Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

15.07.2016 [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просить суд: - встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO], сертифікату на право на земельну частку (пай) члена САТЗТ «Більшовик» серії [NUMBER] зареєстрованого 14.06.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Охтирської районної державної адміністрації від 24.05.1996р. за №203; - встановити факт проживання [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON] однією сім'єю з вересня 1992 року по день смерті [PERSON]; - визнати за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] право власності на земельну частку(пай) у колективній власності САТЗТ «Більшовик» Охтирського району Сумської області у розмірі 4,52 в умовних кадастрових гектарах, яка належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Охтирської районної державної адміністрації № 203 від 24.05.1996. Свої вимоги мотивує тим, що Охтирською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON] виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на підставі рішення Охтирської РДА № 203 від 24.05.1996, на земельну ділянку яка знаходиться в межах Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах. [PERSON] померла [INFO]. Позивачка разом з [PERSON] фактично проживала однією сім'єю з 1992 року по день смерті останньої. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проживали разом у будинку, який належав [PERSON] Заповіт на випадок смерті [PERSON] не склала. Спадкоємців не має. З вересня 1992 року по день смерті [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] фактично проживали [PERSON] та [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON], щодо права власності на зазначену земельну частку(пай) позивачка не оформляла, так як їй не було відомо до 2016 року про дану земельну частку (пай). Державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори постановою від 26.05.2016 відмовлено у оформленні спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує факт родинних відносин. 07.07.2016 відмовлено у оформленні спадщини у зв'язку з тим, що у свідоцтві про смерть по батькові зазначено « [PERSON]», а у свідоцтві про смерть «[PERSON]», що не може бути документом, що підтверджує належність померлій вищевказаного сертифікату, що і стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Від Довжицької сільської ради Охтирського району Сумської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, в якому зазначили, що проти позову не заперечують. Представник третьої особи [PERSON] заперечень проти позову не заявив, поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.03.1998.(а.с.7) [PERSON], яка померла [INFO], проживала та була зареєстрована [ADDRESS]. З вересня 1992 року по день смерті в будинку за вказаною адресою фактично, без реєстрації проживала [PERSON], що підтверджується довідкою №190 від 18.04.2016.(а.с.9) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачка з вересня 1992р. прибула на роботу в колгосп «Більшовик», була поселена до [PERSON] за адресою [ADDRESS] з якою вели спільне господарство. Позивачка і на даний час проживає в будинку [PERSON]. Відповідно до копії трудової книжки позивачки, вона з 01.08.1992р. прийнята в члени колгоспу «Більшовик». (а.с. 59 ) Судом встановлено, що за життя [PERSON] на ім'я «[PERSON]» на підставі рішення Охтирської РДА № 203 від 24.05.1996, видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності САТЗТ «Більшовик», що підтверджується матеріалами справи.(а.с.6) Згідно довідки виконкому Довжицької сільської ради № 391 від 08.07.2016 [PERSON], якій видано сертифікат на земельну частку (пай) [NUMBER], і [PERSON], на яку видано свідоцтва про смерть [NUMBER] - одна й та ж громадянка.(а.с.8) Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 26.05.2016 [PERSON] відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку частку(пай), оскільки, відсутній документ, що підтверджує факт родинних відносин.(а.с.10) Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 07.07.2016 [PERSON] відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку частку(пай), яка належала [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Охтирської РДА від 24.05.1996 № 203 і зареєстрованого 17.06.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 383, прізвище померлої написано «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть записано «[PERSON]», що не може бути документом, що підтверджує належність померлій вказаного сертифікату.(а.с.11) Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року розглянув справу № 6-138цс13 і зробив правовий висновок, що відповідно до ч. ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця ( стаття 17 цього Кодексу ), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Коло осіб, які мають право спадкування за законом, визначене відповідно до статей 529 - 531, 535 ЦК УРСР. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК УРСР. При вирішенні питання, хто є спадкоємцями за законом, враховуються такі юридичні факти як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Цивільний кодекс УРСР 1963р. передбачав дві черги спадкоємців за законом: при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (ст.529 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга, ст. 530 ЦК УРСР). Крім того, ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом відносила непрацездатних осіб, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Стаття 535 ЦК УРСР передбачала право на обов'язкову частку у спадщині неповнолітніх або непрацездатних дітей спадкодавця (в тому числі усиновлених), а також непрацездатної дружини, батьків (усиновителів) і утриманців померлого, які успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом. Судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], не відкривалася, заповіти [PERSON] за життя не складала.(а.с.36-38) Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Крім того, звернено увагу судів, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (2004р.), згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР 1963 року; лише якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг ("нових черг") відповідно до статей 1263 - 1265 ЦК. Крім того, згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в даній статті дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 цієї статті). З системного аналізу вказаних правових норм слідує висновок, що питання про прийняття спадщини за ЦК УРСР 1963р., може розглядатися лише щодо осіб, які входять в коло спадкоємців. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердила, що позивач [PERSON] не перебуває в родинних стосунках з [PERSON], яка померла [INFO], однак фактично з нею проживала однією сім'єю до її смерті, тому суд вважає, що [PERSON] не входить до кола спадкоємців в розумінні норм ЦК УРСР 1963р.. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онер'їльдиз проти Туреччини» Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Враховуючи, що Цивільний кодекс УРСР 1963 року не передбачав спадкування за правом проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, а також про встановлення фактів, які породжують юридичні наслідки щодо спадкування після смерті [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки позивач не входить до кола спадкоємців за законом після її смерті. Відповідач Довжицька сільська рада Охтирського району Сумської області позовні вимоги визнала, однак суд відмовляє у прийнятті визнання позову, оскільки вважає, що визнання позову суперечить закону. (ч. 4 ст. 174 ЦПК України) З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed