Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.06.1994 року працював на підприємствах виробничого підрозділу «Добропіллявугілля». 01.11.2011 року ДП «Добропіллявугілля» реорганізовано через приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». 18.01.2018 року під час виконання трудових обов`язків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму у вигляді закритого багато уламкового перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, садна верхньої і нижньої третин лівої гомілки, паратравматичний пузир нижньої третини лівої гомілки. Цей факт підтверджується Актом форми Н-5 від 22.01.2018 року та актом форми Н-1 від 22.01.2018 року. Висновком МСЕК від 25.09.2018 року йому встановлена третя група інвалідності та втрата працездатності в розмірі 30% пов`язана з даним нещасним випадком, встановлені протипоказання, а саме: важкий фізичний труд, робота в підземних умовах. Внаслідок трудового каліцтва йому спричинено моральну шкоду. Вважає завдану йому моральну шкоду повинен відшкодовувати відповідач, з яким він знаходився у трудових відносинах. В результаті отриманої ним травми йому були заподіяні, перш за все, фізичний біль, фізичні і душевні страждання. Пошкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких, як право на охорону здоров`я, безпечну працю, йому була встановлена інвалідність та внаслідок отриманої травми він втратив 30% професійної працездатності. Негативні наслідки після травми порушили його нормальну життєдіяльність, йому довелось тривалий час лікуватись амбулаторно та стаціонарно. Через постійні проблеми зі здоров`ям він позбавлений можливості вести звичний спосіб життя. Ушкодження здоров`я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації його життя. Таким чином, у зв`язку з травмою на виробництві і негативними наслідками, які настали, позивач вважає, що йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 50 000 гривень, яку і просить стягнути з відповідача на свою користь. З відзиву на позов вбачається, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що його вини у заподіянні моральної шкоди позивачу не має, оскільки відповідно до акту розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] , встановлено коло осіб, які були визнані винними у даному випадку. Також, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили, що моральна шкода йому завдана внаслідок протиправних дій відповідача, а розмір моральної шкоди є непідтвердженим, необґрунтованим та явно завищеним і не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Вказує, що позивачем не додано до позовної заяви висновків медичних установ про встановлення факту завдання моральної шкоди, не надано розрахунку моральної шкоди. З відповіді на відзив вбачається, що позивач вважає аргументи, наведені відповідачем у відзиві необгрунтованими та надав відповіді на поставлені у відзиві питання. Зазначив, що фізичне і моральне пристосуваня до життя з урахуванням фізичних обмежень, що випливають з наслідків отриманої 18.01.2018 року виробничої травми, полягає в тому, що він отримав інвалідність та втратив 30% професійної працездатності. Через постійні проблеми зі здоров`ям він позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, вимушений відмовитись від багатьох речей та обмежувати себе в можливостях, які мав до ушкодження здоров`я. Вважає, що заявлена сума моральної шкоди відповідає тим стражданням і переживанням, які він зазнав. Факт страждань та зміна звичного способу життя підтверджується доказами, доданими до позову. Посилаючись на рішення Конституційного Суду від 27.01.2004 року, вказував, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже заподіяли йому моральні й фізичні страждання. Ухвалою суду від 05.11.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача, адвокат Трун О.В., діюча на підставі договору про надання правової допомоги, підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.26). Причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] 27.06.2019 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.4-5). Під час виконання трудових обов`язків, 18.01.2018 року, з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму, цей факт підтверджується актом проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 22.01.2018 року (а.с.8-10) та Актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 22.01.2018 року (а.с.6-7). Висновком обласної МСЕК від 25.09.2018 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом 18.01.2018 року з 25.09.2018 року до 01.10.2019 року, що підтверджується довідками МСЕК №067146, №0869844 від 25.09.2018 року (а.с.11,12). Рекомендоване санаторно-курортне, медикаментозне лікування, лікування в реабілітаційному відділенні санаторія. Згідно довідки МСЕК від 30.10.2019 року, позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 18.01.2018 року до 01.11.2022 року (а.с.13). Рекомендоване медикаментозне лікування. З наданих суду медичних документів (а.с.14-18) вбачається, що внаслідок отриманої 18.01.2018 року травми [PERSON] знаходився на лікуванні в травматичному відділенні КЗОЗ "Добропільська ЛІЛ" з 18 січня по 21 лютого 2018 року, з 14 січня по 11 лютого 2019 року, з 20 січня по 30 січня 2020 року та проходив лікування у відділенні реабілітації санаторія "Славутич" з 05 по 28 березня 2019 року. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров`ю внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу заподіяно, як з вини самого позивача, так і з вини інших осіб підприємства, що підтверджується актом проведення розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві форми Н-5 від 22.01.2018 року (а.с.8-10) та актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 22.01.2018 року (а.с.6-7). З акту проведення розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві від 22.01.2018 року (а.с.8-10) та з акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 22.01.2018 року (а.с.6-7) вбачається, що нещасний випадок з [PERSON] трапився внаслідок незадовільного технічного стану 2-го південного конвеєрного штреку пл.?1 гор.550м в частині його захаращення матеріалами та обладнанням у місці розміщення компресорної установки. Вказана причина настання нещасного випдаку є основою. Супутною причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці як з боку начальника дільниці підготовчих робіт № 5 шахти "Алмазна" ВСП "Шахтоуправління "Добропільське" ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", який не забезпечив утримання виробки, де встановлений компресор, у відповідності вимогам правил безпеки, чим порушив статтю 14 Закону України «Про охорону праці»; п.1 гл.6 p.V НПАОП 10.0-1.01-10 «Правила безпеки у вугільних шахтах», п. 3.19 «Посадової інструкції начальника дільниці підготовчих робіт №5»; так і з боку позивача, який як вбачається з актів не подбав про особисту безпеку під час обслуговування компресора УКВШ 5/7, чим порушив статтю 14 Закону України «Про охорону праці»; п.1 гл.5 р.IV НПАОП 10.0-1/01-10 «Правила безпеки у вугільних шахтах» п. 1.10 «Інструкції з охорони праці №7 для електрослюсаря підземного». Враховуючи наведене, в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП і що саме відповідач не забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та актом проведення розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві. Зазначені небезпечні умови праці стали основною причиною нещасного випадку на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманої травми отримав ушкодження здоров`я. Пошкодженням здоров`я внаслідок отриманої на виробництві травми позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визнаючи факт того, що внаслідок отриманої травми позивачу була завдана моральна шкода, суд виходить з критеріїв загальнолюдських цінностей та з розуміння того, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. При цьому суд зазначає, що отримана позивачем травма у вигляді закритого багато уламкового перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, садна верхньої і нижньої третин лівої гомілки, паратравматичний пузир нижньої третини лівої гомілки за вказаних обставин при порушенні роботодавцем вимог безпеки (охорони праці) та втрата професійної працездатності в розмірі 30% (станом на день розгляду справи в суді - 25%) для людини 42-річного віку, поза всяким сумнівом, пов`язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. При цьому суд також зауважує, що порушення правил охорони праці з боку роботодавця, в результаті чого позивач втратив професійну працездатність та отримав в період 2018-2019 років інвалідність, призвело до заподіяння як фізичних, так, і як наслідок, моральних страждань, оскільки тяжкість заподіяної травми, нестерпний біль та стрес, який відчував позивач після нещасного випадку, та фізична обмеженість і неможливість професійної самореалізації є безумовно значним моральним потрясінням. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про нещасний випадок на виробництві, акт розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, виписка з історії хвороби, виписки із медичної карти стаціонарного хворого. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок виробничої травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Внаслідок ушкодження здоров`я позивач вимушений був змінити свій звичний спосіб життя, а саме проходити лікування. Також внаслідок травми позивач не міг вже працювати в підземних умовах, оскільки відповідно до висновку МСЕК останньому протипоказана важка фізична праці та робота в підземних умовах. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Враховуючи характер та відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення стану здоров"я, глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 гривен в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, з причин завищення позовних вимог, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Доводи відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 року зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial