плата за цей період в сумі 10560 грн.47 коп. Вказане порушення допущено директором школи [PERSON], який затверджував графіки роботи та підписував табелі обліку робочого часу, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача [PERSON] вказану переплату. Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнав та в судовому засіданні підтвердив, що дійсно є директором комунального закладу «Лабушненський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Своїм наказом №52 від 06 вересня 2002 року він прийняв на посаду медичної сестри НВК [PERSON] Свою роботу у школі [PERSON] виконувала у повному обсязі, повністю відпрацювавши той час, за який їй проводилось нарахування заробітної плати. Свої обов'язки медичної сестри НВК [PERSON] виконувала у вільний від основної роботи час, зокрема до початку свого робочого дня та під час перерв за основним місцем роботи, що підтверджується відповідними графіками її робочого часу. Таким чином, [PERSON] у вільний від основної роботи час повністю відпрацювала свій робочий час за сумісництвом, за що і отримала заробітну плату, тому підстав для задоволення позову він не вбачає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заробітну плату у школі вона отримувала за фактично відпрацьований робочий час, тому безпідставного нарахування заробітної плати не було. Свою роботу в школі за сумісництвом за домовленістю з директором школи вона виконувала у вільний від основної роботи час, тобто до початку роботи в сільській амбулаторії та під час перерв за основним місцем роботи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача та необхідність відмови у їхньому задоволенні з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є директором комунального закладу «Лабушненський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Своїм наказом №52 від 06 вересня 2002 року [PERSON] прийняв на посаду медичної сестри (за сумісництвом) вказаного навчального закладу третю особу [PERSON] Основним місцем роботи [PERSON] є Лабушненська сільська амбулаторія загальної практики сімейної медицини комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня», де вона займає посаду акушерки. Відповідно до п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 від 28 червня 1993 року (далі Положення №43 від 28 червня 1993 року), сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Відповідно до ст.102-1 КЗпП України, ст.19 Закону України "Про оплату праці" та п.5 Положення №43 від 28 червня 1993 року працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Пункт 2 цієї постанови КМУ передбачає, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. Відповідно до п.12 Положення №43 від 28 червня 1993 року відповідальність за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03 квітня 1993 року покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом. Наказом Державного комітету статисти України №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм облікової документації зі статистики праці з метою подальшого вдосконалення державних статистичних спостережень підприємств, установ, організацій щодо обліку особового складу, використання робочого часу та розрахунків» затверджено типові форми первинної облікової документації, а саме "Табель обліку використання робочого часу" (п.1.5 Наказу - форма П-5), як форму обліку фактично відпрацьованого часу, що являє собою основний доказ та підтвердження нарахування і виплати заробітної плати. Враховуючи викладене, суд вважає, що основним первинним документом, відповідно до якого здійснюється облік робочого часу та нараховується заробітна плата працівнику (у т.ч. і суміснику), є табель обліку використаного робочого часу. Судом встановлено, що відповідно до складених відповідачем [PERSON] табелів обліку використання робочого часу працівник-сумісник [PERSON] впродовж 2011-2013 р.р. в повному обсязі виконала планову норму своєї роботи, за яку на підставі цих табелів їй була нарахована заробітна плата. При цьому, вказану роботу за сумісництвом [PERSON] виконувала у вільний від основної роботи час. Так, відповідно до довідки головного лікаря КУ «Кодимська ЦРЛ» та графіків роботи медичних працівників Лабушненської сільської амбулаторії ЗПСМ робочий час [PERSON] в КУ «Кодимська ЦРЛ» впродовж 2011-2013 р.р. був з 8 год.45 хв. по 12 год.15 хв. та з 15 год.36 хв. до 19 год.48 хв. В той же час, відповідно до затвердженого спільним рішенням керівництва НВК та сільської амбулаторії графік робочого часу [PERSON] в НВК - з 7 год.30 хв. до 8 год.30 хв. та з 12 год.30 хв. до 15 год.30 хв. Відтак, формування відділом освіти вимоги до відповідача [PERSON] про відшкодування переплати заробітної плати працівникові-суміснику є безпідставним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed