Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного договору № Е/V063129 від 26 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 100000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2009 року. Зазначає, що в забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором, було укладено договір поруки з [PERSON] Посилається на те, що протягом дії кредитного договору відповідач - [PERSON], взяті на себе зобов'язання за договором № Е/V063129 належним чином не виконував, в результаті чого станом на 07 серпня 2014 року виникла заборгованість в сумі 145851,60 доларів США, а тому просив задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладенні у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] та її представник подали заперечення на позов, в якому просили відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Посилалася на вимоги ст.559 ч.4 ЦК України, згідно з якими порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки позивач не пред'явив до неї вимоги протягом шести місяців вважає, що відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості. Крім того зазначили, що сплив строк позовної давності, для пред'явлення позову до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно з укладеним договором № Е/V063129 від 26 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 100000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2009 року. Згідно п.5.1. вищевказаного договору, договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє в об'ємі перерахованих засобів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором, 26 грудня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанком" та [PERSON] було укладено договір поруки № Е/V063129, згідно якого остання поручилася за виконання [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором. Зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за його користування відповідач [PERSON] за вказаним договором належним чином не виконував, і як вбачається з рахунку загальної суми заборгованості, що станом на 07 серпня 2014 року виникла заборгованість в сумі 145851,60 доларів США, яка складається з: 35733,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 59192,68 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 50925,44 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того, судом встановлено, що кредитні зобов'язання [PERSON] по кредитному договору № Е/V063129 від 26 грудня 2006 року забезпечувалися також договором застави автотранспорту, згідно якого в забезпечення виконання кредитних зобов'язань, мале приватне підприємство "Синтез" передало в заставу належні підприємству 7 автомобілів. Згідно розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідно до запису №20, 25 листопада 2008 року ПАТ "Приватбанк" зареєстрував обтяження на два автомобілі з переліку згідно договору застави. Відповідно до запису №27, 18 серпня 2009 року, банк наклав обтяження ще на 3 автомобілі із переліку заставлених. На решту автомобілів позивач не зареєстрував обтяжень. Представник позивача зазначила, що на сьогодні щодо МПП "Синтез" відкрито ліквідаційна процедура з визнання Заставодавця банкрутом. Щодо заставлених автомобілів, то вони розшукуються ліквідатором МПП "Синтез". [PERSON] вказувала, що бездіяльність позивача щодо ненакладення на заставлені автомобілі обтяження привело до фактичного відчуження заставного майна третім особам. Таким чином, на сьогодні виконання кредитного договору нічим не забезпечене. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст.ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 10 грудня 2009 року. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язується проводити погашення кредиту в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, проведеного в Додатку 1, який є невід'ємною частиною цього договору. Додатком №1 до кредитного договору передбачено, що [PERSON] зобов'язується до встановленого Додатком числа кожного місяця в період з 10.01.2007 року - по 10.12.2009 року, сплачувати на користь позивача щомісячний платіж на суму 3499,00 дол.США за всі місяці, окрім як за 10.12.2009р. передбачений платіж на суму 3477,39 дол.США. Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено, що при настанні події порушення позичальником зобов'язань позивач має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту. При цьому, в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за користування, та виконати інші зобов'язання. Отже, аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом встановлено, а також підтверджується розрахунками позивача, що починаючи з 11 грудня 2008 року [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору та Графіку погашення кредиту та відсотків. Так, судом встановлена, що згідно доданих позивачем розрахунків заборгованості, починаючи з 11 грудня 2008 року зростає "Сальдо прострочення" і кінцевому підсумку станом на 07.08.2014 року складає 35733,48 доларів США. Натомість в графі "Погашення тіла" починаючи з 10 грудня 2008 року вказані нулі, тобто з цього часу [PERSON] тіло заборгованості погашається з порушенням умов кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що право вимоги банку до позичальника [PERSON] виникло ще 11 грудня 2008 року. У свою чергу, банк звернувся до суду з позовом 03 жовтня 2014 року. Як вбачається з договору поруки від 26 грудня 2006 року, укладеного між позивачем та [PERSON], остання поручалася перед кредитором за виконання [PERSON] щодо сплати боргу встановленого договором і в цьому випадку боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Договір набув чинності з моменту його підписання і діє до моменту припинення поруки. Згідно п.11 договору поруки строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист прав або інтересів, встановлюється у 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Як вбачається з кредитного договору, що кредит надавався на строк з 26 грудня 2006 року по 10 грудня 2009 року. Тобто датою, що вказує на подію, яка має юридичне значення і яка має неминуче настати, є 10 грудня 2009 року. Умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Крім того, із роз'яснень викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Вищенаведені твердження суду відповідають висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові ВСУ від 18.07.2012р. №6-78цс12, постанові від 21.05.2012р. №6-48цс11, постанові від 29.01.2014р. №6-155цс13. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається з матеріалів справи, що кредит боржнику видавався на строк з 26 грудня 2006 року по 10 грудня 2009 року, договором поруки не визначено чітко строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 10 договору встановлено, що він діє, до повного виконання всіх зобов'язань боржника за основним договором. Викладене вище свідчить про те, що договір поруки, укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою [PERSON] в силу ч.4 ст.559 ЦК України припинив свою дію, а тому рішення і в частині стягнення солідарної заборгованості з [PERSON] не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" не підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 525, 526, 527, 530, 611, 612, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність",

Outcome: dismissed