Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

18.08.2015 року позивач ПАТ "ВіЕйБі" звернулося до суду із позовом до відповідача, до якого 20.12.2016 року надав заяву про уточнення позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 314/06ф від 28.12.2006 року в сумі 590 757,11 грн., з яких: 27 304,10 дол. США та 10 191,37 грн.При цьому, позивач посилається на те, що 28.12.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № 314/06ф, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу № 743/12 від 21.12.2006 року, укладеним між позичальником та СПД [PERSON], згідно якого позичальник набуває у власність транспортний засіб марки Toyota Camry, у розмірі 32 000,00 дол. США, з терміном повернення - 22.02.2017 року. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів, однак [PERSON] умови договору не виконує, ним порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Маломуж А.І. справу передано до авторозподілу, та ухвалою суду від 30.03.2016 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ПАТ "ВіЕйБі" уточнені позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 28.12.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № 314/06ф, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит на проведення розрахунків за договором купівлі-продажу № 743/12 від 21.12.2006 року, укладеним між позичальником та СПД [PERSON], згідно якого позичальник набуває у власність транспортний засіб марки Toyota Camry, у розмірі 32 000,00 дол. США, з терміном повернення - 22.02.2017 року /а.с. 3-7, 10-12/. Відповідно до п. 1.3 договору, за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 13 % річних. Положеннями п. 4.1 визначено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.3 цього договору, що розраховується від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань з моменту несвоєчасного виконання боргових зобов'язань та до моменту їх виконання. В подальшому між сторонами 28.12.2006 року було укладено додаткову угоду № 01 до кредитного договору /а.с. 7/. Однак, відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору. Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 12.08.2015 року заборгованість відповідача становить 590 757,11 грн. /п'ятсот дев'яносто тисяч сімсот п'ятдесят сім гривень 11 копійок/, з яких: 27 304,10 дол. США (заборгованість за кредитом - 22 665,77 дол. США), відсотки за користування кредитом - 4 638,33 дол. США) та 10 191,37 грн. (комісія за РО - 0,00 грн. та неустойка за несвоєчасне погашення кредиту - 10 191,37 грн.) /а.с. 8-9/. У ході розгляду справи сторона відповідача просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Мотивуючи заяву тим, що у лютому 2011 року відповідач в останнє здійснив платіж на погашення заборгованості, а тому просить відмовити у стягненні неустойки за період до 18.02.2014 року. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом детально проаналізовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем /а.с. 8-9/, з урахування письмових пояснень Банку щодо розрахунку /а.с. 154/. Так, судом встановлено, що відповідачем у жовтні 2010 року не було здійснено належний до сплати черговий платіж на погашення кредиту, у зв'язку із чим Банком на виконання положень п. 4.1 договору у листопаді 2010 року нарахована пеня у розмірі 10 131,3 грн. В подальшому, у лютому 2011 року відповідачем було здійснено останній платіж. При цьому, суд вважає заяву представника відповідача стосовно застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки необгрунтованою, яка не відповідає вимогам діючого заонодавства. Враховуючи положення п. 4.1 договору та проаналізований розрахунок заборгованості, судом встановлено, що пеня Банком нараховувалася у розмірі 10 131,37 грн. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, позивач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» має обгрунтоване та законне право вимагати від відповідача виконання умов кредитного договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків і комісії на умовах договору, в зв'язку з чим заперечення сторони відповідача є безпідставними. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. А заперечення сторони відповідача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. При цьому суд зазначає, що за пред'явлення позову ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" не сплачувало судовий збір, оскільки відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» /в редакції, що діяла на дату подання позову/, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору було звільнено. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.01.2017 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб /1600,00 грн./. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що судовий збір підлягає стягнення з відповідача у розмірі 8 861,35 грн.

Outcome: approved