Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

09.01.2008р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.36/01/08/ Снза від 2008 року, відповідно до умов якого Банк надав позичальникові Судді О.А. кредит в розмірі 210\~000,00 грн. на строк до 08.01.2023р. 09.01.2008р. між вищевказаними сторонами в порядку забезпечення зобовязання за кредитним договором був укладений іпотечний договір № 49.12/01/16/08, згідно якого предметом іпотеки є житловий будинок, що розташований в с. Нова Дмирівка по вул. Терешкова, 11 Золотоніського р-ну, Черкаської області, який належить на праві власності відповідачу Судді О.А. 20.05.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, згідно якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) права вимоги як кредитора у зазначених зобовязаннях до боржників. Відповідач Суддя О.А. неналежно виконував умови кредитного договору та станом на 31.07.2015р. має заборгованість у розмірі 323\~906,74 грн., з яких: тіло кредиту 191\~333,28 грн., в тім числі прострочена заборгованість 85\~412,43 грн., відсотки за користування кредитом, 132\~573,46 грн., в тім числі прострочені 130\~466,17 грн., що стверджується довідкою від 31.07.2015р. ПАТ «Дельта Банк» у звязку із неналежним виконанням боржником Суддя О.А. основного зобовязання за кредитним договором та на підставі умов іпотечного договору позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність банку. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Дельта Банк» за дорученням [PERSON] підтримав позов та наполягав на його задоволенні, надавши нотаріально засвідчену виписку із договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами від 26.06.2013р. та акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013р. в частині, що стосується боржника Судді О.А. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач Суддя О.А. неналежним чином виконував зобовязання за кредитним договором від 09.01.2008р., внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 31.07.2015р. в розмірі 323\~906,74 грн., з якої прострочена з кредитом та відсотками в сумі 215\~878,60 грн. Згідно вимог ст. 514 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.2; 4.3; умов іпотечного договору № 49.12/01/16/08 від 09.01.2008р. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 323\~906,74 грн. просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що розташований в с. Нова Дмитрівка, вул. Терешкова, 11, Золотоніського р-ну, Черкаської обл. та належить на праві власності Судді О.А., шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк». Крім того, представник зазначив, що 11.08.2015р. за вих. № 31.4-08/4227/15 відповідачу Судді О.А. була направлена вимога щодо погашення заборгованості за кредитом та в разі невиконання якої Банком буде розпочата процедура звернення стягнення на предмет іпотеки. Заборгованість за кредитом та відсотками станом на лютий 2016р. є непогашеною. Відповідач Суддя О.А. в судове засідання повторно не зявився, з невідомих суду причин, оскільки згідно повідомлення відділу звязку поштові відправлення повернуті в звязку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає, тому судом, згідно ч. 9 ст.74 ЦПК України, було застосовано виклик відповідача до суду через оголошення в пресі, яке було опубліковане в газеті „Черкаський край № 104 від 30 грудня 2015 року. Оскільки відповідач в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений, головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши надані докази, які мають юридичне значення для вирішення справи по суті прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку". Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно частини 1 статті 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Виходячи з положень частини 2 статті 16 ЦК України, статей 33, 36, частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Згідно п. 4.1. іпотечного договору № 49.12/01/16/08 від 09.01.2008р. (а.с. 17-19) у випадку порушень будь-якого зобов'язання за кредитним договором банк має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору № 49.12/01/16/08 від 09.01.2008р. передбачено, що при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору (порушення умов кредитного договору), іпотеко держатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку, зобовязання забезпечені не будуть виконані, іпотеко держатель на свій розсуд, задовольняє свої вимоги одним із способів, в тім числі набуття права власності на майно (а.с. 18). Згідно п. 4.4 цього ж іпотечного договору (а.с. 19), де зазначено, що у випадку коли виконання п. 4.3 цього договору унеможливлюються діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотеко держатель має право здійснити звернення стягнення на майно, іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в тім числі звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідно до п. 4.2 іпотечного договору № 49.12/01/16/08 від 09.01.2008р. передбачено, що право іптекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Таким чином, встановивши, що в п. 4.3 іпотечного договору № 49.12/01/16/08 від 09.01.2008р. мається відповідне застереження, яким передбачено, такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор, згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами від 20.05.2013р., має право на задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме на житловий будинок № 11 по вул. Терешкова с. Нова Дмитрівка, Золотоніського р-ну, Черкаської обл., який є предметом іпотеки. Аналогічний висновок, викладений у правовій позиції ВСУ постанова від 11.12.2013р., справа 6-124-цс-13. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує в дохід держави із відповідача Суддя О.А. судовий збір відповідно 1% від вартості житлового будинку по договору іпотеки в сумі 2\~000 грн., оскільки позивач відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який діяв в редакції на момент звернення з позовом до суду, звільнялася від сплати судового збору уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації банку.

Outcome: approved