Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції в Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту. Мотивує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № 14.14304 від 27.12.2007 року Фень Андрiй Iгоревич 27.12.2007 року отримав кредит у розмірі 17000.00 Дол.США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 27.12.2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого [PERSON] надав в заставу автомобіль FORD, модель: TRANZIT, рік випуску: 2000, тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, реєстраційний номер: AP9411BB, що належить йому на праві власності. Проте, згідно бази даних ДАІ автомобіль FORD, модель: TRANZIT, рік випуску: 2000, тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, реєстраційний номер: AP9411BB, знаходиться у арешті, забороною відчуження та реєстрації, і у розшуку: за Постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, Вих.№8711 від 22.04.2008 року; за Постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, Вих.№2204 від 20.11.2009 року. Зазначає, що право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 27.12.2007 року, а постанови (подання) про розшук даного автомобіля булиа винесені пізніше ніж було укладено договір застави; станом на 27.06.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком складає 65 545.00 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави, яка на дату укладення договору застави складала 75 750,00 гривень та яка постійно знижується внаслідок зносу транспортного засобу. Крім того Банку надано всі повноваження, необхідні для здійснення продажу предмету застави згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2013 року. Просить зняти арешт, заборону відчуження, оголошення розшуку з заставного майна автомобіля - FORD, модель: TRANZIT, рік випуску: 2000, тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, реєстраційний номер: AP9411BB, накладений за Постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, Вих.№8711 від 22.04.2008 року; за Постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, Вих.№2204 від 20.11.2009 року. Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача направив до суду письмову заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі. Відповідач, причину неявки суду не повідомив про день місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у своїй заяві. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Згідно до договору застави [PERSON] надав в заставу автомобіль FORD, модель: TRANZIT, рік випуску: 2000, тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, реєстраційний номер: AP9411BB (а.с. 4-6). Згідно копії картки контрольного ТЗ, спірний автомобіль знаходиться під арештом, забороною відчуження, та в розшуку за Постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, Вих.№8711 від 22.04/2008 року; за Постановою Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, Вих.№2204 від 20.11.2009 року (а.с. 8). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 11.09.2013 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення, звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави - автомобіль FORD, модель: TRANZIT, рік випуску: 2000, тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, реєстраційний номер: AP9411BB, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 9-10). У відповідності до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або його частини. Згідно акту перевірки стану заставного майна від 25 червня 2015 року автомобіль FORD, модель: TRANZIT, рік випуску: 2000, тип ТЗ: мікроавтобус пасажирський, № кузова/шасі: WF0LXXGBELYT28185, реєстраційний номер: AP9411BB, знаходиться по пр. Леніна, 22 в м. Южноукраїнську Миколаївської області (а.с. 11). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. Відновідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів,які не є заставодержателями, стягнення на аставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Згідно інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року для задоволення вимог стягувачів які не є заставодержателями стягнення на заставне майно може бути звернено в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, або коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. У відповідності до ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими законом. Позивач зазначає, що обтяження Банку зареєстроване раніше накладення Відділом ДВС арешту на майно Боржника, а тому вважає, що Банк має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Як було встановлено в судовому засіданні у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право застави раніше ніж були накладені арешти відділом ДВС, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 7). Таким чином, вищий пріоритет на заставлене майно має ПАТ КБ "ПриватБанк". Оскільки, накладення арешту на майно та заборона на його відчуження, як складова стягнення на зазначене заставне майно на користь іншої особи, ніж позивач, буде порушенням його першочергового права на задоволення вимог за кредитним договором, який забезпечений заставою, то суд вважає, що державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів які не є заставодержателями, а тому позов ґрунтується на вимогах закону, та є таким що підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved