Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на поховання, обґрунтовуючи наступним. [PERSON] одружився в 2007 р. з дружиною [PERSON] (Позивач). Від першого шлюбу [PERSON] має доньку, [PERSON] , [INFO] (Відповідач). [INFO] [PERSON] помер. Відповідач відмовилася займатися організацією та здійсненням похорон, а тому Позивач самостійно займалася організацією та здійсненням поховання чоловіка. При цьому всі витрати вона також несла самостійно. Відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання за облаштування місця поховання Позивач сплатила 4585 грн., відповідно до рахунку-замовлення № 1736 від 02.09.2020 р. вартість послуг з копки могили, оформлення свідоцтва про поховання, послуги по оформленню документів, послуги автокатафалка склали 3305 грн., відповідно до рахунку-замовлення № 1427 від 02.09.2020 року витрати на ритуальні послуги, а саме придбання труни, погрібального набору, носових хустинок, салфетки, рушника, хреста, похоронного вінку, свічки склали 2412,50 грн. Для оформлення могили установлений надгробок вартістю 5340 грн., який придбаний 03.09.2019 р. відповідно до рахунку-замовлення №000668. Відповідно до рахунку-замовлення № 001103 від 04.09.2020 року витрати на замовлення автобусу склали 1280 грн. Ритуальні послуги та винос тіла коштують 2300 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 р. Вартість поминального обіду, який відбувся 03 вересня 2020 р., складає 5550 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 363 від 03.09.2020 року. 10.10.2020 року відбувся другий поминальний обід (40 днів), витрати на який склали 2035 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №401. Відповідно до накладної № 52 від 12.06.2021 року витрати на виготовлення пам`ятника склали 39000 грн. Загальна вартість витрат на поховання [PERSON] склала 65807, 50 грн. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються [PERSON] (ГІозивач-дружина) та [PERSON] (Відповідач-донька померлого), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-701 від 26.05.2021 року, посвідченим [PERSON] , державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області. На неодноразові вимоги Позивача на відшкодування половини витрат на поховання спадкодавця [PERSON] . Відповідачка не реагує та не відшкодовує дані витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодовувати розумні витрати, які були зроблені одним із них, або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь [PERSON] витрати на поховання [PERSON] в сумі 32903,75 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908 грн. ( а. с. 1-2 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 23 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 07 липня 2021 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 27 ). 08 лютого 2021 року за вх. № 37061 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 28 ). З отриманої відповіді вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 15 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на поховання. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 11 годину 00 хвилин 22 жовтня 2021 року ( а. с. 30-31 ). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. 20 жовтня 2021 року за вх. № 48646 судом отримано відзив, в якому відповідач зазначила наступне. Вона не відмовлялася займатися організацією та здійсненням похорону батька. Позивач відразу все почала організовувати та вирішувати самостійно, не питаючи її думки. Позивач не зверталася до неї відносно відшкодування половини витрат на поховання [PERSON] . Тільки із позовної заяви вона дізналася, що, відповідно до накладної № 52 від 12.06.2021 року, витрати на виготовлення пам`ятника склали 39 000,00 гри., а «загальна вартість витрат на поховання [PERSON] , склала - 65 807,50 грн.». Позивач не узгоджувала з нею перелік робіт і матеріалів та їх вартість щодо витрат на виготовлення пам`ятника та облаштування місця захоронення її батька, який помер - [INFO] . Так, розмір місця поховання на одну особу становить 2.20 метра в довжину і 1,5 метра в ширину. Фактично, Позивач облаштувала місце поховання на дві могили (особи) і загальний розмір становить - 2,20 метра в довжину і 2,20 метра в ширину. Тобто, на її батька - [PERSON] , і ще на когось другого і хоче стягнути з неї половину вартості витрат. В рахунку-замовленні № 000668 від 03.09.2020 року зазначено про виготовлення, продаж та установку надмогильної споруди «надгробок подвійний», та у фіскальному чеку від 03.09.2020 р., також зазначено «надгробок 2» на суму-5340,00 грн. В пункті 5 договору - замовлення на організацію та проведення поховання від 02.09.2020 року, укладеного з Виконавцем - ритуальною службою КП БМР «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» зазначено, що Позивач замовила лише «прибуття транспорту для обслуговування поховання та організатора обряду за адресою морг [PERSON].» Вартість послуги становить - 4585,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.1232 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані відшкодовувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Щодо відшкодування витрат на поминальні обіди. Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, обов`язок щодо відшкодування яких покладається на спадкоємців на підставі статті 1232 ЦК України. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з неї половини вартості витрат на поминальні обіди не узгоджуються із положеннями статті 1232 ЦК України та статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу". Позовні вимоги визнає частково в розмірі - 5 983,75 грн. із розрахунку: ритуал винос, вартість послуги становить - 2300,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 р.) Половина вартості становить - 1150,00 грн.; Автобус, вартість послуги становить - 1280,00 гри. (квитанція до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 р.) Половина вартості становить - 640,00 грн.; Ритуальний товар, вартість послуги становить - 2412,50 грн. (квитанція рахунок- замовлення № 1427 фіскальний чек від 02.09.2020 р.) Половина вартості становить - 1206,25 грн.; Роботи (послуги) копка могили, автокатафалк, оформлення свідоцтва про поховання, оформлення документів, вартість становить - 3305,00 грн. (квитанція рахунок-замовлення № 736, два фіскальних чеки на суму 1210. 00 грн., та 2095,00 грн., від 02.09.2020 р.) Половина вартості становить - 1652,50 грн.; Надгробок подвійний (влаштування фундаменту під пам`ятник), вартість становить -5340,00 грн. ( рахунок-замовлення № 000668 від 03.09.2020 р. ) визнає вартість в сумі -1335,00 грн., ( 2670,00 гри., поділити на 2 ) половина вартості надгробку для батька. В іншій частині вимог не визнала: прибуття транспорту для обслуговування поховання та організатора обряду за адресою: морг [PERSON]. Зазначену вартість послуги - 4585,00 грн. (договір-замовлення від 02.09.2020 р. визнати не може, так як Позивачем не надано доказів її оплати - фіскальний чек чи прибутковий касовий ордер); вказані Позивачем витрати у накладній № 52 від 12.06.2021 року в розмірі - 39 000,00 грн., визнати не може, так як Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження сплати грошових коштів фізичній особі-підприємцю [PERSON] . Крім того, зазначену накладну № 52 від 12.06.2021 року вважає недопустимим доказом, так як в ній не вказано одиниці виміру, кількість, ціну з ПДВ., загальну суму без ПДВ та з ПДВ. Не заповнені графи «Відпущено» , «Всього відпущено, «На суму», «Місце складання», відсутній підпис та прізвище графі « [PERSON] », в графі «Відпустив», в графі - Гол. бухгалтер», та в графі «Одержав». Відсутній підпис ФОП [PERSON] ( а. с. 38-41 ). В судовому засіданні, яке відбувалося 22 жовтня 2021 року позивач частково підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 28 898,75 гривень. Зазначила, що дійсно згідно рахунку-замовлення № 000668 нею було сплачено 5 340 гривень за надгробок подвійний, отже, відповідач повинна із вказаної суми сплатити лише в сумі 1 335 гривень за один надгробок, його половину для захоронення батька відповідача. В іншій частині позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 22.10.2021 року позовні вимоги позивача визнав частково, лише в розмірі 5 983,75 гривень. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. 22 жовтня 2021 року в судовому засіданні було оголошено перерву для мирного врегулювання спору до 08.11.2021 року ( а. с. 47-50 ). В судовому засіданні 08.11.2021 року перед початком розгляду справи сторони заявили, що не знайшли мирного шляху для врегулювання даного спору. Позивач [PERSON] підтримала раніше надані пояснення та вимоги. Представник відповідача [PERSON] підтримав раніше надані пояснення щодо вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про шлюб від 19 січня 2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 34 ( а. с. 6 ). [INFO] [PERSON] помер, про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 02.09.2020 року, видане Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), актовий запис за № 1805 ( а. с. 7 ). В матеріалах справи містяться два свідоцтва про право на спадщину за законом ( а. с. 8, 9 ) з яких вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] є дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Отже, як встановлено в судовому засіданні померлий [PERSON] від першого шлюбу має доньку, [PERSON] , [INFO] . Позивач звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами просить стягнути з відповідача половину витрат на поховання, які остання понесла під час поховання чоловіка [PERSON] , що підтверджується доданими до справи рахунками. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Статтею 1232 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Такі витрати можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] самостійно понесла витрати на поховання свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , відповідач [PERSON] , як донька померлого та спадкоємець такої участі не приймала. На підтвердження понесення таких витрат позивачем додано до позовної заяви наступні документи: відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання за облаштування місця поховання позивач сплатила 4585 грн.; відповідно до рахунку-замовлення № 1736 від 02.09.2020 р. вартість послуг з копки могили, оформлення свідоцтва про поховання, послуги по оформленню документів, послуги автокатафалка склали 3305 грн.; відповідно до рахунку-замовлення № 1427 від 02.09.2020 року витрати на ритуальні послуги, а саме придбання труни, погрібального набору, носових хустинок, салфетки, рушника, хреста, похоронного вінку, свічки склали 2412,50 грн.; для оформлення могили установлений надгробок вартістю 5340 грн., який придбаний 03.09.2019 р. відповідно до рахунку-замовлення № 000668; відповідно до рахунку-замовлення № 001103 від 04.09.2020 року витрати на замовлення автобусу склали 1280 грн.; ритуальні послуги та винос тіла становили 2300 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 р.; вартість поминального обіду, який відбувся 03 вересня 2020 р., складає 5550 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 363 від 03.09.2020 року; 10.10.2020 року відбувся другий поминальний обід (40 днів), витрати на який склали 2035 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №401; відповідно до накладної № 52 від 12.06.2021 року витрати на виготовлення пам`ятника склали 39000 грн. Загальна вартість витрат на поховання [PERSON] склала 65807, 50 грн. ( а. с. 10-18 ). В свою чергу, позивач звертаючись до суду з вищевказаними вимогами просила стягнути з відповідача [PERSON] половину витрат на поховання, які остання понесла. Як у відзиві на позов так і в судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги позивача частково, а саме у розмірі 5 983,75 грн. із розрахунку: ритуал винос, вартість послуги становить - 2300,00 гри. (квитанція до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 р.) - половина вартості становить - 1150,00 грн.; автобус, вартість послуги становить - 1280,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 р.) - половина вартості становить - 640,00 грн.; ритуальний товар, вартість послуги становить - 2412,50 грн. (квитанція рахунок- замовлення № 1427 фіскальний чек від 02.09.2020 р.) - половина вартості становить - 1206,25 грн.; роботи (послуги) копка могили, автокатафалк, оформлення свідоцтва про поховання, оформлення документів, вартість становить - 3305,00 грн. (квитанція рахунок-замовлення № 736, два фіскальних чеки на суму 1210,00 грн., та 2095,00 грн., від 02.09.2020 р.) - половина вартості становить - 1652,50 грн.; надгробок подвійний (влаштування фундаменту під пам`ятник), вартість становить - 5 340,00 грн. ( рахунок-замовлення № 000 668 від 03.09.2020 р. ) визнає вартість в сумі -1335,00 грн., ( 2670,00 гри., поділити на 2 ) половина вартості надгробку для батька. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України 0бставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, враховуючи неведене, суд приходить до висновку, що зазначена суму, яка визнана відповідачем підлягає до стягненню, оскільки в цій частині у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Крім того, надгробок подвійний (влаштування фундаменту під пам`ятник), вартість якого становить - 5 340,00 грн. ( рахунок-замовлення № 000668 від 03.09.2020 р. ), яку визнала відповідач в сумі -1335,00 грн., ( 2670,00 гри., поділити на 2 ) половина вартості надгробку для батька відповідача, в судовому засіданні 22.10.2021 року погодилася і позивача та визнала, що дійсно з загальної суми за подвійний надгробок відповідач повинна сплати 1 335 грн., чим самим в даному судовому засіданні підтримала позовні вимоги в меншому розмірі, а саме замість стягнення 32 903,75 гривень просила стягнути з відповідача витрати на поховання у розмірі 28 898,75 грн. В частині не визнання витрат понесених позивачем у розмірі 4 585,00 грн. (договір-замовлення від 02.09.2020 р. ), суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що половина таких витрат не може бути стягнута з відповідача, так як понесення таких витрат з боку позивача належним чином не підтверджено ( фіскальний чек, прибутковий касовий ордер тощо ). Стосовно не визнання відповідачем половини вартості, які позивач понесла у розмір 2 300 гривень, підстава - ритуал винос, суд не погоджується з відповідачем та вважає, що половина таких витрат у розмірі 1 150 грн. ( 2 300 : 2, тобто по 1/2 між спадкоємцями ) повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача, оскільки понесення таких витрат належним чином підтверджено, про що в матеріалах справи свідчить квитанція до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 року, де вказана сума прийнята від [PERSON] ПП «Реквієм», на якому містить підпис та печатка про сплату. Щодо не визнання відповідачем витрат, які були понесені позивачем на суму 39 000 гривень, про що свідчить в матеріалах справи накладна № 52 від 12.06.2021 року, суд приходить до наступного. Так, в обґрунтування свої заперечень, як відповідач у відзиві так і представник останньої в судовому засіданні посилалися на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження сплати грошових коштів фізичній особі-підприємцю [PERSON] . Крім того, зазначену накладну № 52 від 12.06.2021 року вважає недопустимим доказом, так як в ній не вказано одиниці виміру, кількість, ціну з ПДВ., загальну суму без ПДВ та з ПДВ. Не заповнені графи «Відпущено», «Всього відпущено, «На суму», «Місце складання», відсутній підпис та прізвище графі « [PERSON] », в графі «Відпустив», в графі - Гол. бухгалтер», та в графі «Одержав». Відсутній підпис ФОП [PERSON] . Однак, суд не може погодитися з вказаними твердженнями відповідача з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. За змістом пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5). У пункті 33 постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи. Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Подібні висновки викладені ВС у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15 та від 29.01.2020 у справі №916/922/19. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є верховенство права. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ч. 1 ст. 89 ЦПК України ). Ухвалюючи рішення у вищевказаній частині вимог позивача, суд керується принципом розумності та справедливості. Так, накладна № 52 від 12.06.2021 року, яка міститься в матеріалах справи містить усі необхідні реквізити та у суду не виникає сумніву у понесення зазначених витрат позивачем. Крім того, зазначені в накладній найменування послуг, такі як: відмостка, плитка, паркан і лавка, арка, портрет, тумба, квітник, установка, букви, загальна вартість яких склала 39 000 грн. підтверджуються наданими з боку відповідача фотографіями ( 42, 43 ), з яких вбачається, що дійсно зазначені у накладній послуги були надані позивачу, що не спростовуються відповідачем, а навпаки підтверджено. Твердження представника відповідача про те, що придбаний позивачем пам`ятник є занадто коштовним, суд розцінює як голослівне з огляду на те, що вказане твердження не було обґрунтовано жодним доказом. Витрати, понесені позивачем на придбання пам`ятника суд вважає розумними як щодо їхнього розміру, так і необхідності здійснення. Однак, визначаючи розмір витрат, які повинні бути стягнути з відповідача за накладною № 52 від 12.06.2021 року, судом здійснюється наступний розрахунок: відмостка коштувала позивачу 5 500 грн., тому відповідач повинна відшкодувати позивачу 1 375 грн. ( відмостка зроблена на два місця вартістю 5 500 грн. : пополам ( за місце де похований [PERSON] ) = 2 750 грн. та ділити по 1/2 між спадкоємцями ); вартість плитки склала 5 600 грн., тому з відповідача за надану послугу підлягає стягненню на користь позивача 1 400 грн. ( плитка зроблена на два місця вартістю 5 600 грн. : пополам ( за місце де похований [PERSON] ) = 2 800 грн. та ділити по 1/2 між спадкоємцями ); вартість паркану і лавки склало 13 600 грн., тому відповідача за надану послугу підлягає стягненню на користь позивача 3 400 грн. ( паркан зроблений на два місця : попалам ( за місце де похований [PERSON] ) = 6 800 грн. ділити між спадкоємцями по 1/2 частині ); вартість арки складає 3 800 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1900 грн. ( по 1/2 між спадкоємцями ); вартість портрету склала 2500 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 250 грн. ( по 1/2 між спадкоємцями ); вартість тумби склала 1 500 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 750 грн. ( по 1/2 між спадкоємцями ); вартість квітника складає 1500 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 750 грн. ( по 1/2 між спадкоємцями ); вартість встановлення склала 1 500 гривень, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 750 грн. ( по 1/2 між спадкоємцями ); вартість букв склало 500 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 250 грн. ( по 1/2 між спадкоємцями ). Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Суд погоджується, що надані позивачем докази понесення витрат, які зазначені у накладній № 52 від 12.06.2021 року в їх сукупності є більш вірогідними на доведення факту понесення позивачем таких витрат, в тому розмірі, який зазначений у вищевказаній накладній. Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 910/8861/20. Отже, виходячи з принципу розумності, справедливості та доведеності з відповідача на користь позивача підлягає стягнення понесені позивачем витрати за накладною за № 52 від 12.06.2021 року у розмірі 11 825 гривень, згідно проведеного вище розрахунку. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача вартості поминального обіду, який відбувся 03 вересня 2020 р. та склав в розмірі 5 550 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 363 та другого поминального обіду (40 днів), який відбувся 10.10.2020 року, що склав 2 035 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера № 401, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, обов`язок щодо відшкодування яких покладається на спадкоємців на підставі статті 1232 ЦК України. Отже, такі витрати не узгоджуються із положенням статті 1232 ЦК України та статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу". Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 500/8418/13-ц, провадження № 61-6557св18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 484/1407/17, провадження № 61-30665св18. Оцінюючи здобуті в судовому в судовому засіданні належні та допустимі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачкою було доведено понесення нею витрат на поховання [PERSON] та враховуючи неведене таке стягнення підлягає частково з вищенаведених мотивів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial