Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини та порядку участі у вихованні та спілкуванні з ним, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю - відповідачем у справі. Позивач, розуміючи важливу роль батька у житті сина, завжди намагався займатись його вихованням, створювати належні умови для його розвитку, регулярно надавав матеріальну допомогу. Починаючи з травня 2016 року відповідач регулярно чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною на неодноразові спроби врегулювати спірні питання відповідач не реагує. За зверненням позивача на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини було вирішено провести медіацію, від якої відповідач ухилилась. Згідно розпорядження №638 Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 29.11.2018 визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина шляхом спілкування щовівторка та щочетверга з 19 до 21 години і щонеділі з 10 до 18 години кожного поточного місяця. Вказане розпорядження не виконується відповідачем з посиланням на постійні хвороби дитини. Просить суд з підстав наявності перешкод у спілкуванні з дитиною просить ухвалити рішення, яким: 1.Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином - [PERSON] ; 2.Визначити місце проживання [PERSON] як таке, що змінюється кожного тижня почергово: один календарний тиждень (з 15:00 години неділі по 15:00 годину наступної неділі) [PERSON] проживає з матір`ю - [PERSON] за місцем її постійного проживання, один календарний тиждень (з 15:00 години неділі по 15:00 годину наступної неділі) [PERSON] проживає з батьком - [PERSON] за місцем постійного проживання батька; 3.Визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні сина - [PERSON] у вигляді: - систематичних особистих, без обов`язкової присутності матері, побачень з сином - [PERSON] , в тому числі, за місцем проживання [PERSON] , з наступною періодичністю: тиждень (з 15:00 години неділі по 15:00 годину наступної неділі) особистих побачень батька з сином через тиждень (з 15:00 години неділі по 15:00 годину наступної неділі) побачень дитини з матір`ю; - особистих побачень з сином - [PERSON] в день його народження; - спільного відпочинку з сином - [PERSON] без обов`язкової присутності матері у зимовий та літній періоди в межах території України або за кордоном (із дотриманням встановленої для цього законом процедури) - до 14 календарних днів в кожний із періодів; 1- необмеженого спілкування з сином - [PERSON] (засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способів зв`язку. В судовому засіданні позивач та його представники заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що батько не виявляє бажання дійсно спілкуватись з дитиною, лише звертається до державних органів, зазначаючи невірні відомості щодо створення нею перешкод у спілкуванні з дитиною. Вважає, що дитину не може бути розлучено з матір`ю на тривалий час, всі зустрічі з батьком просить проводити в її присутності. В судових дебатах просила надати час для оформлення нотаріально посвідченого договору. Представник третьої особи до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю - відповідачем у справі. Згідно розпорядження №638 Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 29.11.2018 визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина шляхом спілкування щовівторка та щочетверга з 19 до 21 години і щонеділі з 10 до 18 години кожного поточного місяця. Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач посилається на те, що відповідачем створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною, місце його проживання не відповідає інтересам дитини, а запропонований ним спосіб участі у вихованні суттєво відрізняється від того, що встановлений третьою особою. Правовідносини, що підлягають розгляду судом, врегульовано наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Батьки [PERSON] мешкають окремо, дитина з народження проживає разом з матір`ю - відповідачем у справі. Такої згоди було досягнуто сторонами раніше. Потреба у визначенні місця проживання за рішенням суду виникла у позивача - батька дитини у зв`язку з наявністю перешкод у спілкуванні з ним, пред`явлення позову про усунення цих перешкод, визначення способу його участі у спілкуванні та вихованні дитини. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" Європейський Суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення від 08 січня 2009 року у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" та рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Не спростовуючи рівність прав батька та матері на визначення місця проживання дитини з кожним з них, судом не встановлено будь-яких підстав, які б вказували на те, що погоджене між сторонами раніше місце проживання дитини з матір`ю підлягає зміні. Незначна площа належної відповідачу квартири не вказує на те, що у найкращих інтересах дитини є саме проживання почергово з батьком і матір`ю або на те, що проживання з матір`ю не є можливим. З цих підстав у визначенні місця проживання дитини почергово з обома батьками суд відмовляє. Щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з ним. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За приписами ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. 20.11.1989 року Організацією Об`єднаних Націй була прийнята Конвенція про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Згідно ст.3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12). Розкриваючи зміст принципу найкращих інтересів дитини і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі елементи, що фігурують у переліку, повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Застосовуючи визначений підхід у даній справі щодо дитини [PERSON] , суд зауважує на те, що справа тривалий час перебувала в провадженні суду. Відповідно до висновку №215 від 29.10.2019 психологічного обстеження дитини [PERSON] вбачається, що за наслідками проведеної психологічної роботи, яка тривала з 11.10.2019 по 29.10.2019 встановлено, що [PERSON] має надійний тип прив`язаності до матері, поважає її авторитет, прислуховується до порад, отримує тілесну та емоційну підтримку від неї, відчуває спокій та впевненість поруч з нею. Про батька [PERSON] знає, зазначає однак що не знає його, він мабуть жахливо великий та злий. Мікаель зображує батька, проти часто відображає його негативно. Відчуває до батька амбівалентне ставлення через відсутність контактів та негативні спогади. Під час спільної зустрічі [PERSON] був дещо скутим, потім привітався з батьком за руку та почав розглядати подарунок, що він приніс. Хлопчик поводив себе емоційно позитивно, посміхався, допомагав батьку будувати іграшковий трек. Настрій у дитини був піднесений, поводив себе активно та грайливо. Протягом досить тривалої зустрічі [PERSON] весело грався з батьком. З висновків вбачається, що хлопчик потребує постійної уваги з боку дорослих та дотримання режимних моментів (харчування, прогулянки, сну), у дитини сформований надійний тип прив`язаності до матері та амбівалентне ставлення до батька. Рекомендовано скористатись сімейною медіацією для вирішення спірних питань мирних шляхом. Незважаючи на неодноразові рекомендації компетентних органів щодо вирішення питання мирним шляхом, проведення медіації, переговорів, сторони наданою можливістю не скористались. Відповідно до положень ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ, яка сформувалась в справах, що стосуються права на повагу до приватного та сімейного життя, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб національні органи влади намагались встановити справедливий баланс між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу найкращим інтересам дитини. Незважаючи на те, що практика Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не є обов`язковими, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною (див. K. B. та інші проти Хорватії, № 36216/13, § 143, 14.03.2017 року). Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів (див. C. проти Фінляндія, № 8249/02, §§ 57-59, 9 травня 2006 року); такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити його здоров`ю та розвитку ( справа Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії, § 136). Хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя (див. наведене вище в § 63). Суд неодноразово стверджував, що у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та зобов`язання сприяти таким возз`єднанням, наскільки інтереси дитини говорять про необхідність збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю (див., серед іншого, Іньякколо-Зенід, цитоване вище, § 94). Однак обов`язок національних органів влади вживати заходів для поліпшення контактів не є абсолютним. Це обов`язок засобів, а не результату, і він може вимагати підготовчих або поетапних заходів. Характер та масштаби такої підготовки залежатимуть від обставин кожної справи, але співпраця та розуміння всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Однак, оскільки органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, відсутність цих заходів не є обставиною, яка сама по собі може звільнити їх від своїх позитивних зобов`язань згідно зі статтею 8. Навпаки, така підготовка вимагає від органів влади вжити заходів для узгодження конфліктуючих інтересів маючи на увазі найкращі інтереси дитини як першочергового питання (Рібич проти Хорватії, № 27148/12, § 94, 2 квітня 2015 року. Отже, вирішальним є те, чи національні органи влади вжили всіх необхідних заходів для полегшення контактів, які можуть обґрунтовано вимагатися в особливих обставинах кожної справи (див., mutatis mutandis, Купінгер проти Німеччини, № 62198/11, § 101, 15 січня 2015 року та Хукканен проти Фінляндії, 23 вересня 1994 року, § 58, Серія A № 299-A). Для вирішення позовних вимог в цій частині визначальним для суду є те, що на момент вирішення справи дитина [PERSON] досяг чотирьох років. Протягом життя дитина проживає з матір`ю, має надійний тип прив`язаності до матері, поважає її авторитет, прислуховується до порад, отримує тілесну та емоційну підтримку від неї, відчуває спокій та впевненість поруч з нею (за висновком психолога). Разом з тим, відносини між батьками ускладнюють для дитини спілкування з батьком, до якого у нього амбівалентне ставлення на даний час. Суд вважає, що рівний поділ часу у спілкуванні з дитиною між батьком та матір`ю в даний час суперечить найкращим інтересам дитини. Такий варіант участі батька у вихованні дитини є доцільним тоді, коли відношення дитини до нього буде мати стійкий характер, характеризуватиметься прив`язаністю дитини до батька, відображатиметься у позитивних емоціях, які буде викликати таке спілкування, які вплинуть на загальний психологічний стан дитини. Результат, який бажає отримати позивач при зверненні до суду - рівність у правах батька та матері дитини щодо участі у вихованні та спілкуванні з нею може бути досягнутий по спливу певного часу, зважаючи на відповідальну поведінку обох сторін, переформатування та покращення взаємовідносин між ними, а також при наявності стійкої прив`язаності дитини до батька, яка на сьогоднішній день відсутня. Сприяючи позивачу у досягнення цього результату, суд вважає необхідним вжити ряд заходів, які, на думку суду, беззаперечно відновлять відношення між дитиною і батьком, забезпечать комфортний психологічний перехід дитини до спілкування з обома батьками окремо та дозволить державі в особі компетентних органів здійснювати певний контроль за ситуацією, яка склалась в житті дитини [PERSON] . Позовні вимоги в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним суд з вищевказаних підстав задовольняє частково і вважає правильним визначити порядок побачень та участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] протягом одного календарного року з дня набрання рішенням законної сили, за встановленим наступним графіком побачень та спілкування з дитиною - без присутності матері [PERSON] : І, ІІІ понеділок, середа та п`ятниця кожного місяця з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; ІІ, ІV вівторок, четвер кожного місяця з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; IV п`ятниця кожного місяця з 18 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. суботи. Дозволити [PERSON] спільний відпочинок з сином - [PERSON] протягом 10 днів влітку та взимку, графік якого має бути погоджений між батьками [PERSON] та [PERSON] . Протягом цього першого року виконання рішення суду встановити контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації щомісячно в кожну останню п`ятницю місяця проводити письмове опитування [PERSON] та [PERSON] - батьків дитини [PERSON] щодо виконання ними вказаного порядку участі батька у вихованні дитини і спілкуванні з нею. Неможливість виконання рішення має також бути підтверджена батьками шляхом подання щомісячно до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації документів, що підтверджують поважність причин для цього. По спливу одного року з дня набрання рішенням законної сили, зобов`язати Київський міський центр дитини провести комплексне психологічне обстеження дитини [PERSON] , [INFO] , про що скласти висновок, який надати суду для вирішення питання щодо подальшого порядку виконання рішення суду. Після розгляду судом даних документів, наявності у суду переконання у відновленні стосунків між батьком та дитиною допустити після розгляду судом наданого Київським міським центром дитини висновку, а також документів, що будуть надані Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації у наступний спосіб: Визначити порядок побачень та участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] за встановленим наступним графіком побачень та спілкування з дитиною - без присутності матері [PERSON] : Кожну І та ІІІ тиждень місяця з 09:00 години понеділка до 17 години неділі. Дозволити [PERSON] спільний відпочинок з сином - [PERSON] протягом 20 днів влітку та взимку, графік якого має бути погоджений між батьками [PERSON] та [PERSON] . Роз`яснити учасникам справи, що зміни до встановленого судом графіку можуть вноситись за їх спільної згоди шляхом проведення переговорів. Рішення суду не позбавляє сторін можливості самостійно визначитись з іншими способом та порядком участі батька у вихованні дитини.

Outcome: partial