Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТДВ "Шахта «Білозерська" про відшкодування моральної шкоди. Позивачка зазначала, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Згідно з висновком МСЕК від 27 березня 2003 року смерть батька знаходиться в причинному зв'язку з наслідками отриманого ним під час своєї трудової діяльності на шахті Білозерська професійного захворювання. Посилаючись на те, що смертю батька, з вини працедавця, їй завдано глибоких моральних страждань, позивачка з підстав, передбачених ст. ст. 440-1ЦК України (в редакції 1963 року) просила стягнути на її користь з відповідача 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивачка не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за участю її представника - [PERSON]. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що у зв»язку з смертю свого батька позивачка зазнала і досі зазнає душевних страждань, які полягають у безповоротній втраті близької їй людину, яка була для неї опорою, підтримкою. З втратою батька у позивачки порушився звичайний життєвий уклад, що призвело до негативних наслідків. Їй приходиться пристосовуватися до життя. Вона досі не може змиритися з втратою батька. Зазначила, що саме діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, пов`язані зі смертю батька, яка є наслідком шкідливіх та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Представник відповідача - Косенко С.В. в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач не надав належних доказів того, що йому заподіяну моральну шкоду, тому вважав позовні вимоги недоведеними та безпідставними. Просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та одруження (а.с.3,4). За життя [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою останнього (а.с.15-16). З пояснень представника позивача, та з оглянутого оригіналу регресної справи громадянина [PERSON], який був наданий для огляду суду представником відділення ВД ФССНВПЗ України в м.Добропілля, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] за час роботи на вугільному підприємстві відповідача отримав професійне захворювання. Згідно довідки ВТЕК від 15 квітня 1993 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% в зв»язку з профзахворюванням. Згідно довідки ВТЕК від 31.05.1994 року [PERSON] визнаний інвалідом 2 групи по профзахворюванню з втратою працездатності 80% з 01.04.1994 року по 27.04.1994 року (по день смерті). Копією свідоцтва про смерть (а.с.5) підтверджується, що [PERSON] помер [INFO]. З копії висновку Донецького обласного центру МСЕ, який виданий на підставі акту № 406 від 27.03.2003 року (а.с.17) вбачається, що між смертю [PERSON] та професійним захворюванням останнього мається причинно-наслідковий зв»язок. Оскільки спірні правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР 1963 року, то при вирішенні справи суд керується положеннями вищевказаного цивільного кодексу і застосовує норми законодавства, які регулювали спірні відносини на момент виникнення у позивача права на відшкодування шкоди. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем трудові відносини відсутні, в наслідок чого на правовідносини між відповідачем та позивачем не розповсюджуються норми КЗпП України. Статтею 12 Закону України «Про охорону праці»від 14.10.1992 р. №2694-12 передбачено відшкодування власником моральної шкоди, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Правовий аналіз положень абз. 4 ст. 1, пп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-рп/2004, дає підстави для висновку про те, що вказаний Закон передбачав відшкодування потерпілому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, а також у разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати потерпілим професійної працездатності. Але, законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено право членів сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок його профзахворювання. Право на відшкодування шкоди виникло у позивача з моменту встановлення МСЕ, між смертю [PERSON] та професійним захворюванням останнього, причинно-наслідкового зв»язку, тобто з 27.03.2003 року. Відповідно до ст..440-1 ЦК моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду ,якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується у грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п»яти мінімальних розмірів заробітної плати. Суд вважає, що у позивачки виникло право на відшкодування. моральної шкоди саме на підставі даної норми закону. Відповідно до ст.. 83 ЦК України(в редакції 1963 р.) позовна давність не поширюється на вимоги , що випливають з порушення особистих немайнових прав. Суд вважає, що саме діями відповідача позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані зі смертю її батька, яка є прямим наслідком шкідливіх та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Смерть [PERSON] заподіяла моральні страждання доньці останнього - позивачці у справі, потягла порушення її образу життя, вимагала від неї додаткових зусиль для організації життя Суд зазначає, що моральні страждання, пов'язані зі смертю батька, позивач відчуває протягом значного часу до теперішнього часу, тобто ці страждання носять безперервний характер. Згідно із вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. суди при розгляді цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинні керуватися наступним: п.4 - позивач повинен зазначити, в чому саме полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; п.5 ч.2 - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; п.9 - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з засад розумності і справедливості, враховуючи глибину моральних страждань позивачки, безповоротності втраченого, суд вважає, що на користь позивачки з відповідача має бути стягнуто 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову слід відмовити. Доводи представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів підприємства суд не приймає, так останні є необґрунтованими і такими, що не відповідають нормам закону. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 229,40 грн.

Outcome: partial