Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У лютому 2018 року на адресу Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Словянської міської ради про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.03.2017 року у м. Донецьку вона народила сина [PERSON]. Батьком дитини є [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-НО № 744156 від 26 квітня 2017 року, виданого Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Дитина була народжена нею не перебуваючи у шлюбі з батьком, проживає дитина разом із матірю, вона самостійно виховує сина та матеріально забезпечує, належним чином піклується про стан здоровя, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Близько через два місяці після народження дитини [PERSON] виїхав з м. Горлівки, не залишивши яких небуть відомостей про його подальше знаходження та засобів звязку. Вказала, що вона має право та необхідність пересуватись з дитиною територією України, оскільки має родичів як на контрольованій так і неконтрольованій території України. Для цього їй потрібно перетинати лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Крім того, вона має законне право виїжджати з дитиною за межі України для відпочинку та оздоровлення. Разом з тим, згідно п.п.5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 14 квітня 2017 року, вїзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річноговіку, та виїзд з неї здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 7. Згідно п.4 цих Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою заявою другого з батьків, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення рішення суду про надання дозволу га виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отримати вищевказану нотаріально посвідчену згоду [PERSON], для своєї дитини вона не має можливості, оскільки він виїхав з м. Горлівки та не залишив засобів звязку. Вважає, що відсутність такої згоди порушує її право та право її сина на вільне пересування територією України і виїзд за межі України, оскільки вона не може залишити дитину без материнського піклування. У звязку з викладеним, просить суд надати дозвіл на виїзд з України малолітньому [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд разом із матірю [PERSON], [INFO], без нотаріально оформленої згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану Українською владою територію через лінію зіткнення в межах Донецької області, з моменту набрання рішенням законної сили до 15.03.2033 року включно, а також за межі території України до Російської Федерації, Республіки Білорусь, Грузії, Республіки Вірменії , Туреччини, Єгипту, Обєднаних Арабських Еміратів, Таїланду, Ізраїлю, Китаю, Кореї та всіх країн-членів Європейського Союзу , строком перебування не більш як 90 днів кожного року. 2.Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному сайті суду (а.с.20,40), про причини неявки суду не повідомив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3.Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору від 05.02.2018 року (а.с.15), в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 12.03.2018 року на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовної заяви наполягали. 4.Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради, до судового засідання не зявився, 01.03.2018 року на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просили винести на розсуд суду (а.с.28). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 5.02.03.2018 року винесено ухвалу підготовчого засідання та призначено справу до розгляду (а.с.30). 6.Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі\~ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 7.Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8.В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження серії І-НО № 744156, виданого 26 квітня 2017 року Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 9.Відповідно до копії Паспорта громадянина України серії ВК № 227974, виданого 06 грудня 2005 року Центрально Міським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області, місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [INFO] (а.c.9-10), на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р. V. Оцінка Суду. 10.Відповідно до вимог\~ст. 141 СК України та ч. 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. 11.У відповідності з абзацами 1, 2 частини 2\~статті 4 Закону України від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. 12.В силу п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. 13.Згідно п. 18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. 14.В силу\~ст. 313 ЦК України\~та п. 22\~Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57\~виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. 15.Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. 16.Відповідно до ч.2\~ст.83 ЦПК України, \~позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. 17.Суд, критично оцінює посилання позивача на той факт, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини, розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, оскільки будь яких доказів на підтвердження цього факту позивачка не надає. 18.Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного\~статтею 5 Закону України "Про громадянство України"\~або\~статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. 19.Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. 20.ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). 21.Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими»,\~Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 року\~та\~Постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування»,\~визнані тимчасово окупованими окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. 22.Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р, місто Горлівка, Донецька область, відноситься до території, де здійснювалася антитерористична операція. 23.Перетини лінії зіткнення (в'їзд - виїзд у м. Горлівка)\~\~створюють загрозу для здоров'я та життя малолітньої дитини, наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такий дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції про права дітей, в якій зазначено, що держава забезпечує дитині захист та піклування. 24.Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~та Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. 25.Позивачем такі відомості не надані. Зазначення у позові про надання дозволу на виїзд строком до 15 березня 2033 року не відповідає вимогам закону. 26.Відтак, вимоги позивачки у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон та у м. Горлівка, яке знаходиться на тимчасово неконтрольованій владою України території, на майбутнє строком 15 березня 2033року без згоди батька, не відповідає інтересам малолітньої дитини, у тому числі п. 5.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затверджено наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 415ог від 12 червня 2015 року, згідно з яким в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з додержанням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України. 27.Також, суд не погоджується с доводами позивачки щодо надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за кордон до 15 березня 2033 року, оскільки нею не додано дійсного наміру на багаторазові тимчасові виїзди дитини за кордон, не надано жодного доказу, які б підтверджували необхідність виїзду: чи дійсно дитина потребує оздоровлення; чи в країні, куди буде вивезена дитина їй гарантовано дадуть оздоровчі послуги; не надано туристичних путівок, крім того, не визначений конкретний час перебування дитини за кордоном, що є обовязковим. 28.Крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер та здійснюється в його інтересах: зокрема, не надано достовірних відомостей про конкретне місце проживання дитини за кордоном впродовж запланованого виїзду, про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, а також підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення на Україну. 29.Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. 30.При цьому, згідно ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, яка була ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року та набула чинності для України 1 квітня 2007 року дитина\~\~та\~\~її\~\~батьки\~\~мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. 31.Статтею 7 Конвенції передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв'язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. 32.Згідно\~ст. 9 Конституції України,\~чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 33.Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України,\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 34.Відповідно до частин 1та 2\~ст. 155 Сімейного Кодексу України,\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 35.Позивач не довела, що її прагнення виїхати за межі України обґрунтовані саме інтересами дитини, при цьому, відсутні гарантії того, що у випадку транскордонного переміщення дитини вона повернеться до України та той із батьків, який проживає окремо, зможе встановлювати контакт з дитиною на регулярній основі. Крім того, суд не може розглядати питання на перед та без чіткої конкретизації вимоги, тобто, без зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі дитини. 36.У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed