Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати інформацію, поширену відповідачем в зверненні від 17.08.2015 року до Народних депутатів України [PERSON] та [PERSON], а також до Президента [PERSON] академії аграрних наук України [PERSON] недостовірною, зобовязати відповідача спростувати поширену інформацію, у такий самий спосіб як вона була поширена, а також стягнути з нього завдану моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. В обґрунтування зазначає, що з лютого 2015 року працює на посаді в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Відродження» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції [PERSON] Аграрних Наук України». Підприємство підпорядковано [PERSON] Аграрних Наук України. Позивачу стало відомо, що 17 серпня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до Народних депутатів України [PERSON] та [PERSON], а також до Президента [PERSON] академії аграрних наук України [PERSON] з письмовим зверненням. Текст цього звернення містить завідомо неправдиву інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію та спричиняє йому моральну шкоду. Зокрема в звернені міститься така неправдива інформація, яка стосується безпосередньо позивача, а саме стосовно причетності [PERSON] до безконтрольності та сприяння приватним юридичним особам в банкрутстві державного науково-дослідного сільськогосподарського підприємства, здавання на користь інших осіб шляхом привласнення державного майна та особливо цінних земельних ділянок в особливо великих розмірах, що знаходяться у власності ДП ДГ «Відродження»; порушень правил проведення тендеру при закупівлях сільськогосподарської техніки; скоєння злочинів в сфері корупції. Вважає звинувачення відповідача абсурдними, а поширену ним інформацію недостовірною, оскільки 09.01.2011 року між Державним підприємством «Дослідне господарство «Відродження» [PERSON] академії аграрних наук України та ТОВ «Торгова Аграрна Компанія» укладено форвардний контракт № К 01/09-11-02. Відповідно до умов цього договору підприємство отримало від ТОВ «ТАК» 7\~629\~573, 68 грн. попередньої оплати за поставку сільськогосподарської продукції. Але в строки, встановлені договором, ДП «ДГ «Відродження» НААН не виконало своїх зобовязань в повному обсязі та не поставило ТОВ «ТАК» жодного кілограму сільськогосподарської продукції, внаслідок чого ТОВ «ТАК» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з підприємства суми заборгованості, штрафу та пені. В процесі розгляду справи господарським судом була дана оцінка і форвардному контракту і документам, що були надані сторонами в справі в якості доказів його виконання. Судом було встановлено отримання ДП «ДГ «Відродження» НААН від ТОВ «ТАК» 7\~629\~573, 68 грн. попередньої оплати за поставку сільськогосподарської продукції, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями. Також суд встановив, що підприємство, прийнявши попередню оплату, не виконало своїх зобовязань за договором і не повернуло грошей позивачу. Таким чином твердження [PERSON] про фіктивність угоди є абсолютно безпідставним і нічим не підтвердженим. 04.02.2014р. Господарським судом було прийняте рішення, яким з ДП «ДГ «Відродження» НААН було стягнуто на користь ТОВ «ТАК» 7\~629\~573, 68 грн. суми основного боргу, 1000000,00 грн. штрафу та 10033,00 грн. процентів річних. Виконання цього рішення було відстрочено на один рік. Йому невідомо з якої саме причини, але тодішнє керівництво підприємства не оскаржило дане рішення суду і воно набрало чинності. Позивач приступив до виконання обовязків в.о. директора підприємства лише в лютому 2015 року. Тому звинувачення стосовно нього у невжитті заходів оскарження судового рішення, що вже рік як набрало чинності, позивач вважає абсурдним. На виконання рішення господарським судом було видано наказ. Протягом строку відстрочення виконання рішення ДП «ДГ «Відродження» НААН також не здійснило ніяких дій по погашенню заборгованості за рішенням суду. В лютому 2015 року було відкрите виконавче провадження на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2014 року. 10.02.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Даною постановою було накладено арешт на все майно, що належить ДП «ДГ «Відродження» [PERSON] академії аграрних наук України» у межах суми звернення стягнення: 8708427,09 грн. Арешт також було накладено і на усі банківські рахунки підприємства. Посівні роботи опинилися під загрозою зриву. Дійсно підприємство опинилось на межі банкрутства, а внаслідок накладення арешту підприємство було позбавлено можливості вільно розпоряджатися обіговими коштами і не могло закупати ПММ, добрива, насіння, виплачувати заробітну платню працівникам. Скарга, подана на дії державного виконавця щодо арешту майна підприємства, була залишена судом без задоволення. Позивачу з надвеликими зусиллями вдалося організувати та провести посівну. В умовах загрози банкрутства у позивача не було іншого виходу, як укласти мирову угоду з ТОВ «ТАК», якою знов розстрочити виконання рішення господарського суду до 2017 року. В іншому випадку майно підприємства дійсно було б реалізовано з метою погашення заборгованості. Внаслідок затвердження мирової угоди виконавче провадження відносно підприємства було закрите. Були зняті арешти з майна та розрахункових рахунків. Це дало змогу відновити нормальну господарську діяльність підприємства. В мировій угоді, що була також затверджена господарським судом, який перевіряв її законність, жодним чином не йдеться про передачу у власність або користування ТОВ «ТАК» земельних ділянок, закріплених за підприємством. І взагалі твердження [PERSON] про те, що форвардний контракт укладався з ТОВ «ТАК» з метою привласнення державної землі є абсурдним. Усі землі ДП «ДГ «Відродження» знаходяться у користуванні, а не у власності підприємства, що робить неможливим їх передачу кредитору в рахунок заборгованості. Крім того, підприємство може розраховуватись по своїм боргам лише за рахунок оборотних засобів ( в силу Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»). Основні засоби можуть відчужуватися лише на конкурсних засадах та з дозволу органу управління майном НААН України. Тому заява про умисне створення заборгованості з метою передачі землі приватним структурам є не більш, ніж плодом фантазії заявника. Також є безпідставним звинувачення в умисному доведенні до банкрутства підприємства нинішнім керівником. Позивачем та працівниками підприємства навпаки здійснено ряд заходів, які оздоровили фінансовий стан ДП «ДГ «Відродження». Про це говорять цифри та показники бухгалтерської звітності. На даний час кредиторська заборгованість підприємства скоротилась на три мільйони гривень, капітальні вкладення (купівля нової техніки та обладнання) за девять місяців склали більше 3, 8 мільйона гривень. Завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10\~000 грн., і обґрунтовує її наступним чином. Це вже є другим за рахунком зверненням, яке відповідач надсилає до різних інстанцій і посадових осіб. Перше було направлено ним на адресу премєр-міністра України ще в липні 2015р. З цього часу він вимушений постійно виправдовуватись та самостійно спростовувати негативну та неправдиву інформацію, що була поширена відповідачем, відволікатися від своїх обовязків директора підприємства, від організації господарського процесу та надавати документи і відповіді. Також він вимушений їздити в Київ для надання пояснень по зверненням відповідача, що також не дає йому можливості виконувати свою безпосередню роботу, що негативно відображується на виробничому процесі. Такі стресові обставини обумовили погіршення його самопочуття. У нього зявилось безсоння, підвищився тиск, був змушений звернутися за медичною допомогою. Крім того, якщо не будуть спростовані негативні та неправдиві відомості, які були поширені відповідачем, позивача можуть звільнити з роботи. Це також додає йому підстав для хвилювання. Представник позивача- Шмиголь А.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позову. В своїх запереченнях зазначає, що за останні три роки змінились три керівники ДП ДГ Відродження - [PERSON] (з вересня 2010 р. по липень 2013 р.), [PERSON] (з липня 2013року по січень 2015 року), [PERSON] (з січня - по лютий 2015 р.) і на теперішній час з 12 травня 2015 р. директором підприємства призначено [PERSON], він має особисту думку (оціночне судження), що вказані часті зміни керівників, які працюють нетривалий час та не мають можливості запровадження довготривалої програми діяльності негативно вплине на подальшу ефективність роботи та перспективу збереження потенціалу цього підприємства. Зауважив, що жодних негативних висловлювань щодо [PERSON] або його (як окремої фізичної особи) у своєму зверненні від 17 серпня 2015 року він не заявляв, а саме: щодо його особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством - здоров'я, життя; честі, гідності і ділової репутації; ім'я; авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної, а також інші благ. Його звернення містило лише певні категоричні висловлювання (оціночні судження), які стосуються виключно уповноважених посадових осіб [PERSON] академії аграрних наук України та ДП ДГ Відродження як представників відповідних юридичних осіб. А саме: ним висловлена критична оцінка і оціночні судження щодо професійної діяльності позивача під час виконання ним своїх посадових і службових обовязків. Також, зазначає, що лише частина викладеної ним у зверненні від 17 серпня 2015 року, інформація ґрунтується на оціночних судженнях, основна ж частина є достовірною. Стосовно стягнення з нього моральної шкоди також заперечував повністю, оскільки позивачем не надано жодних доказів в підтвердження своїх страждань. Також зазначив, що дане звернення надіслав тільки на адресу Президента [PERSON] академії аграрних наук України [PERSON], народним депутатам звернення не надсилалося. Вказав, що доказів на підтвердження поширеної інформації не має. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено наступне. 17.08.2015 року [PERSON] направлено звернення до Президента [PERSON] академії аграрних наук України [PERSON], в якому зокрема, викладена наступна інформація: «…Є факт безапеляційного визнання [PERSON] від імені ДП ДГ «Відродження» за вашим особисто погодженням Президентом [PERSON]Гадзало сумнівного боргу та підписання мирової угоди по його погашенню на користь ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" (м. Київ, засновником якої є "МАРАКОРТІО ХОЛДИШЗ ЛІМІТЕД" (республіка Кіпр), а негласним власником якої є олігарх [PERSON]) за фіктивними операціями за 2010-2012 роки в загальній сумі 8,71 млн.гривень. Тобто, в діях посадових осіб ДП ДГ «Відродження» (в.о. директорів [PERSON] та [PERSON]П.) вбачаються ознаки злочину щодо безконтрольності та сприяння приватним юридичним особам в банкрутстві державного науково-дослідного сільськогосподарського підприємства, і здавання на користь інших осіб шляхом привласнення державного майна та особливо цінних земельних ділянок в особливо великих розмірах, що знаходяться у власності ДП ДГ «Відродження»…» «…Ціна по якій вивозиться врожай, не відповідає дійсної ринкової ціни. З такими темпами взимку в ДП «Відродження» не чого не залишиться. Є усі підстави вбачати в діях [PERSON] що, він вирішив добре підзаробити на різниці в ціні і до господарства не якого діла йому не має. ...» «…Краснапер В. П. зміг заробити і водночас порушити закон України, навіть на покупці трактора, з якого він хотів показати який він господар. Уся техніка закуповується без проведення тендеру. Техніку купує у самого себе і Б/У не кому не секрет скільки таких господарств він збанкрутував і зробив приватними. А робітникам доповів що, притдабав за 1 милл. 700 грн…» «…Поважні депутати, ось до цього призводить корупційна система, яку заснували ваші колеги. В державні підприємства НААНУ приходять керівники без відповідної освіти, без проведення конкурсу на посаду, а це дає усі підстави вважати що, керівником він став давши хабаря, з однією митою - накрасти грошей і за ці гроші привласнити землі. Спочатку керівник ДП «Відродження» [PERSON] обдурив мене, потім обдурив усю громаду села Відродження і державу в лиці НААНУ він теж обкраде. Землі ДП «Відродження» уйдуть в приватне володіння. У цієї компанії є і план як це зробити…». Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За змістом ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно зі ст. 299 ЦК України кожен має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи (далі-Постанова Пленуму ВСУ) вказано, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно п.п. 18, 19 Постанови Пленуму ВСУ та положень статті 277 ЦК, статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом встановлено, що розміщена інформація в вищезазначених статтях не є оціночними судженнями, а є саме фактичними твердженнями, при цьому не містять ніяких обєктивних фактів та підтверджуючих доказів, що, до того ж, частково визнається відповідачем. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає негативну інформацію, поширену відносно позивача, недостовірною, вважає, що розповсюджені відомості не відповідають дійсності, ганьблять позивача, вказують на його протиправну діяльність, суттєво підривають його ділову репутацію, грубо порушують право на повагу до гідності та честі, що завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, ввідповідач не надав суду докази протилежного. Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено юридичний склад правопорушення, що вказує на необхідність задоволення позову в частині зобовязання [PERSON] спростувати поширену інформацію, направлену на адресу Президента [PERSON] академії аграрних наук України [PERSON] у такий самий спосіб як вона була поширена стосовно причетності [PERSON] до безконтрольності та сприяння приватним юридичним особам в банкрутстві державного науково-дослідного сільськогосподарського підприємства, здавання на користь інших осіб шляхом привласнення державного майна та особливо цінних земельних ділянок в особливо великих розмірах, що знаходяться у власності ДП ДГ «Відродження»; порушень правил проведення тендеру при закупівлях сільськогосподарської техніки; скоєння злочинів в сфері корупції. Як визнано сторонами під час судового розгляду звернення відповідача було надіслано тільки на адресу Президента [PERSON] академії аграрних наук України [PERSON], народним депутатам України [PERSON] та [PERSON] звернення не надсилалося, що виключає необхідність спростування інформації направленням на адресу останніх відповідного звернення. Також суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача завданої йому моральної шкоди у розмірі 10\~000 гривень недоведеними, у зв»язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення.

Outcome: partial