Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Представник Територіального медичного об'єднання "Психіатрія" у м. Києві звернувся до суду із заявою про госпіталізацію у примусовому порядку [PERSON], [INFO], яку було 16.04.2017 року госпіталізовано до відділення №3 ТМО "Психіатрія" з підстав: агресивних висловлювань та неадекватної поведінки по відношенню до оточуючих, нездатністю самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, та у зв'язку з потребою примусового лікування. В судовому засіданні представник заявника Кулакевич О.П. підтримала заяву, пояснила, що 16.04.2017 року швидкою допомогою було госпіталізовано [PERSON] у стані психомоторного збудження та з неадекватною поведінкою: висловлювала маячні ідеї, підходила до перехожих з безглуздими претензіями, «вимагала повернути всім пенсіонерам їх пенсійні виплати», проявляла вербальну агресію. Приїзд до м. Києва мотивувала тим, що «в неї призначено зустріч в американському посольстві з приводу заяви телеведучого новин, що діючий Президент Америки викрав її онука та вбив сина». Вперше у [PERSON] психічні розлади виникли в 2012 р. В подальшому в 2013 р. вперше перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні м. Ужгорода, у зв»язку із загостренням психотичної продуктивної симптоматики. У [PERSON] відсутній тяжкий психічний розлад, проте підтримуюче лікування вона не приймає, психоневрологічний диспансер не відвідує. Заінтересована особа [PERSON], яка являється онукою [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вперше у 2013 р. бабуся протягом двох тижнів перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні м. Ужгорода. Вона самостійно може задовольняти свої життєві потреби, проте без стороннього контролю підтримуюче лікування не приймає. На обліку лікаря-психіатра не перебуває. Опитана в судовому засіданні [PERSON] в судовому засіданні проти примусової госпіталізації заперечувала, оскільки є цілком здоровою людиною, здатна самостійно задовольняти свої життєві потреби, оскільки проживає окремо від родини. Прокурор Павліченко В.О. просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки [PERSON] не страждає на тяжкий психічний розлад, а тому відсутні підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації в примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 16.04.2017 року [PERSON] було госпіталізовано до відділення №3 ТМО «Психіатрія» в м. Києві, у зв»язку з неадекватною поведінкою та у стані психомоторного збудження. 18.04.2017 року оглянута ЛКК ТМО «Психіатрія» у м. Києві в складі голови ЛКК Лебедєва Д.С., в.о.заввідділення Юрченко О.С., лікуючого лікаря Кулакевич О.П. З висновку ЛКК вбачається, що вперше у [PERSON] психічні розлади виникли в 2012 р. Захворювання дебютувало параноїчною симптоматикою у вигляді маячних ідей особливого значення та величі. В 2013 р. вперше лікувалась у психіатричній лікарні м. Ужгород, у зв»язку із загостренням психотичної продуктивної симптоматики. З медичної карти стаціонарного хворого №2336 ТМО «Психіатрія» у м. Києві вбачається, що [PERSON] встановлений діагноз захворювання при госпіталізації: психоорганічний синдром з параноїчними включеннями. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Висновком лікарів-психіатрів не визначено, що саме з діагнозом: психоорганічний синдром з параноїчними включеннями, обстеження або лікування пацієнта можливе лише в стаціонарних умовах, а матеріалами справи не підтверджена наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок якого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Відтак, суд дійшов висновку, що у судовому засідання об"єктивно не підтверджені ті обставини, з якими Закон пов"язує можливість госпіталізації пацієнта у психіатричний стаціонар у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed