Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом в якому вказала, що вона відповідно до свідоцтва про право на спадщину є власником будинку [ADDRESS]. 13 вересня 2005 року відповідач [PERSON] разом із своєю малолітньою дочкою [PERSON], була зареєстрована за вказаною адресою у будинку, що належить позивачу. На той час відповідач перебувала у шлюбі із сином позивача - [PERSON] та позивач надала відповідачу згоду зареєструватися з малолітньою дитиною [PERSON]. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року, шлюб між сином позивача та відповідачем було розірвано. У зв'язку з вищезазначеними обставинами в січні 2016 року, відповідач разом із малолітньою дочкою [PERSON] виїхала з належного позивачу будинку. В подальшому відповідач уклала шлюб із [PERSON] та проживає за іншою адресою. Продовжуючи бути зареєстрованою за адресою будинку, відповідач перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю, оскільки позивачу нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих особі, позивач не може отримати субсидію. В зв'язку з чим, просить суд, постановити рішення згідно якого, вважати [PERSON] та її малолітню дочку [PERSON], [INFO], як таких, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати відповідача [PERSON] та її малолітню дочку [PERSON], [INFO], не чинити перешкод позивачу у здійсненню нею свого права користування належного їй будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про місце, час проведення судового засідання, про причини не явки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В судове засідання законний представник малолітньої [PERSON], [PERSON] не з`явилася, будучи повідомленою про місце, час проведення судового засідання, про причини не явки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Якимівської селищної ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, просять розглянути справу без участі їх представника, заперечують проти визнання [PERSON] втратившою право користування будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2006227, виданого КП «Якимівське бюро технічної інвентаризації» від 17 листопада 2003 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 7). 13 вересня 2005 року відповідач [PERSON] разом із своєю малолітньою дочкою [PERSON] була зареєстрована за адресою будинку, що належить позивачу. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачкою було розірвано. З січня 2016 року відповідач [PERSON] разом із малолітньою дочкою [PERSON], виїхала з належного позивачу будинку та проживає за іншою адресою. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідачі не проживають у спірному будинку з січня 2016 року та лише формально зареєстровані, фактично проживають в іншому жилому приміщенні, даним будинком не цікавляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у вигляді житлового приміщення, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Згідно з ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно д ост. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. Як вбачається з довідки, наданої ТОВ «Акімжилсервіс» [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS], а проживають за адресою [ADDRESS], без реєстрації та за вказаною адресою сплачують комунальні платежі. Статтею 47 Конституції Українивизначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Реєстрація неповнолітньої [PERSON], за адресою будинку [ADDRESS], була вчинена за згодою всіх членів сім'ї, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування своєї дитини за місцем реєстрації - у дитячих садочках, школах, лікарнях, тощо. Згідно із статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-111 "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Крім того, у відповідності до ст. 29 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. ст. 5,17,18 Закону України "Про охорону дитинства", ст. ст. 1,4 Закон України" Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", ,;an=244">ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", постанови КМ України від 24.09.2008 року N 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини", орган опіки та піклування здійснює захист майнових та житлових прав дітей, а дозволи на відчуження майна співвласниками чи користувачами якого є діти, надає лише за заявою батьків дітей або осіб, що їх замінюють на підставі закону та за заявою відповідних документів. Таким чином, це доводить те, що питання зняття з реєстрації, неповнолітньої дитини - [PERSON] не можливе в силу вищевикладених обставин і до задоволення не може підлягати. Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивача в частині зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди позивачу у здійсненню нею свого права користування належного їй будинку [ADDRESS], оскільки жодних доказів, щодо тих обставин, що відповідачі будь-яким чином чинять перешкоди у здійсненню нею свого права користування належного їй будинку суду надано не було. За таких обставин суд вважає, що позові вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial