Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг в квартирі [ADDRESS], однак станом на 01 квітня 2014 року мають заборгованість в розмірі 2837,90 гривень, а тому позивач змушений звернутися до суду. 05.03.2015 року представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 3486,94 гривень. Представник позивача в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що витрати по тарифам є економічно необгрунтованими, та що позивач неналежним чином виконує свої обов'язки по наданню житлово-комунальних послуг, а тому відповідач стверджує, що вона сплачує частково витрати за надані послуги за особисто складеними розрахунками. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду доручення, яким уповноважує [PERSON] представляти його інтереси в суді. Суд, вислухавши думку та пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг в квартирі [ADDRESS] Із положень Статуту ДЖЕП "Дослідницьке" вбачається, що останнє створено відповідно до рішення Дослідницької селищної ради для задоволення комунально-побутових потреб населення смт. Дослідницьке; предметом діяльності підприємства є, в тому числі, надання послуг з водопостачання, водовідведення, утримання будинку та прибудинкової території, а також інших житлово-комунальних послуг населенню. Згідно із наданого позивачем витягу з особового рахунку за адресою відповідачів, у відповідачів виникла заборгованість за надані їм послуги з утримання житла і житлово-комунальні послуги в розмірі 3486,94 грн., яку станом на час постановлення судом рішення не погашено. Нарахування плати за надані відповідачам житлово-комунальні послуги здійснено на підставі тарифів, встановлених рішеннями Виконавчого комітету Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області від 21.04.2011 року № 28-5 та від 10.05.2012 року № 19-5. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Відповідно до ст. 19 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, якізалежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст. 29 цього ж Закону Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Як видно з акту передачі-приймайння з державної власності до комунальної власності Дослідницької селищної ради на 01.06.2001 року, затвердженого 30.07.2001 року будинок по вул. Сільскогосподарська, буд. 4 передано до комунальної власності. Рішенням Дослідницької селищної ради Васильківського району від 24.10.2008 року № 256-27-V затверджено акт від 01.06.2001 року та передано на баланс позивача житлові будинки. Отже, позивач є належним позивачем у справі і останній має право на звернення до суду із таким позовом. Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено принципи здійснення права власності, зокрема, власність зобов'язує. Пунктами 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Стаття 151 ЖК Української РСР покладає обов'язок на громадян, які мають в приватній власності жилий будинок, квартиру, забезпечувати утримання свого житла, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Нормою ст. 179 ЖК Української РСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачають, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил). Отже, законодавством покладено на власника (споживача комунальних послуг) обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг і оплачувати житлово-комунальні послуги навіть у випадку відсутності такого договору. Суд зазначає, що сама по собі відсутність договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати за комунальні послуги. Доводи сторони відповідача про безпідставність вимог позивача, а також надані на підтвердження своїх заперечень копії листів, звернень, заяв, актів, фотозображень та інших документів, які, як вважає сторона відповідачів, свідчать про неякісне та неналежне надання послуг позивачем, судом відхиляються, оскільки останні складено без дотримання, встановленої ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", процедури та порядку оформлення актів-претензій споживачів до виконавців, а тому не усувають і не скасовують обов'язку відповідача здійснювати на користь позивача оплату за утримання житла і використані комунальні послуги та погасити заборгованість, що виникла. Більш того, посилання відповідачів на економічну необгрунтованість тарифів не знайшли свого підтвердження, оскільки [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є депутатом Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області і що тарифи, встановлені рішеннями Виконавчого комітету Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області від 21.04.2011 року № 28-5 та від 10.05.2012 року № 19-5, не оскаржувалися. Оскільки, між сторонами не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг та відповідачі не виконують положень наведених нормативно-правових актів, у зв'язку з чим, мають заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат, підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved