Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «СІ-ПІ-ЕМ», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ДПП Групп», в якій просить визнати за нею майнові права на нежитлові приміщення № 1201 площею 29,3 кв.м., № 1202 площею 88,3 кв.м., № 1203 площею 71,7 кв.м., № 1204 площею 105,7кв.м., № 1205 площадью 38,0 кв.м., № 1206 площадью 37,0, 1207 площадью 105,7 кв.м., № 1208 площею 103,8 кв.м., № 1209 площею 40,4 кв.м. 12-го поверху адміністративно-торгівельного центру по вул. Клочківській - ріг вул. Космічної у м. Харкові, будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, кадастровий № 6310136300:06:005:0020, площею 0,5482 га. 21 вересня 2017 року позивачем подано заяву про залучення до участі у справі в якості відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю Ковчег-Сервіс, яка задоволена судом. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що між нею, як учасником, та ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», як забудовником, був укладений договір про участь у будівництві №1/1 від 15.08.2012р. Відповідно до умов цього договору забудовник здійснює спільну діяльність з будівництва офісно-житлового комплексу з підземною та наземною автостоянкою та обєктами інфраструктури за індивідуальним проектом, а учасник приймає участь у спільній діяльності на умовах зазначеного договору. Будівництво здійснюється на земельній ділянці, яка знаходиться на проспекті Леніна в районі НДІ «Низькі температури». 19.09.2014 року між ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», позивачем та ТОВ СІ-ПІ-ЕМ укладено угоду про заміну сторони у зобовязанні, відповідно до умов якої ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» було замінено на нового забудовника ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ», за наслідками чого всі зобовязання та права забудовника перейшли до нового забудовника. У звязку з передачею функцій керуючого спільною діяльністю до ТОВ "Сі-Пі-Ем", всі обовязки та права забудовника перейшли до ТОВ СІ-ПІ-ЕМ, який в повному обсязі прийняв на себе зобов'язання виконати вимоги учасника, які випливають за договором про участь в будівництві № 1/1 від 15.08.2012 р., в тому числі - передати учаснику відповідні приміщення з урахуванням певних змін - замість нежитлових приміщень, зазначених в договорі про участь у будівництві від 15.08.2012р. Так, забудовник ТОВ СІ-ПІ-ЕМ передає учаснику [PERSON] нежитлові приміщення в іншому обєкті, будівництво якого здійснюється в рамках спільної діяльності - адміністративно-торгівельного центру по вул. Клочківській - ріг вул. Космічної у м. Харкові, а саме: нежитлові приміщення № 1201 площею 29,3 кв.м., № 1202 площею 88,3 кв.м., № 1203 площею 71,7 кв.м., № 1204 площею 105,7кв.м., № 1205 площадью 38,0 кв.м., № 1206 площадью 37,0, № 1207 площадью 105,7 кв.м., № 1208 площею 103,8 кв.м., № 1209 площею 40,4 кв.м. на 12-му поверсі вказаного обєкту (далі нежитлові приміщення). Будівництво здійснюється на земельній ділянці, загальною площею 5482,00 кв.м., наданій для цього на підставі рішення сесії Харківської міської ради від 22.11.2006р. №171/06, кадастровий № 6310136300:06:005:0020. 19.09.2014 р., у звязку з заміною сторони у зобовязанні, ТОВ "Сі-Пі-Ем" та [PERSON] виклали Договір про участь в будівництві у новій редакції (надалі Договір). Відповідно до пункту 1.2. Договору у ході будівництва обєкт знаходиться в спільній власності усіх учасників. Після здачі об'єкта в експлуатацію за умови виконання Учасником своїх обов'язків із загальної власності виділяються у власність Учасника нежитлові приміщення. Частина об'єкту, що залишилася, розподілюється між Забудовником та іншими учасниками спільної діяльності відповідно з окремими договорами, укладеними між ними. Згідно з пунктом 1.4. Договору, термін закінчення будівництва встановлений у 2-му кварталі 2017 року. Позивач, як учасник, всі свої зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, грошові кошти (вклад) у розмірі, визначеному пунктом 3.1. Договору сплатив (вніс), що підтверджується довідкою ТОВ Сі-Пі-Ем від 23.04.2015р. та умовами пункту 3.1. Договору. Однак, з моменту набуття прав та обов'язків забудовника ТОВ СІ-ПІ-ЕМ та до теперішнього часу, будівництво адміністративно-торгівельного центру, розташованого по вул. Клочківській - ріг вул. Космічної у м. Харкові, відповідачем ТОВ СІ-ПІ-ЕМ не завершено, що порушує права позивача, який правомірно очікує на отримання матеріальних благ за договорами про участь у будівництві. Крім того, як зазначає позивач, між ТОВ СІ-ПІ-ЕМ та ТОВ ДПП Групп було укладено Договір генерального підряду на капітальне будівництво № 31-10-16 від 31.10.2016р. адміністративно-торгівельного центру, розташованого по вул. Клочківській (ріг вул. Космічної) у м. Харкові. Умовами наведеного договору передбачено, що ТОВ СІ-ПІ-ЕМ передав ТОВ ДПП Групп в заставу будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді зазначеного обєкту незавершеного будівництва. У зв'язку з невиконанням ТОВ СІ-ПІ-ЕМ своїх зобов'язань перед ТОВ ДПП Групп, останнє взернулось до господарського суду Харківської області з позовом про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва. Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.06.2017 року по справі № 922/1818/17 за позовом ТОВ «ДПП Групп» до ТОВ Сі-Пі-Ем, за ТОВ ДПП Групп визнано право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді обєкту незавершеного будівництва (конструкція сімнадцяти поверхів двадцяти двох поверхової частини адміністративно-торгівельного центру «Ковчег»), що розташований за адресою: вул. Клочківська (ріг вул. Космічної) у м. Харкові, рівень будівельної готовності складає 61 %. Вказане судове рішення стало підставою для державної реєстрації прав власності на незавершене будівництво за ТОВ ДПП Групп, яке в подальшому передало це майно [PERSON] з обмеженою відповідальністю Ковчег-Сервіс шляхом здійснення внеску до статутного капіталу на підставі акту приймання передачі майна від 22.08.2017 року. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2017 року по справі 922/1818/17, залишеною без змін Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 травня 2018 року, рішення господарського суду Харківської області від 27.06.2017 року по справі № 922/1818/17, яке стало підставою для здійснення державної реєстрації права власності на незавершене будівництво за ТОВ ДПП Групп скасовано, в задоволенні позовних вимог ТОВ ДПП Групп - відмовлено. Позивач зазначає, що відповідно до пункту 1.2 Договору про спільну діяльність, що був укладений між позивачем та ТОВ СІ-ПІ-ЕМ, в ході будівництва об'єкт знаходиться в спільній власності всіх учасників. Однак, позивач жодної згоди ТОВ СІ-ПІ-ЕМ на передачу майна, що знаходиться в їх спільній власності, шляхом передачі його в заставу ТОВ ДПП Групп або передачі у якості внеску до статутного капіталу ТОВ Ковчег-Сервіс або на вчинення інших дій по розпорядженню спільним майном, не недавала. При цьому, між позивачем та ТОВ ДПП Групп, а також між позивачем та ТОВ Ковчег-Сервіс не існувало та не існує жодних договірних відносин, а тому на цей час у позивача відсутні документи, які б свідчили, що він, з одного боку залишається власником здійсненого ним вкладу до моменту передачі йому приміщень, та з іншого боку, відсутні документи, якими б був встановлений обов'язок нового власника об'єкту ТОВ Ковчег Сервіс після здачі об'єкту незавершеного будівництва в експлуатацію передати у власність позивача, як учасника який виконав свої зобов'язання, певні нежитлові приміщення цього об'єкту, як це було передбачено умовами договору про участь у будівництві № 1/1 від 15 серспня 2012 року (нова редакція від 19 вересня 2014 року), укладеного між позивачем та ТОВ СІ-ПІ-ЕМ. За таких обставин, позивач вважає, що відповідачі порушують, не визнають та оспорюють належні йому майнові права в об'єкті будівництва. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та наданих офіційних письмових заявах. Представник відповідача ТОВ СІ-ПІ-ЕМ проти позову заперечував, вказуючи на те, що умови договору про участь у будівництві ним не порушені, надав письмові пояснення, в яких зазначає, що позивачем не надано первинної документації, яка б підтвердила виконання учасником [PERSON] своїх зобов'язань по сплаті внесків, а копія довідки, яка була додана до матеріалів позову, не є документом, який би підтвердив факт внеску грошових коштів, так як відносно колишнього директора ТОВ МКДУ відкрите кримінальне провадження за фактом шахрайства. Представник відповідачів ТОВ ДПП Групп та ТОВ Ковчег-Сервіс позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи це відсутністю порушених, як на його думку, прав позивача, а також дотриманням відповідачами чинного законодавства України при переоформленні прав на об'єкт будівництва. Повідомив суду, що власником об'єкту незавершеного будівництва на цей час дійсно є ТОВ Ковчег-Сервіс, з яким у позивача відсутні будь-які договірні та зобов'язальні відносини. В свою чергу, ТОВ Ковчег-Сервіс вчиняє всі необхідні дії для отримання технічної документації з метою продовження та завершення будівництва об'єкту. Через канцелярію суду надійшло клопотання керівника ТОВ СІ-ПІ-ЕМ про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відпусткою його представника, адвоката [PERSON], та зайнятістю іншого представника, адвоката [PERSON] Розглянувши заявлене клопотання, суд відмовляє в його задоволенні, як в безпідставному та необгрунтованому, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Частиною п'тою наведної статті процесуального закону передбачено, що якщо розгляд справи було відкладено, суд продовжує провадження зі стадії, на якій розгляд справи було відкладено. Клопотання про відкладення розгляду справи було подано відповідачем - ТОВ СІ-ПІ-ЕМ на стадії судових дебатів вже після закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами. При цьому, матеріали справи свідчать, що суд вже неодноразово відкладав судове засідання у зв'язку з неявкою представників відповідачів, належним чином повідомлених про дату та час розгляду справи, а також за клопотанням представника ТОВ СІ-ПІ-ЕМ адвоката [PERSON], зокрема для надання часу для підготовки до виступу у судових дебатах після виступу представника позивача у судовому засіданні, що відбулось 11 травня 2018 року. Також, суд зауважує, що до заявлених керівником ТОВ СІ-ПІ-ЕМ клопотань про відкладення розгляду справи не надано жодних доказів в обгрунтування тих обставин, на які посилається відповідач ТОВ СІ-ПІ-ЕМ, зявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, який до того ж, не був позбавлений права на забезпечення участі іншого представника у розгляді даної справи. Таким чином, у суду відсутні підстави, визначені статтею 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку. \~ \~ \~ \~Крім того, частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенція про захист прав людини і олсновоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997р. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997р. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадських прав і обов'язків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Розумність строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі G.B. проти Франції), тощо. Отже поняття розумний строк є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення. Точкою відліку часу розгляду цивіьної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду. Роль національних судів полягає в швидкому та ефективному розгляді справ (&aве;51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі Красношапка проти України). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обгрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання всіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення з матеріалами справи, зняття з них копій, надання пояснень та часу на підготовку для виступу в судових дебатах) подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку. Беручи до уваги, що відповідно до статті 81 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладено на сторони, суд на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, заслухавши в процесі судового розгляду справи представника позивача - адвоката [PERSON], представника відповідачів ТОВ ДПП Групп та ТОВ Ковчег Сервіс - [PERSON], вивчивши письмові пояснення представника відповідача ТОВ СІ-ПІ-ЕМ - адвоката [PERSON], дослідивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої \~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною першою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Відповідно до частини другої статті 1131 ЦК України, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Також, статтею 177\~ЦК України встановлено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами відповідно до ст. 190 ЦК України. \~ \~ \~ \~ У статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність на Україні» зазначено, що майнові права - це будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі й ті, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження та користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Верховним Судом України у постанові № 6-168цс12 від 30.01.2013р. визначено майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ) Конвенції з прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (див. Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар. 98). Також, у рішенні «[PERSON] проти України» суд зазначає, що заявник може заявляти про порушення статті 1 Протоколу 1 тільки в тій мірі, в якій оскаржувані рішення стосуються його або її «майна» в сенсі цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (див. рішення у справі «Копескі проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), що наводилося вище, п. 35). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія і повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судове рішення (там само п. 49). Судовим розглядом справи встановлено, що згідно договору № 1/1 (нова редакція від 19.09.2014 року) про участь у будівництві, укладеного між [PERSON] та ТОВ Сі-Пі-Ем, останнє, як забудовник, здійснює спільно з іншими особами спільну діяльність із будівництва адміністративно торгівельного центру за індивідуальним проектом на земельній ділянці, площею 5482 кв.м., згідно рішення сесії Харківської міської ради від 22.11.2006 р. номер 171/06, а [PERSON], як учасник, приймає участь у спільній діяльності на підставах укладеного дійсного договору. Згідно пункту 1.2. вказаного Договору обєкт будівництва протягом будівництва знаходиться в спільній власності всіх учасників. Після здачі обєкта в експлуатацію за умови виконання учасником своїх зобовязань із спільної власності виділяються у власність «Учасника» певні нежилі приміщення, розташовані на 12 поверсі. У відповідності до пункту 3.1. Договору сторони домовились, що розмір вкладу учасника у спільну діяльність по Договору складає 899 895, 00 гривень. Право власності на вклад не переходить до Забудовника. Учасник залишається власником свого вкладу до моменту передачі йому приміщень. На момент укладення цього договору у новій редакції вклад внесений в повному обсязі. Також, у відповідності до пункту 1.4. договору термін закінчення будівництва встановлений у другому кварталі 2017 року. Судом встановлено, що на час розгляду даної справи, будівництво адміністративно торгівельного центру незавершено, відповідно об'єкт не введено в експлуатацію в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, який затверджений постановою від 22 вересня 2004 року № 1243. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] свої зобов'язання виконала та набула відповідно до умов договору про участь у будівництві та вищезазначених положень чинного законодавства України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, - майнові права на нежитлові приміщення адміністративно торгівельного центру Ковчег після завершення його будівництва та введення його в експлуатацію, який до того часу знаходиться в спільній власності всіх учасників будівництва. За загальним правилом, визначеним пунктами першим статті 358 та пунктом першим статті 369 ЦК України, право спільною власністю здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як було встановлено судовим розглядом господарської справи № 922/1818/17 та зазначено в Постанові Харківського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2017, залишеною без змін Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 травня 2018 року, - учасник будівництва адміністративно торгівельного центру Ковчег, який розташований за адресою: вул. Клочківська ріг вул. Космічної у місті Харкові, [PERSON], яка приймалала участь у спільній діяльності з будівництва обєкту шляхом фінансування його будівництва, своєї згоди на розпорядження спільним майном ні ТОВ СІ-ПІ-ЕМ, ні ТОВ ДПП Групп, ні ТОВ Ковчег-Сервіс, не надавала, як не надавала згоди на передачу в заставу товариству з обмеженою відповідальністю ДПП Групп будівельних матеріалів та конструктивних елементів згаданого обєкту незавершеного будівництва та на внесення цього майна товариством з обмеженою відповідальністю ДПП Групп до статутного капіталу ТОВ Ковчег-Сервіс. При цьому, Верховним Судом в своїй постанові від 16 травня 2018 року зазначено, що ні ТОВ СІ-ПІ-ЕМ, ні ТОВ ДПП Групп, ні ТОВ Ковчег-Сервіс не було надано доказів введення в експлуатацію об'єкта будівництва, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська / вул. Космічна у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про те, що наведені обставини унеможливлюють задоволення позову про визнання за ТОВ ДПП Групп права власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва. Крім того, Верховним Судом зазначено, що оскільки п.1.2 договорів про участь у будівництві, укладених між забудовником (ТОВ СІ-ПІ-ЕМ) та третіми особами (в тому числі [PERSON]О.) передбачає обов'язок забудовника передати у власність учасників відповідні нежитлові приміщення, розташовані в адміністративно-торгівельному центрі Ковчег, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська / вул. Космічна, після закінчення будівництва та здачі об'єкта в експлуатацію, то суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, що рішення місцевого господарського суду про визнання за ТОВ ДПП Групп права власності на вказаний об'єкт незавершеного будівництва порушує права інвесторів за договорами про участь у будівництві (в тому числі права [PERSON]О.), які свої зобов'язання по сплаті грошових вкладів виконали належним чином та у повному розмірі, а тому є співвласниками цього об'єкту до завершення будівництва та введення його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, встановлені в процесі розгляду господарської справи № 922/1818/17, в якій приймали участь всі учасники даної цивільної справи, вважаються встановленими, знайшли своє підтвердження і в процесі розгляду даної справи та не були спросотовані відповідачами у загальному порядку. Судом також встановлено, що між [PERSON] та новим власником об'єкту незавершеного будівництва ТОВ Ковчег-Сервіс не має жодних договірних або зобов'язальних відносин та відсутній документ, який би встановлював обов'язок відповідача ТОВ Ковчег-Сервіс передати позивачу як учаснику спільної діяльності з будівництва адміністративно-торгівельного центру Ковчег нежитлові приміщення в цьому об'єкті після завершення будівництва та введення його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Європейський суд з прав людини у справі Грецькі нафтопереробні заводи Стрен і Стратіс Андреадіс проти Греції від 09 грудня 1994 року вказав, що право вимоги, яке належить особі, становить її майно на котре поширюється дія статті 1 Протоколу № 1, що гарантує, право власності (Кожна фізична та юридична особа має право безперешкодного користування своїм майном) має на увазі не тільки речові права, але й майнові права, що виникають із зобов'язань, у тому числі й права на рахунок. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі порушують та не визнають майнові права позивача в об'єкті незавершеного будівництва адміністратино - торгівельному центрі Ковчег, який до моменту завершення будівництва та введення його в експлуатацію знаходиться в спільній власності всіх учасників спільної діяльності з будівництва даного об'єкту. Відповідно до рішення Конституційного\~суду України\~від 01\~грудня 2004\~року N\~18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4\~Цивільного процесуального\~кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому статтею 4 ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обгрунтованими та застосовуючи до даних правовідносин положення статей 16, 177, 190, 1130-1131 ЦК України, а також вищенаведену практику Європейського суду з прав людини, приходить до висновку, що порушені майнові права позивача підлягають захисту шляхом визнання за [PERSON] майнових прав на нежитлові приміщення № 1201 площею 29,3 кв.м., № 1202 площею 88,3 кв.м., № 1203 площею 71,7 кв.м., № 1204 площею 105,7кв.м., № 1205 площадью 38,0 кв.м., № 1206 площадью 37,0, № 1207 площадью 105,7 кв.м., № 1208 площею 103,8 кв.м., № 1209 площею 40,4 кв.м. 12-го поверху адміністративно-торгівельного центру по вул. Клочківській - ріг вул. Космічної у м. Харкові, будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, кадастровий № 6310136300:06:005:0020, площею 0,5482 га., який знаходиться в спільній власності [PERSON] до завершення будівництва та введення об'єкту в експлуатацію та на час розгляду даної справи зареєстрований на праві власності за ТОВ Ковчег Сервіс, з яким у [PERSON] відсутні будь-які договірні та зобов'язальні відносини, незважаючи на те, що нею, як учасником будівництва виконані свої зобов'зання щодо сплати вкладу, як то передбачено умовами договору про участь у будівництві № 1/1 від 15.08.2012 року, укладеного між ТОВ СІ-ПІ-ЕМ та [PERSON] (в новій редакції від 19.09.2014 р.). Згідно з вимогами \~статті 141 ЦПК України\~судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 8000,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь [PERSON], у рівних частинах.

Outcome: approved