Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що він є батьком малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою проживав в цивільному шлюбі з серпня 2013 року по 2015 рік. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2015 р. з нього, на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 04.06.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з [INFO] донька, [PERSON] , [INFO] , проживає з ним, знаходиться на його повному утриманні. З моменту передачі дитини батьку, відповідачка жодним чином не піклується про дитину, не спілкується з нею, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров`ям, не приймає будь-якої участі у її вихованні та розвитку. Просив суд про ухвалення рішення про задоволення його позовних вимог, звільнення його від аліментів, присуджених з нього за Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленим 07.08.2015 року за результатами розгляду цивільної справи за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено її підготовчий розгляд. 19.02.2020 року відповідачем у справі подано до суду відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 20.02.2020 року закрито підготовчий розгляд, призначено справу до розгляду по суті. 11.12.2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. Представник позивача, адвокат Сініцина О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказувала, що дитина з 05.09.2019 р. проживає разом з батьком, знаходиться на його повному утриманні, відповідачка будь-якої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки не приймає, а тому є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідачки, адвокат Грибова І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не сплачував аліменти на дитину, відповідачка перебувала у скрутному матеріальному становищі, тимчасово не працює, у неї відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Вислухавши вступне слово представників позивача та відповідачки, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від періодичних платежів. Судом встановлено, що сторони проживали в цивільному шлюбі з серпня 2013 року по 2015 рік. Позивач є батьком малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2015 р. з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 04.06.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2018 р. у справі № №754/17181/17 за позовом [PERSON] , який діяв в інтересах свої малолітньої доньки, [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було визначено місце проживання дитини разом із батьком. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. 15.02.2019 р. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва постановлено негайно відібрати дитину, [PERSON] , [INFO] від матері, [PERSON] та передати її батькові, [PERSON] , також було зобов`язано [PERSON] передати дитину [PERSON] , допущено негайне виконання рішення суду. Вказане Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/14/772/18 від 10.06.2019 р. було задоволено подання державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ференець С.С., оголошено розшук [PERSON] , копію ухвали було направлено для виконання до Деснянського управління поліції головного управління національної поліції м. Києві. 04.09.2019 р. старшим інспектором СЮП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Крушеня О.В. було знайдено дитину, [PERSON] по [ADDRESS] без супроводу дорослих, про що було складено Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 04.09.2019 р. 04.10.2019 р. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/14968/19 відповідачку [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП за невиконання своїх батьківських обов`язків, а саме залишення без нагляду малолітню доньку [PERSON] та оголошено усне зауваження 16.10.2019 р. державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ференець С.С. було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 754/14772/18 від 19.02.2019 р. на підставі фактичної передачі дитини [PERSON] , батьку [PERSON] . Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що дитина, [PERSON] , [INFO] , з 05.09.2019 р. проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні. Окрім того, відповідачкою також підтверджуються вказані обставини, але заперечується факт стягнення з неї аліментів на утримання доньки, оскільки позивач не сплачував їй аліменти, вказує на наявність боргу по аліментам та вважає, що стягнення аліментів на утримання доньки з неї є несправедливим. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх вимог, Позивач додав до позовної заяви довідку тимчасово переміщеної особи, копію трудової книжки, витяги з реєстру рухомого та нерухомого майна. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 754/16808/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часу спілкування з дитиною. В уточненій позовній заяві відповідачкою, копія якої міститься в матеріалах справи, зазначено, що вона повернулася до нормального життя, на даний час одружена, мешкає разом з батьками чоловіка та знайшла роботу. Отже, відповідачка є працездатною та має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази заборгованості по аліментам, яка виникла з вини позивача та впливає на матеріальний стан відповідачки. Інших доказів, які б підтверджували неможливість сплати аліментів на дитину відповідачкою суду не надано. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що, оскільки дитина, з 05.09.2019 р. проживає з позивачем, знаходиться на його повному утриманні, відповідачка, будучи працездатною, з моменту передачі дитини батьку жодним чином не піклується про дитину, не спілкується з нею, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров`ям, не приймає будь-якої участі у її вихованні та розвитку існують всі підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 3ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати з розгляду позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини, покласти на відповідачку. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст. 7, 141, 180-183, 191, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 22),

Outcome: approved