Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач Народний депутат України Кривошеєв І.С. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що громадянин України [PERSON] на офіційній сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) очолюваної ним громадської організації Доста Україна ( [INFO] розмістив публікацію з відеозаписом у прямому ефірі під назвою [INFO] , в якій міститься недостовірна інформація та вислови,що порушують честь, гідність та ділову репутацію Народного депутата України [PERSON] , а саме за посиланням: [INFO] Дана публікація була розміщена з доступом для необмеженого кола читачів, що зумовило розповсюдження інформації, зазначеної в публікації для значної кількості осіб, зокрема вказаний відеозапис був переглянутий 30 тис. разів користувачами мережі. Зокрема, серед іншого, відповідачем у відеозаписі було оприлюднено та поширено наступну неправдиву інформацію: - 7:04 хв - Хто такий [PERSON] у колишньому? Це людина, яка займається політичною проституцією, а саме, у 2012 році був заступником голови партії Удар; - 7:44 хв - ... потім наш [PERSON] побіг до [PERSON] мера нашого Ужгорода ...наш [PERSON] устраював йому піар компанію, устраюючи всякі велопробіги. Оце і називається проституція А також інформацію, що порушує та завдає шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача не тільки як народного депутата України, а і як людини та громадянина, зокрема: - 13:27- Кривошеєв ти брехло!;- 18:20 хв - я тебе [PERSON] особисто буду тикати, як ти мене хотів мачканути в гавно, так ти тепер з того гавна не будеш вилазити;-22:10 - здувся пупсік [PERSON] . Опублікована відповідачем інформація є абсолютно недостовірною відвертою вигадкою, непідтвердженою жодними доказами, що спричинило значної шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача, як громадянина та тим більше, як Народного депутата України. Також позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні його ділової репутації, яку він оцінює у розмірі 95000 грн.. А тому позивач просить суд зобов`язати [PERSON] спростувати поширену ним [INFO] недостовірну інформацію в соціальній мережі Facebook (Фейсбук) на сторінці [INFO] у відеозаписі у прямому ефірі під назвою [INFO] , за посиланням: [INFO] а саме наступного змісту : - 7:04 хв - Хто такий [PERSON] у колишньому? Це людина, яка займається політичною проституцією, а саме, у 2012 році був заступником голови партії Удар; - 7:44 хв - ... потім наш [PERSON] побіг до [PERSON] мера нашого Ужгорода ...наш [PERSON] устраював йому піар компанію, устраюючи всякі велопробіги. Оце і називається проституція шляхом розміщення спростування на сторінці у соціальній мережіFacebook (Фейсбук) на сторінці https://www.facebook.com/dostaukraine/). Зобов`язати [PERSON] не видаляти опубліковане ним спростування недостовірної інформації стосовно Народного депутата України [PERSON] на сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) https://www.facebook.com/dostaukraine/) протягом одного року. Визнати такою, що принижує честь та гідність і завдає шкоди діловій репутації Народного депутата України [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в соціальній мережі Facebook (Фейсбук) очолюваної ним громадської організації Доста Україна ( [INFO] розмістив публікацію з відеозаписом у прямому ефірі під назвою [INFO] , за посиланням : [INFO] а саме наступного змісту:- 13:27- [PERSON] ти брехло!; - 18:20 хв - я тебе [PERSON] особисто буду тикати, як ти мене хотів мачканути в гавно, так ти тепер з того гавна не будеш вилазити;-22:10 - здувся пупсік [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 95000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. В судове засідання представник позивача адвокат Фекийшгазі К.С. не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю, також ним подано письмові пояснення з додатками, щодо відзиву на позовну заяву. 26 лютого 2021 року представником позивача [PERSON] до суду подано висновок № ED-1710-14-1733.21 від 25.02.2021 року за результатами проведення лінгвістичного ( семантико-текстуального) дослідження. У судове засідання не з`явився відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. Судом надсилалась судова повістка однак була повернута у зв`язку з неврученням. 02 .11.2020 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позов,в якому зазначено, що із зазначеними вимогами в позовній заяві не згідний, вважає їх необгрунтованими та такими, що не грунтуються на законі з огляду на наступне: позивач у своїй заяві чітко зазначив про те, що інформація опублікована в мережі групі Фейсбук на сторінці Доста Україна. Як вбачається із самої доданої позивачем довідки власником веб-сайту є реєстр ант доменного імені або отримувач послуг хостингу, компанія Фейсбук. Проте, позивач не залучив до участі власника веб-сайту. Також позивачем жодного доказу про належність саме [PERSON] даної сторінки не додано до матеріалів позову; по друге: позивач у позовній заяві просить відшкодування моральної шкоди за приниження честі, гідності, ділової репутації. У позовній заяві позивач не зазначає, яка саме інформація принизила честь, гідність та ділову репутацію і чим саме. Відповідач вважає, що всі вирази та фрази, які нібито принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача не містять фактичних даних, а є оціночними судженнями, які в свою чергу не є предметом судового захисту, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Вирішуючи позовні вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, суд зазначає, що відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 4\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~і ч.ч. 2, 3\~ст. 34 Конституції України\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із ч. 1\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців,адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин, на що також було звернуто увагу Верховним Судом України в п.4\~постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року. Також в п. 15\~постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Також в п.12 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є керівником з 26.01.2017 року Громадської організації Доста Україна, що підтверджується копією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13). Також з довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення убачається, що соціальна мережа Facebook є багатокористувацькою платформою, власник якої забезпечує технологічну можливість для створення її користувачами власних веб-сторінок та бізнес-сторінок. Такі користувачі, створюючи власні веб-сторінки та бізнес-сторінки, наводять дані в добровільному порядку та під власну відповідальність, погоджуючись з політикою конфіденційності Facebook. При цьому, на веб-сайті( [INFO] створено сторінку з назвою [INFO] , доступну за адресою у мережі Інтернет:( [INFO] власником якої згідно із зазначеними ідентифікаторами, є Громадська організація Доста Україна.( а.с.14-21). Судом встановлено, що інформація, яку позивач вважає недостовірною, неправдивою, принижуючою, поширена відповідачем та доведена до відому необмеженому колу читачів, шляхом публікації з відеозаписом у прямому ефірі у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) на офіційній сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) очолюваної ним громадської організації Доста Україна ( [INFO] ( що підтверджується відеозаписом,який було прослухано в судовому засіданні, що зберігається на CD та роздруківкою інформації з веб-сайту : https://www.facebook.com.). Поширена інформація стосується позивача- [PERSON] . Позивач [PERSON] є Народним депутатом України, що підтверджується копією посвідчення №36. Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і норм ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено , що відповідач, всупереч наведеним вище нормам, не довів, що інформація відповідає дійсності, яка розповсюджена ним у прямому ефірі у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) на офіційній сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) очолюваної ним громадської організації Доста Україна ( [INFO] позивача, а саме,що у 2012 році був заступником голови партії Удар, а також інформація у висловлюванні відповідачем ... потім наш [PERSON] побіг до [PERSON] мера нашого Ужгорода ... наш [PERSON] устраював йому піар компанію, устраюючи всякі велопробіги. Оце і називається проституцією. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Щодо поширення відповідачем інформації про позивача, а саме: -13:27- [PERSON] ти брехло!; - 18:20 хв - я тебе [PERSON] особисто буду тикати, як ти мене хотів мачканути в гавно, так ти тепер з того гавна не будеш вилазити;-22:10 - здувся пупсік [PERSON] , суд вважає, що дана інформація є приниженням гідності та ділової репутації позивача. Разом з тим, позивачем доведено факт поширення відповідачем відомостей, які порочать його ділову репутацію, на підтвердження чого надано докази стосовно невідповідності дійсності таких відомостей. (Це роздруківка інформації з офіційного веб-сайту ЦВК, роздруківка інформації з офіційного веб-сайту Ужгородської міської ради, роздруківки з мережі Інтернет щодо велопробігу 28.07.2018 року). Відповідно до ч.1,2 ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 2 Закону України Про інформацію основними принципами інформаційних відносин є достовірність і повнота інформації. Статтею 30 Закону України Про інформацію передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика,оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Також представником позивача надано суду висновок № ED-1710-14-1733.21 за результатами проведення лінгвістичного ( семантико-текстуального) дослідження складений 25.02.2021 року ТОВ Судова незалежна експертиза України за заявою адвоката Фекийшгазі К.С. Відповідно до ч.-ч.1-5 статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У поданому до суду висновку зазначено, що у висловлюваннях, поширених у мережі Інтернет [INFO] за посиланням: [INFO] міститься інформація негативного характеру щодо особи [PERSON] та його діяльності. Дана інформація викладена у формі фактичних тверджень, а за умови невідповідності дійсності є принизливою для даної особи. Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом не встановлено будь-яких обставин, які б спростовували, або ставили під сумнів правильність проведення семантико-текстуальної експертизи №ED-1710-14-1733.21 від 25.02.2021 року. Згідно ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі " Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази як в цілому, так і кожний доказ окремо суд вважає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, відповідачем на надано належних доказів щодо спростування опублікованої ним інформації,та є фактичним твердженням, а не оціночними судженнями. У викладеній відповідачем інформації присутні факти, які мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділової репутації позивача. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15,21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Відповідно до п.27 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд враховує правову позицію Пленуму Верховного Суду України ( постанова від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судам роз`яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач вказав, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку поширенням щодо нього недостовірної інформації, а тому вважає, що йому завдано моральну шкоду у розмірі 95000 грн. Згідно з п.9 Постанови ВСУ №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За такого, суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин сторін загальної норми цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості, основним засадам соціальної та правової держави України, як закріплено в ст. 3 Конституції України що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наданих сторонами доказів,суд вважає що вимога позивача про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростувати таку у тому ж засобі масової інформації підлягає визнанню, оскільки така інформація на думку суду є фактичним твердженням,а тому ці вимоги слід задовольнити повністю. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 95000 грн, суд вважає, що позивачем завищено суму моральної шкоди, а тому позов в цій частині слід задовольнити частково. Згідно ч.1.ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 26 лютого 2021 року до суду представником позивача було подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 12824,40 грн.,які слід також задовольнити.

Outcome: partial