Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ "Універсал Банк", Приватного підприємства "Нива - В.Ш.", Сихівського ВДВС Львівського міського управління юстиції, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та результатів проведення прилюдних торгів недійсними. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1037, виданого Сихівським районним судом 07.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» боргу у розмірі 751842,94 грн. заборгованості за кредитним договором та 1820 грн. судових витрат. При примусовому виконанні згаданого вище виконавчого провадження Сихівським ВДВС Львівського МУЮ було проведено опис та арешт квартири [ADDRESS] , що належала позивачу. В подальшому державним виконавцем було проведено оцінку описаного майна та передано його на реалізацію. Реалізація даного майна проводилась Філією 14 ПП «Нива - В.Ш.» відповідно до заявки на реалізацію описаного та арештованого майна боржника наданої Сихівським ВДВС Львівського МУЮ. З метою реалізації описаного майна, відповідачем було призначено перші торги з реалізації арештованого майна на 03 серпня 2011 року та розміщено відповідне оголошення на веб-сайті за №380238 (лот№3, реєстраційний номер лота 628149). Згідно повідомлення відповідача ПП «Нива - В.Ш.» №133н від 03.08.2011 року, прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить позивачу призначені на 03.08.2011 року, не відбулись у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців. На підставі чого проведено уцінку майна відповідно до акту про уцінку майна від 11.08.2011 року. Відповідно до повідомлення відповідача №133С2 від 18.08.2011 року, було призначено повторні торги з реалізації арештованого майна на 02.09.2011 року та розміщено відповідне оголошення на веб-сайті за №384875. Повторні прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, призначені на 02.09.2011 року відбулися, про що розміщено повідомлення на веб-сайті про результати торгів №389189 та складено 02.09.2011 року протокол №1411133-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] . Позивач вважає,що реалізація квартири є такою, що суперечить вимогам закону та здійснена відповідачем з грубим порушенням встановленого законом порядку, та таким, що суперечить вимогам Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Просить суд визнати недійсними результати проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оформлені протоколом про проведення прилюдних торгів №1411133-1 від 02.09.2011 року, визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 27 вересня 2011 року та свідоцтва від 13 січня 2012 року, виданого Нор Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, відповідно до статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" Окрім цього, представником позивача неодноразово подавались до суду пояснення по суті позовних вимог, з яких вбачається, що на момент проведення торгів, квартири [ADDRESS] юридично вже не існувало, оскільки ще в 2007 році позивачка звернулась до Франківської районної адміністрації та виготовила документи на флігель будинку [ADDRESS] , де розміщувалась квартира [ADDRESS] , як на окремий будинок за адресою [ADDRESS] . Також представник позивача посилається на нечинність висновку про вартість майна від 25.01.2011 року на момент проведення торгів. З поданих представником відповідача Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції заперечень та доповнень до них вбачається, що на виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-1037, виданого 17.09.2010 року Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» боргу у розмірі 751842,94 грн. заборгованості за кредитним договором та 1820 грн. судових витрат. 12.11.2010 року старшим державним виконавцем Трухим І.Є. відкрито виконавче провадження із виконання даного виконавчого листа та встановлено строк для добровільного виконання до 19.11.2010 року. Зважаючи на те, що у строк, наданий для добровільного виконання, виконавчий документ боржником не виконано, державним виконавцем було вжито заходів для його виконання в примусовому порядку, а саме ним було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Окрім цього, квартира, яка перебувала у власності [PERSON] , згідно договору іпотеки, була передана як предмет іпотеки іпотеко держателю ПАТ «Універсалбанк» . Оскільки дана квартира перебувала в іпотеці, державним виконавцем було вчинено дії з метою її реалізації, а саме в присутності понятих та боржника проведено опис майна боржника, а саме вищезгаданої квартири, про що було складено відповідний акт опису і арешту майна. Сторонам було направлено копію висновку про вартість описаної квартири, повідомлено сторін про право подати заперечення, а також, що у випадку несплати заборгованості, квартира буде продана на прилюдних торгах, однак ніхто з адресатів жодних заперечень щодо експертного висновку не подавав. Таким чином, як зазначає відповідач, [PERSON] , як власник квартири, була належним чином повідомлена про те,що на квартиру накладено арешт, була присутня при її опису, ставила підпис в акті опису і арешту квартири, однак жодних письмових заперечень після проведення оцінки та передачі майна на реалізації від неї не надходило. Окрім цього, державним виконавцем, на виконання вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та Інструкції з організації примусового виконання рішень, було направлено до управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області заявку на реалізацію арештованого майна від 15.06.2011 року, до якої було додано належним чином завірені копії всіх документів, які вимагаються згаданими нормативними актами. Відтак, 01.07.2011 року між Сихівським ВДВС та Філією ПП «НИВА-В.Ш.» укладено договір №1411133 про надання послуг по організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, згідно з яким на прилюдні торги передається арештоване нерухоме майно, що є предметом іпотеки - квартира [ADDRESS] . Представник відповідача також заперечує покликання позивача про те, що торги відбулись з порушенням процедури їх проведення, адже відповідно до положень ЗУ «Про іпотеку» участь у прилюдних торгах одного учасника не є порушенням встановлених законодавством правил їх проведення. 03.03.2014 року на депозитний рахунок відділу надійшло 178710 грн., з яких 162363,17 грн. перераховано стягувану, 16236,31 грн. виконавчий збір та 110,52 витрати виконавчого провадження, а також надійшов протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна №1411133-1 від 02.09.2011 року, згідно якого переможцем торгів є ПАТ «Універсал банк». 27.09.2011 року видано акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки). Щодо покликання позивача на втрату чинності висновку експерта на час реалізації майна посилається на те, що строк здійснення виконавчого провадження не включає час реалізації майна боржника, відтак майно було передано на реалізацію за оцінкою, яка на час передачі була чинною. Просить відмовити повністю у задоволенні даного позову. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях, просили позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що вважала кредит погашеним, оскільки філія банку, де вона оплачувала кредит, закрилась. Додатково пояснила, що квартира [ADDRESS] та будинок [ADDRESS] є фактично одним і тим же об`єктом нерухомості. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в задоволенні такого. Додатково пояснили, що саме недобросовісна поведінка позивача, яка приховала від іпотекодержателя факт перереєстрації квартири на будинок та присвоєння нового поштового номеру призвела в подальшому до реалізації на прилюдних торгах квартири, а не будинку. З приводу тверджень позивача щодо порушення процедури прилюдних торгів, оскільки не було рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, просили взяти до уваги позицію Верховного Суду в аналогічній справі від 30.03.2016 року у справі №6-3004цс/15. З приводу недоотримання позивачкою суми у зв`язку з зміною ціни на вказаний об`єкт просили звернути увагу на те, що у висновку експерта, наданого позивачкою, така вартість зазначена станом на 25.07.2011, а не на дату проведення прилюдних торгів, що не може свідчити про недоотримання позивачкою коштів. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №22544096 від 12.11.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1037, виданого Сихівським районним судом 17.09.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 751842,94 грн. та 1820 грн. судових витрат. У процесі вчинення виконавчих дій державним виконавцем здійснені запити з приводу наявності у боржника майна, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, складено акт опису й арешту майна, призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яким проведено оцінку квартири [ADDRESS] . Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №22544096 від 18.11.2011 року накладено арешт на все майно,що належить боржнику [PERSON] . Згідно з постановою про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 23.11.2010 року призначено експертом Снаговського О.І. для надання письмового звіту про оцінку майна з питань ринкової вартості квартири [ADDRESS] ,загальною площею 48,6 кв.м. у м.Львові. Висновком експерта [PERSON] про вартість майна визначена ринкова вартість квартири, яка є початковою для продажу на прилюдних торгах - 330 722 грн. Як вбачається з заявки на реалізацію арештованого майна, таку було направлено до управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області 15.06.2011 року, до якої було додано належним чином завірені копії документів, які вказані як додатки до даної заявки. Відповідно до листа Філії 14 ПП «Нива - В.Ш.» №133С від 19 липня 2011 року оголошення про реалізацію арештованого нерухомого майна згідно договору №1411133 від 01 липня 2011 року, а саме: лот №3, двохкімнатна квартира заг. пл.. 48,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] стартова (початкова ціна)- 330722,00 грн. без ПДВ, було опубліковано на сайті ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 19.07.2011 року під №380238. Торги призначено на 03 серпня 2011 року. Відповідно до листа Філії 14 ПП «Нива - В.Ш.» №133н від 03 серпня 2011 року прилюдні торги, призначені на 03 серпня 2011 року не відбулись у зв`язку із відсутністю зареєстрованих покупців. Згідно з актом державного виконавця від 11.08.2011 року встановлено, що майно підлягає уцінці на 15% та реалізації за стартовою ціною 281113,70 грн. Відповідно до листа Філії 14 ПП «Нива - В.Ш.» №133С від 18 серпня 2011 року оголошення про реалізацію арештованого нерухомого майна згідно договору №1411133 від 01 липня 2011 року, а саме: лот №1, двохкімнатна квартира заг. пл. 48,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] стартова (початкова ціна)- 281113,70 грн. без ПДВ, було опубліковано на сайті ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 18.08.2011 року під №384875. Торги призначено на 02 вересня 2011 року. Відповідно до протоколу №1411133-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 02.09.2011 року переможцем торгів є ПАТ «Універсал банк». Ціна продажу - 281113,70 грн. Згідно з актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 27 вересня 2011 року, квартиру за адресою [ADDRESS] було реалізовано 02 вересня 2011 року ПП «Нива - В.Ш.». Предмет іпотеки придбано ПАТ «Універсал банк» за 281113,70 грн. (кошти в сумі 267058,01 грн. надійшли на депозитний рахунок Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 19.09.2011 року). Згідно з ухвалою Господарського суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року у справі №902/156/15 та інформацією з інтернет ресурсу Міністерства юстиції України від 20.04.2016 року приватне підприємство «Нива-В.Ш.» як юридичну особу ліквідовано. Як вбачається з матеріалів справи квартира [ADDRESS] була перереєстрована на будинок [ADDRESS] . Вказане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16545611 від 06.11.2007 року та свідоцтва про право власності на будинок від 01.11.2007 року власником будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16164633 від 04.10.2007 року та свідоцтва про право власності на квартиру від 01.10.2007 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №838 від 31.08.2007 року затверджено висновок міжвідомчої комісії та присвоєно флігелю будинку [ADDRESS] на [ADDRESS] - квартирний номер - «1». Відповідно до свідоцтва про право власності приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу від 30.01.2012 року вбачається,що ПАТ «Універсал банк» належить на праві власності майно, що складається з квартири [ADDRESS] , яке придбано ним за 281113,70 грн. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав №34911392 від 23.07.2012 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності ПАТ «Універсал банк». Згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 19.02.2016 року, було проведено зни щення виконавчих проваджень, завершених у 2012 році через закінчення строків зберігання, зокрема і виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1037, виданого Сихівським районним судом 17.09.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» боргу у розмірі 753662,94 грн. Як вбачається з висновку експерта Бутакової М.А. №17 судової оціночно-будівельної експертизи, яка булла проведена за заявою [PERSON] від 14.05.2018 року, вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 25.07.2011 року становила 516261,00 грн. Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, врегульованих Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів, Цивільним кодексом України, Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та іншими нормативно-правовими актами, що виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Відповідно до положень Закону № 606-ХІV й Інструкції № 74/5, чинних на момент виникнення спірних правовідносин вбачається, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Частинами другою, четвертою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. Частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Частиною п`ятою статті 58 вказаного Закону визначено, що звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності суб`єкта господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, у тому числі й оцінку та уцінку майна, на яке звернуто стягнення, - статті 58, 62 Закону № 606-ХІV, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції № 74/5). Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статті 55, 85 цього Закону). Отже, незаконність дій державного виконавця під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо проведення оцінки майна, визначення його вартості чи оцінки (уцінки) до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Висновки щодо оскарження дії (бездіяльності) державного виконавця, що стосуються порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом № 606-ХІV, в порядку, передбаченому цим Законом викладені, зокрема у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-76цс13), від 23 вересня 2014 року (провадження № 3-112гс14). Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. На час виникнення спірних правовідносин та звернення до суду із позовом [PERSON] , діяв Закон № 606-XIV, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Перелік виконавчих документів, які виконувалися органами державної виконавчої служби, закріплений у частині першій статті 17 цього Закону, пунктами 1, 4 частини другої якої визначено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті, а також виконавчі написи нотаріусів. При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Такий висновок підтверджений у статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за № 745/4038. Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-XIV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85), та згідно зі статтею 181 КАС України у цій частині спір розглядається в порядку адміністративного судочинства. При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк від дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення (пункт 3.3 Тимчасового положення). Частиною п`ятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 пункту 5.12. Інструкції № 74/5, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності. На момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. В даному випадку, на час проведення прилюдних торгів строк дії оцінки майна закінчився. Повторна оцінка майна не проводилася. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, - а саме частини п`ятої статті 58 Закону № 606-XIV, пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення. Разом з тим, для визнання торгів недійсними з підстави закінчення строку дії оцінки майна необхідно, щоб такі порушення порядку одночасно порушували права чи законні інтереси особи, яка оскаржує торги. З огляду на норми частини першої статті 16 ЦК України проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює і доведення такого порушення прав покладається на особу, яка оспорює прилюдні торги. Саме такі висновки є сталими та містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року (провадження № 6-1749цс15), від 29 червня 2016 року (провадження № 6-370цс16), від 06 липня 2016 року (провадження № 6-3174цс15), від 12 жовтня 2016 року (справа № 369/5994/14-ц), а також від 29 листопада 2017 року (справа № 668/5633/14-ц), неодноразово підтримані Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, в тому числі й постановах від 25 квітня 2018 року (провадження № 61-8527св18), від 27 лютого 2019 року (провадження № 61-11800св18), а також від 12 вересня 2018 року(провадження № 61-22798св18). З приводу покликань позивачки на те, що вартість об`єкта оцінки суттєво занижена, слід зазначити наступне. Як вбачається з висновку експерта Бутакової М.А. №17 від 14.05.2018 року, така проведена за заявою позивача [PERSON] . Статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Як вбачається з висновку експерта Бутакової М.А. №17 від 14.05.2018 року об`єктом експертного дослідження був будинок [ADDRESS] . Разом з тим, об`єктом іпотеки та експертного дослідження суб`єкта підприємницької діяльності ФО [PERSON] , а в подальшому і об`єктом відчуження на прилюдних торгах була квартира [ADDRESS] . Окрім того, вартість майна визначеного в експертизі №17 від 14.05.2018 року на замовлення позивачки визначена станом на 25.07.2011, а нерухоме майно було реалізовано на прилюдних торгах 02.09.2011. Відтак, твердження позивачки про те, що вона недоотримала грошові кошти від реалізації нерухомості, оскільки вони були перераховані кредитору у меншій сумі ніж вона могла розраховувати, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не підтверджено чи підвищилася вартість майна, яке реалізовувалося на спірних прилюдних торгах саме на дату проведення таких торгів, тобто на 02.09.2011 року. З приводу тверджень позивача щодо реалізації на прилюдних торгах предмету іпотеки квартири, а не будинку, слід зазначити наступне. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.2 та 3 ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється учасниками справи іпотечним майном була саме квартира [ADDRESS] , яка в подальшому була перереєстрована на будинок [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачкою та її представниками не оспорюється той факт, що квартира [ADDRESS] є фактично одним і тим же об`єктом нерухомості. Водночас, за висновками Верховного суду, будь-який правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Так, відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі, якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво, всі реконструйовані та новостворені об`єкти вважаються предметом іпотеки. При цьому згідно з частинами 1, 2 статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Необхідно вказати, що збільшення площі об`єкту нерухомості, в результаті реконструкції, не робить його новоствореним об`єктом нерухомого майна, який може бути виділений в натурі, а є лише частиною об`єкта нерухомого майна, на яку (частину) поширюється іпотека (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 по справі №921/79/17-г/4, від 06 лютого 2020 року у справі № 916/2828/18). При цьому новоствореним об`єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 по справі №6-1213цс16 та постанові Верховного Суду від 18.04.2018 по справі №910/4650/17). Відтак, незалежно від того, чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв`язку перебудуванням, добудовою, переплануванням, перебудови, добудови (реконструкції), внаслідок чого змінились технічні характеристики об`єкта нерухомості, а на «новоутворений» об`єкт оформлені нові технічні і правовстановлюючі документи, іпотека поширюється й на таку реконструкцію. Аналогічні правові позиції Верховного Суду викладені в постановах від 18.04.2018 у справі № 910/4650/17, від 04.09.2019 у справі №301/660/16-ц з посиланням на правову позицію в ухвалі Верховного Суду України від 20.04.2011 у справі № 6-61027св10 в постанові 10 грудня 2019 року у справі № 910/15584/16. З приводу покликань представника позивача на те, що реалізація предмета іпотеки була проведена в процесі виконання судового рішення про стягнення заборгованості, а не за рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також за участі одного учасника, слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 17 вересня 2010 року Сихівським районним судом м. Львова виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 753662,94 грн. 12 листопада 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 22544096 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості на загальну суму 753662,94 грн. У процесі вчинення виконавчих дій державним виконавцем здійснені запити з приводу наявності у боржника майна, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, складено акт опису й арешту майна, призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яким проведено оцінку квартири [ADDRESS] . Висновок про вартість об`єкта оцінки складено 25.01.2011 року і визначена ринкова вартість квартири - 330 722 грн Як вбачається з протоколу № 1411133-1, затвердженого директором філії 14 ПП «Нива - В.Ш.», 02 вересня 2011 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), за результатами проведення яких переможцем стало ПАТ «Універсал банк». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-3004цс15 та ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 у справі №463/3250/14. Відтак, суд вважає, що прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки проведені за участю одного покупця, не є порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідають вимогам Закону України «Про іпотеку». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з підстав недоведення нею порушення її законних прав та інтересів при реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдним торгах, а порушення, які зазначає позивач на результати прилюдних торгів, на думку суду, не вплинули. У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed