Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

В жовтні 2021 позивач [PERSON] звернувся до суду із з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.10.1998 року брав участь в аукціоні, організатором якого була Маріупольська універсальна товарна біржа з продажу майна АП «Азовське морське пароплавство». Позивач став переможцем аукціону та 29.10.1998 року між ним та АП «Азовське морське пароплавство» було укладено договір купівлі-продажу гаражу (машино-місце 4,5), за адресою: [ADDRESS] . Умови договору сторонами були виконані у повному обсязі. Даний договір купівлі-продажу нерухомості був зареєстрований у Маріупольському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо об`єкта нерухомого майна гараж по [ADDRESS] , (машино місце 4,5) відсутні. На даний час договір купівлі-продажу гаражу (машино-місце 4,5), за адресою: [ADDRESS] , втрачено за невідомих обставин. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - державна реєстрація ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа» 25.11.2005 року припинена у зв`язку з визнанням її банкрутом. Тобто отримати дублікат вищезазначеного договору неможливо. Саме з 1998 року (23 роки), тобто більше 10 років позивач відкрито та безперервно володіє гаражем за адресою: [ADDRESS] (машино-місце 4,5), підтримує гараж в задовільному стані. Відсутність оригіналу договору купівлі-продажу виключає можливість реєстрації його права власності на вищезазначений гараж, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. З урахуванням викладеного, позивач просив визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на гараж (машино-місце 4,5) загальною площею 35,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.10.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 30.11.2021 року замінено неналежного відповідача орендне підприємство «Азовське морське пароплавство» на належного- Маріупольську міську раду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до Наказу Донецького регіонального відділення фонду державного майна України від 28.09.1998 року №1997 "Про проведення аукціону та підпису Договору купівлі-продажу" доручено проведення аукціону Маріупольській універсальній біржі, укласти договір купівлі-продажу будівлі гаражу з переможцем, що визначився (а.с. 11). До матеріалів справи долучено аудиторський висновок від 13.07.1998 року за №18 ТОВ аудиторська фірма "НіКо", згідно якого проведено остаточний розрахунок вартості будівлі гаражу на п`ять боксів ( [ADDRESS] ), з метою визначення вартості об`єкту для його приватизації (а.с. 9-10). Відповідно до технічного паспорту на гараж (машино-місце 4,5), що розташований за адресою: [ADDRESS] загальна площа приміщення складає 35,8 кв.м. (а.с. 12-14). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.10.2021 року за №279623225, відомості щодо об`єкта нерухомого майна гараж по [ADDRESS] відсутні (а.с. 15). Згідно з ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володів та продовжує відкрито, безперервно користуватися спірним гаражем, відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю. З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, а тому набув право власності за набувальною давністю на гараж (машино-місце 4,5) загальною площею 35,8 кв.м., що розташований в [ADDRESS] (машино-місце 4,5). Зважаючи на викладене, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Outcome: approved