Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Керівник Строжинецької місцевої прокуратури Чернівецької області звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - Держгеокадастр) до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,8137 га по [ADDRESS] , яку відповідачка використовує для власних потреб за відсутні на то будь-яких правовстановлюючих документів. З огляду на те, що спірна земельна ділянка огороджена парканом, прокурор просив зобов`язати відповідачку повернути земельну ділянку у державну власність в особі Держгеокадастру шляхом знесення самовільно встановленого паркану. В обґрунтування позову зазначає, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018260070000143 відомості щодо якого були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань 10 липня 2018 року за ст. 197 КК України встановлено факт самовільного зайняття і використання відповідачкою земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0,8137 га. Так як розмір шкоди спричиненої діями відповідачки за обставин самовільного зайняття земельної ділянки був незначним, то провадження у кримінальній справі було закрито. Разом із тим, за даним фактом 23 липня 2018 року відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 170 грн. За обставин подальшого використання відповідною земельної ділянки 11 вересня 2018 року відповідачку повторно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 170 грн. Попри такі порушення, відповідачка і надалі продовжує використовувати земельну ділянку без належного її оформлення, отримання дозволу на її використання згідно із положеннями Земельного кодексу України. Такі обставини на думку прокурора свідчать про порушення інтересів держави які підлягають захисту у судовому порядку що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом обравши спосіб захисту - відновлення становища, яке існувало до порушення та повернення земельної ділянки у державну власність шляхом її звільнення зобов`язавши відповідачку знести самовільно встановлений паркану. Здійснюючи правове обґрунтування позовних вимог, прокурор послався на ст.ст. 13, 14, 131-1, 142 Конституції України ст.ст. 1, 116, 125, 152 Земельного кодексу України, ст. 56 ЦПК. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві яку просить задовольнити. Представник позивача позов прокурора підтримала, у своєму поясненні послалася на те, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів та перебувають у державній власності є Держгеокадастр. Спірна земельна ділянка яку використовує відповідачка розташована за межами с. Куликівка (урочище «Госпдвір») Герцаївського району, тому розпорядником такої землі являється виключно Держгеокадастр. У відповідачки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку та з будь-якими заявами щодо її оформлення у власність, отримання в оренді до Держгеокадастру вона не зверталася. Факт неправомірного використання вказаної земельної ділянки, встановлений відповідними актами складеними посадовими особами Держгеокадастру та постановами про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заперечення на позовну заяву. Проти позову заперечувала з підстав того, що спірну земельну ділянкою не займала, з березня 2011 року дану земля перебуває у розпорядженні її чоловіка [PERSON] на підставі рішення сесії Куликівської сільської ради Герцаївського району та отриманого дозволу Герцаївської РДА на розробку проекту землеустрою. Також вважає, що в прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду з даним позовом виходячи з його повноважень закріплених у статті 131-1 Конституції України. На її думку витребування земельної ділянки до моменту поки їй не буде присвоєно кадастровий номер з метою її ідентифікації є передчасним. Представник відповідачки [PERSON] з посиланням на обставини про які відповідачка зазначила у відзиві на позов просив відмовити у позові прокурора. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до наступного. Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до положень ст. 80 ЗК України, держава є суб`єктом права власності на землі державної власності яка реалізує право власності через відповідні органи державної влади. Пунктом 1, п.п. «г» п. 4 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 6 вересня 2012 року (далі - Закон) якій набрав законної сили з 1 січня 2013 року встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу - земельні ділянки комунальної власності. У разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками (п. 6 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону). Частиною 4 ст. 122 ЗК України встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, передаються у власність або у користування для всіх потреб за рішенням центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. Згідно з пунктами 1, 7 Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. За наказом Мінрегіонбуду України № 14 (втратив чинність 08 листопада 2016 року відповідно до наказу Мінрегіонбуду України № 299) було затверджено Положення про Головного управління Держгеокадастру в області, згідно пункту 1, п.п. 12 пункту 4 якої, Головне управління Держгеокадастру в області до якої віднесено і Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. З 29 вересня 2016 року і по нині діє Положення про Головного управління Держгеокадастру в області, яке затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 до якої віднесено і Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області як територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Одним із завдань Головного управління Держгеокадастру було і залишається розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що земельна ділянка площею 0,8137 га відноситься земель державної власності та розташована по [ADDRESS] за межами с. Куліківске Герцаївського району Чернівецької області. Вказані обставини підтверджується актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки (а.с. 11, 20, 24), протоколами про адміністративні правопорушення від 19 липня та 11 вересня 2018 року складених відносно відповідачки за ст. 53-1 КУпАП (а.с. 16, 25) приписами винесеними Держгеокадастр на адресу відповідачки (а.с. 17, 26), поясненням свідків [PERSON] - голови Куліквської сільської ради Герцаївської району та [PERSON] - чоловіком відповідачки. Нормою ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно, право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій), право постійного користування та право оренди земельної ділянки, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. Функції реєстрації речових прав на земельні ділянки до 01.01.13 р. покладалися на територіальні органи Державного комітету по земельним ресурсам України (Державного агентства земельних ресурсів України), а з 01.01.13р. - на органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України. Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є внесення відомостей про право власності або користування цією земельною ділянкою до Державного реєстру прав, а також наявність у особи зареєстрованого в органах виконавчої влади з питань земельних ресурсів відповідного правовстановлюючого документу. Попри заперечення відповідачки щодо позову, будь-яких доказів на підтвердження державної реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку яку використовує для власних потреб останньою суду надано не було. Вищенаведене свідчить про відсутність у відповідачки набутих в порядку передбаченому чинним законодавством прав на земельну ділянку, яка фактично перебуває у її користуванні. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно з ч. 2 ст.і 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті). Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України). Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом постанов про накладення адміністративного стягнення винесених відносно відповідачку Держгеокадастром від 23 липня 2018 троку та 11 вересня 2018 року останню було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, саме за самовільне зайняття земельної ділянки державної власності площею 0,8137 га що по [ADDRESS] яку використовує під сільськогосподарські культури огородивши її парканом (а.с. 18, 27). Ураховуючи вищенаведені докази у своїй, зокрема місце розташування спірної земельної ділянки - за межами с. Куліківка Герцаївського району Чернівецької області та пов`язане із цим суб`єктивним правом на розпорядження такою земельною ділянкою Держгеокадастром, суд дійшов висновку про те, що відповідачка на час розгляду даного спору користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Таке використання відповідачкою спірної земельної ділянки має ознаки самовільного використання. Посилання відповідачки у відзиві на позовну заяву про те, що спірна земельна ділянка використовується її чоловіком [PERSON] на підставі рішення Куліківської сількьої ради Герцаївського району та отриманого дозволу Герцаївської РДА, суд вважає безпідставним так як орган місцевого самоврядування та виконавчої влади в особі районної державної адміністрації не уповноважений розпоряджатися землями державної власності. Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України). Відтак, з урахуванням положень вищенаведених статей суд дійшов висновку про те, що [PERSON] зобов`язане звільнити земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення (несільськогосподарських угіддя) загальною площею 0,8137 га, яка розташовані на території [ADDRESS] та повернути її у державну власність в особі Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області шляхом знесення самовільно встановленого паркану. Крім того, відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ст. 17 ЦК України встановлено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 Земельного кодексу України, з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. За змістом позовних вимог прокурор, звертаючись до суду з позовом обґрунтовує наявність державного інтересу самовільним використанням [PERSON] земельної ділянки державної власності площею 0,8137 га. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави". Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17. Предметом спору, в даному випадку є захист інтересів держави шляхом повернення у власність держави земельної ділянки яку незаконно використовує [PERSON] . Оскільки прокурор, обґрунтовував позовні вимоги тим, що Держгеокадастр тривалий час не вживає заходів, спрямованих на повернення до державної власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення яку незаконно використовує відповідачка чим порушуються інтереси держави, то суд приходить до висновку щодо наявності у прокурора, в даному випадку, права звертатися у суд із позовом в інтересах держави в особі органу державної влади. Виходячи з приписів вказаних статей, беручи до уваги позицію позивача -органу виконавчої влади, щодо повернення землі у державну власність, то такий спосіб захисту цивільних прав як відсутність у відповідачки права користування спірною земельною ділянкою площею 0,8137 га яка розташована на території с. Куликівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області за межами населеного пункту є ефективним способом захисту прав та інтересів держави, так як забезпечує їх реальний захист. Таким чином, прокурором обрано належний спосіб захисту, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. покладаються на відповідачку. На підставі ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 1, 116, 125, 152 Земельного кодексу України, ст. 16,17, 387,1212, 1213 ЦК України,

Outcome: approved