Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», ЄДРПОУ 23510137, з [PERSON] в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 20099 грн. 15 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 09 вересня 2011 року в м. Києві на вул. Леніна, з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль з номерним знаком [NUMBER] під керуванням відповідача зіткнувся з автомобілем з номерним знаком [NUMBER]. Внаслідок вказаної ДТП автомобіль з номерним знаком [NUMBER] був пошкоджений, чим [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду, яка в обсязі 20099 грн. 15 коп. була відшкодована позивачем 02 квітня 2014 року на виконання договірних зобов»язань перед відповідачем за полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності останнього №ВЕ/2325283. При цьому, відповідач не повідомив належним чином позивача про вказане ДТП, в тому числі у строки, встановлені ст.ст.33, 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивача просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Доказів щодо повідомлення відповідачем позивача про вказане ДТП (в тому числі, усного) до суду не надав, наполягаючи на фактичному здійсненні такого повідомлення відповідачем за допомогою засобів телефонного зв»язку - в усній формі безпосередньо після ДТП (тобто в межах строку - не пізніше трьох робочих днів, згідно з редакцією вищевказаного Закону станом на дату вчинення вказаної ДТП). Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, а також всі матеріали справи, в тому числі копії: вказаного полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності з додатками, зокрема щодо страхового випадку; постанови суду першої інстанції щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.19); свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу з номерним знаком [NUMBER] на ім»я [PERSON] а.с.22, 23; розрахунку страхового відшкодування з додатками; відомості та платіжного доручення щодо виплати страхового відшкодування, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 09 вересня 2011 року в м. Києві на вул. Леніна, з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль з номерним знаком [NUMBER] під керуванням відповідача зіткнувся з автомобілем з номерним знаком [NUMBER]. Внаслідок вказаної ДТП автомобіль з номерним знаком [NUMBER] був пошкоджений, чим [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду, яка в обсязі 20099 грн. 15 коп. була відшкодована позивачем 02 квітня 2014 року на виконання договірних зобов»язань перед відповідачем за полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності останнього №ВЕ/2325283. При цьому, відповідач не надав доказів щодо повідомлення позивача про вказане ДТП, у строки, встановлені ст.ст.33, 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в тому числі, щодо наявності такого повідомлення не пізніше трьох робочих днів після ДТП в усній формі, зокрема, враховуючи вимоги цього Закону в редакції станом на вищевказану дату вчинення вказаної ДТП). Так, згідно з положеннями п.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зокрема, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.ст.33, 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: п.п.33.1, 33.1.4 - у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально; п.п.38.1, 38.1.1. ґ) - страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. При цьому, судом врахований зміст Постанови Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року, в якій визначено, зокрема наступне. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вищенаведених норм матеріального права, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України виходять із такого. 1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим. При цьому, судом враховано, що відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, і заперечення сторони відповідача не спростовують такого висновку суду. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у вигляді судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved