Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

ІСТОРІЯ СПРАВИ У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом. На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 29 січня 2016 року, керуючи автомобілем МАЗ 630308, державний номер [NUMBER] з причепом МАЗ, державний номер [NUMBER] [PERSON] на автодорозі Добропілля - Красний Лиман не вибрав безпечну швидкість та дорожню обстановку порушив вимоги п. 12.1., п. 12.2, п. 12.3. Правил дорожнього руху України, в наслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом FIAT DOBLO, державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] Постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 08 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 29 січня 2016 року. Вартість завданого позивачу матеріального збитку, відповідно до висновку експертного дослідження № 026 від 11 лютого 2016 року, склала 184\~500, 05 грн., вартість проведення експертизи згідно квитанції № 012 від 11 лютого 2016 року склала 600 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль МАЗ 630308, державний номер [NUMBER] з причепом МАЗ, державний номер [NUMBER] був застрахований за страховим Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ номер 5703312 страхової компанії ТДВ СТДВ «Глобус» від 03.03.2015 року терміном дії до 02.03.2016 року. У липні 2017 року ТДВ СТДВ «Глобус» виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 49400,00 грн. Ліміт відповідальності страховика 50000,00 грн. Частина збитків у розмірі 135 100 грн. 05 коп. не відшкодована. Просить суд стягнути з ПП Сільськогосподарська виробнича фірма «Агро» на свою користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на загальну суму 134\~500, 05 грн., судові витрати на загальну суму 600 грн, кошти витрачені на сплату судового збору в сумі 1\~351 грн. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Відповідачем ПП\~СВФ «Агро» суду надано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб МАЗ 630308, д/н [NUMBER] з причепом [NUMBER] знаходився у володінні (договір оренди) ПП СВФ «Агро» та ним керував водій [PERSON] (третя особа), який знаходився у трудових відносинах з ПП СВФ «Агро». Позивач дізнався про порушення свого права в день скоєння ДТП, тобто 29.01.2016р., то саме із цього часу у останнього виникло право вимоги до безпосереднього заподіювана шкоди. Позивач не повідомляв відповідача про проведення експертизи, відповідач не отримував копії експертного висновку. Позивач був обізнаний про місце роботи водія транспортного засобу з 08 квітня 2016 року, тобто з дати притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності, оскільки постанова містить відомості про місце роботи правопорушника ПП СВФ «Агро». Просить відмовити Позивачу в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В наданій суду заяві від 08 жовтня 2019 року генеральний директор ПП СВФ Агро просив проводити судовий розгляд 08 жовтня 2019 року у відсутності представника відповідача (а.с.93). Позивач [PERSON] у своїй відповіді на відзив від 13 вересня 2019 року зазначив, що тривалий час не звертався до суду оскільки йому не були відомі контактні дані відповідача, крім того це право позивача, а обов`язок щодо відшкодування шкоди та зв`язку для цього з потерпілою від ДТП стороною покладено саме на особу винну у завданні шкоди - ПП СВФ «Агро», проте вказані дії відповідачем вчинено не було. Крім того, у зв`язку з тим, що внаслідок ДТП автомобілю позивача було завдано пошкодження, що унеможливлювали його технічне використання, [PERSON] був позбавлений можливості користуватись власним майном та був позбавлений транспортного засобу. Відповідач, як особа винна у заподіянні шкоди добровільно її не відшкодував, жодних дій для цього не вчиняв. Просить суд не враховувати як факт обізнаності про місце працевлаштування водія [PERSON] постанову Новоайдарського районного суду від 08 квітня 2016 року. Так, дійсно факт порушення Правил дорожнього руху України, спричинення дорожньо-транспортної пригоди та вина водія автомобіля МАЗ 630308 встановлені постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 08 квітня 2016 року. Проте вказана постанова винесена відносно [PERSON] , справа розглядалась без участі позивача, у тексті постанови в анкетних даних вказано місце роботи водія ПП СПФ «Агро», проте, ідентифікаційний код юридичної особи не вказаний, без нього не можливо встановити контактні дані. Просить врахувати, що він не міг самостійно витребувати документи, що підтверджують місце роботи водія або встановити особу, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, також позивач не міг знати про існування договору оренди транспортного засобу від 01 січня 2016 року укладеного з Приватним підприємством Сільськогосподарська виробнича фірма «Агро», оскільки вказані документи під час досудового розслідування за фактом ДТП не подавались, у зв`язку з цим позивачем було встановлено факт працевлаштування водія тільки під час розгляду іншої цивільної справи в 2019 році. В наданій суду заяві від 01 жовтня 2019 року позивач просив проводити судовий розгляд 08 жовтня 2019 року у його відсутності, позовну заяву підтримав, наполягав на її задоволенні (а.с.92). Третя особа [PERSON] 29 серпня 2019 року надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.56). Суд вважає можливим розглянути справу 08 жовтня 2019 року у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини першої 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 29 січня 2016 року о 19-00 годині на автошляху Добропілля Красний Лиман за участю автомобіля Fiat Doblo з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причепом МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням працівника ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» [PERSON] А.О. сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 08 квітня 2016 року встановлено, що 29 січня 2016 року о 19-00 годині на автошляху Добропілля Красний Лиман з автомобілем Fiat Doblo з державним номерним знаком [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить\~позивачу [PERSON] , скоїв зіткнення водій [PERSON] , який керував транспортним засобом МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причепом МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] , внаслідок чого\~транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даною постановою винним у вказаній ДТП визнано водія [PERSON] . Відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії [NUMBER] й серії [NUMBER] , транспортний засіб МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причеп МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] на праві власності належать ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон». Відповідно до договору оренди транспортного засобу від 01 січня 2016 року, а також Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору оренди транспортного засобу від 01 січня 2016 року, автомобіль МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причеп МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] ПрАТ«СВФ «Агротон», що має ідентифікаційний код [NUMBER] , 01 січня 2016 року було передано в оренду Приватному підприємству СВФ «Агро», що має ідентифікаційний код 30877035, на строк до 31 грудня 2016 року. З наказу «Про прийняття за переведенням з ПП СВФ «Агро» за п. 5 ст. 36 КзПП України (переведення працівника з його згоди на інше підприємство) № 1-к від 04 січня 2017 року слідує, що [PERSON] було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів до ПрАТ «СВФ «Агротон» за переведенням з ПП СВФ «Агро» з 04 січня 2017 року. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів щодо [PERSON] та відповіді на запит про джерела доходів за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року, наданих Головним управлінням ДФС у Луганській області листами № 5521/9/2-32-55-10 від 13 червня 2019 року і № 5122/9/12-32-55-13 від 30 травня 2019 року, а також листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 7838/05-01 від 27 травня 2019 року, заробітну плату [PERSON] й внесок на його загальнообов`язкове пенсійне страхування за січень 2016 року сплачувало ПП СВФ «Агро». Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області своїм листом № 8893/07 від 13 червня 2019 року повідомило, що за інформацією з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, станом на 29 січня 2016 року, [PERSON] перебував у трудових правовідносинах зі страхувальником ПП СВФ «Агро», яким подано звітні відомості про нарахування заробітку (доходу) застрахованим особам. Таким чином, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 29 січня 2016 року [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПП СВФ «Агро», яке володіло на той час, на підставі договору оренди від 01 січня 2016 року, автомобілем МАЗ 630308 з державним номерним знаком [NUMBER] та причепом МАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] . У період з 03 березня 2015 року по 02 березня 2016 року цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» як власника транспортного засобу МАЗ [NUMBER] з державним номерним знаком [NUMBER] була застрахована ТДВ СТДВ «Глобус». ПОЗИЦІЯ СУДУ Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено і це визнається обома сторонами, що у період з 03 березня 2015 року по 02 березня 2016 року цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» як власника транспортного засобу МАЗ [NUMBER] з державним номерним знаком [NUMBER] була застрахована ТДВ СТДВ «Глобус». Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про страхування" страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 зазначеного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто на 29 січня 2016 року) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України\~"Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Предметом позову у цій справі є вимога про\~відшкодування завданої\~майнової шкоди\~у розмірі,\~який перевищує\~ліміт відповідальності\~страховика ТДВ СТДВ «Глобус» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ номер 5703312 від 03.03.2015 року терміном дії до 02.03.2016 року). Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження №026 від 11 лютого 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля FIAT DOBLO, державний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження становить 175\~053 грн. 20 коп. Вартість матеріальної шкоди, спричиненого власнику автомобіля FIAT DOBLO, державний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження становить 184\~500 грн. 05 коп. Ринкова вартість автомобіля FIAT DOBLO, державний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження, без урахування аварійних пошкоджень, становить 297\~290 грн. Вартість проведення експертного товарознавчого дослідження згідно квитанції № 012 від 11 лютого 2016 року склала 600 грн. Суд вважає доведеним загальний розмір заподіяної позивачу майнової шкоди на суму 184\~500, 05 грн., оскільки він підтверджується належним письмовим доказом - висновком експертного автотоварознавчого дослідження №026 від 11 лютого 2016 року, допустимість чи достовірність якого стороною відповідача не спростовані. При цьому суд керується також правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-760цс15, де зазначено, що при визначенні вартості заподіяної шкоди судам та експертам слід керуватись положеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції України\~та Фонду\~державного майна\~України від\~24\~листопада 2003\~року №\~142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до пункту 8.3 якої вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарноївартості. Передчасне погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу, яке відбулось внаслідок ДТП, є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). В інших випадках, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу, визначення втрати товарної вартості КТЗ обов`язкове. Оскільки у товарознавчому дослідженні прямо зазначено про необхідність заміни окремих складників КТЗ, їх фарбування, відновлювального фарбування інших деталей, а також указано величину втрати товарної вартості транспортного засобу, включення до майнової шкоди цього показника відповідатиме принципу повного відшкодування шкоди потерпілому (а.с. 25-26). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Крім того згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Разом з тим, ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, вказаний висновок викладений у Постанові Верховний Суду у справі № 910/14685/1 7 від 05 травня 2018 року. Станом на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 січня 2016 року водій [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПП СВФ «Агро». Таким чином під час судового розгляду було достовірно встановлено, що вимоги [PERSON] про стягнення з ПП СВФ «Агро» матеріальної шкоди, спричиненої працівником даного підприємства є обґрунтованими, однак, задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідачем до ухвалення рішення судом, зроблено заяву про застосування позовної давності у справі (а.с.60-62). Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). \~ \~ \~ \~Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Звертаючись до суду з проханням визнати поважними причини пропуску позовної давності та поновити даний строк, позивач просив врахувати наступні обставини. З 2016 року він є пенсіонером та щомісячний дохід складає 2440 грн., разом з цим на утриманні він має неповнолітню дитину. Внаслідок ДТП 29 січня 2019 року його автомобілю була завдана шкода, що виключило можливість протягом тривалого часу використовувати транспортний засіб та він був вимушений через бездіяльність відповідача самостійно за власні кошти здійснювати його ремонт, який тривав більш ніж 1,5 роки, оскільки ушкодження були значними та потребували великих коштів, які він як пенсіонер не має. Крім того він не має юридичної освіти, тому перед зверненням із позовом до суду повинен був отримати страхове відшкодування, для цього звертався до відповідних фахівців з метою підготовку заяв про отримання страхового відшкодування. Вказане страхове відшкодування, сплачено тільки у липні 2017 року. Разом з цим, в жовтні 2017 року позивачу проведена серйозна операція, до якої він значний час готувався, що коштувало значних фінансових затрат на лікування, після операції тривалий час була реабілітація. Також, просить врахувати, що він був необізнаний про контактні данні відповідача. Самостійно отримати документи, що підтверджують факт володіння автомобілем саме Приватним підприємством Сільськогосподарська виробнича фірма «Агро» не міг та дізнався про це тільки під час розгляду цивільної справи № 243/805/19 за позовом [PERSON] до неналежного відповідача , рішення за яким ухвалено лише 29 червня 2019 року. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Суд не може погодитись з наведеними доводами позивача [PERSON] на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду. Не заслуговують на увагу суду посилання позивача на положення ч. 2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України, відповідно до яких позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, з дійсним позовом [PERSON] звернувся лише у серпні 2019 року, будь-якого іншого позову, саме до даного відповідача, він не пред`являв. Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про тривале лікування, оскільки з наданого суду виписного епікризу з історії хвороби №2261 вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікування лише 10 днів з 13 по 23 жовтня 2017 року. При цьому суд повністю погоджується з доводами відповідача з приводу того, що позивач був обізнаний про те, що водій [PERSON] працював саме у СВФ «Агро» з 08.04.2016 року, тобто з часу винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення Новоайдарським районним судом Луганської області. При цьому позивач на власний розсуд визначив пріоритетність відшкодування спричиненої шкоди, дочекавшись спочатку відшкодування страховою компанією; будь-яких об`єктивних доказів на обґрунтування причин неможливості звернутись до суду протягом трьох років не наводить. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ При зверненні до суду з дійсним позовом [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 1351 грн. 00 коп. (а.с. 34). Частина 1 статті 141 ЦПК передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати повністю покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed