Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

29.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що з 05.12.2011 року по 08.04.2013 року [PERSON] працював на посаді клієнта-менеджера відділення «Центральне» філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «Приватбанк». 05.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №12751082. 22.12.2012 року [PERSON], перебуваючи на посаді клієнта-менеджера у ПАТ КБ «Приватбанк», під час неналежного виконання своїх службових обов`язків, проявивши недбалість та неуважність при виконанні своїх службових обов`язків, не провівши ініціалізації клієнта, перевипустив на невстановлену особу, яка видала себе за клієнта банка [PERSON], кредитну карту [NUMBER] та підв`язав її до рахунку останнього, що дало йому доступ до грошових коштів [PERSON] В подальшому невідома особа зняла кошти з вказаної картки [PERSON] Внаслідок зазначених дій банк зазнав матеріальної шкоди в розмірі 161 612,97 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку з відповідача. Представник позивача Гультяєв Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту позову. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що всі докази позивача не є належними і не доводять його вину в описаних обставинах. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 05.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено трудовий договір №12751082, відповідача було прийнято на роботу до ПАТ КБ «Приватбанк» на посаду клієнта-менеджера (а.с.6-9). За змістом п.1, ч.1, ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі заподіяної з їх вини установі, у випадках, коли між працівником і установою відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. На підставі ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено установою з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Як роз'яснює п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" зі змінами та доповненнями працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов'язків, несуть матеріальну відповідальність за ч.1, ст.132 КЗпП, крім випадків, для яких ст.134 КЗпП передбачена повна матеріальна відповідальність. У такому ж порядку визначається матеріальна відповідальність працівників, з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП, якщо шкода заподіяна не незабезпеченням цілості прийнятого під звіт майна, а іншими порушеннями трудових обов'язків. 5.12.2011 році також між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.10-11). Відповідно до висновку проведеної внутрішньобанківської перевірки від 06.08.2014 року було встановлено, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було оформлено договір №8АМОР05000500247048, та за ним було закріплено карту [NUMBER] для здійснення виплати пенсійного забезпечення. В період з 21.03.2011 року до 21.12.2012 року по карті № [NUMBER] здійснювалися виплати пенсійного забезпечення та відсотків на залишок по карті. 22.12.2012 року до [PERSON] звернулась невстановлена особа, яка представилася Клієнтом Банка [PERSON] та не маючи на те правових підстав попросила відповідача перевипустити карту та приєднати її до рахунку. Згідно розд.1 "Інструкції по формуванню заявок на підв'язку цільових карт миттєвого випуску", "Підв'язка додаткової картки" - це оформлення додаткової картки до діючої (основної). Згідно розд.2 вказаної Інструкції відповідач повинен був виконати обов'язкові умови для оформлення операцій, а саме: 1) провести по клієнту ідентифікацію згідно з Інструкцією; 2) обов'язкова авторизація процедури через ОТП-пароль на мобільний телефон клієнта з ознакою "фінансовий". В результаті дій відповідача, що виразилися в неналежному виконанні своїх службових обов'язків, не проведенні ідентифікації особи, яка звернулась до нього, як наслідок - видачі карти [NUMBER] та підв`язки її до рахунку [PERSON] особі, яка не являлась [PERSON] або його представником, без належних на те підстав. В подальшому з виданої відповідачем карти [NUMBER] були зняті грошові кошти без відома [PERSON] невідомою особою, внаслідок чого зазначений клієнт банку звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ „ПРИВАТБАНК" про стягнення збитків за неналежне надання банківських послуг на суму 161 435 грн. 49 коп. та 1 268 грн. 68 коп. відсотків за користування коштами клієнта. В ході розгляду вказаної справи ПАТ „ПРИВАТБАНК" виплатив [PERSON] зазначені суми, тому ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2014 року та від 9.12.2014 року позовні вимоги були залишені без розгляду (а.с.89-90). В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував, що саме він 22.12.2012 року, перебуваючи на посаді клієнта-менеджера ПАТ КБ «Приватбанк», під час виконання своїх службових обов`язків здійснював операції по кредитній картці [NUMBER] [PERSON] Про те, що саме цього дня будь-які дії по даній кредитній картці здійснювала інша особа, доказів сторонами не надано. Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Поскільки відповідач [PERSON], перебуваючи на посаді клієнта-менеджера ПАТ КБ «Приватбанк», 22.12.2012 року, не провівши ініціалізації клієнта, перевипустив на невстановлену особу, яка видала себе за клієнта банка [PERSON], кредитну карту [NUMBER] та підв`язав її до рахунку останнього, що дало йому доступ до грошових коштів [PERSON], а в подальшому невідома особа зняла кошти з вказаної картки [PERSON], тому нанесена шкода банку в розмірі 161 400 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Як передбачено ч.1-2, ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Як наголошує п.п.2, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" зі змінами та доповненнями - під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Поскілька положенням ч.2, ст.130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівника тільки за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству, при цьому інші відшкодування не передбачені законом, тому суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 212 грн. 97 коп. як нарахування на заборгованість за заподіяну шкоду у розмірі відсоткової ставки Національного Банку України за кожен день з моменту виникнення нестачі, що не регламентовано діючим законодавством. Згідно ст.79; 88 ЦПК України при частковому задоволенні позовних вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі до пропорційно задоволених вимог - 1 614 грн., в решті суми судового збору в розмірі 2 грн. 13 коп. необхідно відмовити.

Outcome: partial