Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» звертаючись з позовом до суду, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 84-86), просить стягнути з [PERSON], [PERSON] на свою користь суму заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 9294,15 грн., інфляційні витрати в розмірі 1144,41 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн., що є предметом позову, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачі які мешкають за адресою [ADDRESS], та мають у власності кв. 27, опалювальною площею - 85,10 кв.м., в якій зареєстровано двоє осіб, при цьому споживаючи тепло та користуючись послугами, що надає позивач, не сплачують платежі за спожите тепло та житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 9294,15 грн. та у зв'язку з прострочення грошового зобов'язання зобов'язані сплатити інфляційні витрати, які становлять 1144,41 грн., а всього загальною сумою 10 438,56 грн. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та письмових пояснень, долучених до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував в задоволені позовних вимог з підстав викладених в письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, додатково пояснив, що заборгованість виникла з тих причин, що позивачем невірно нараховані розрахунки по комунальним послугам, оскільки вони користуються лише холодним водопостачанням, на їх вимогу позивач не укладає договори з надання послуг та неналежно виконує обов'язки з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала в задоволені позовних вимог з підстав викладених в письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи та пояснень наданих [PERSON] в судовому засіданні. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово - комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Згідно довідки Форми № 3 від 05.08.2015 року № 1554 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її малолітня донька [PERSON]. (а.с. 52) Також в судовому засіданні встановлено та ці обставини підтверджені відповідачами по справі, що в квартирі [ADDRESS] також проживає відповідач [PERSON], який являється чоловіком [PERSON]. Спірними питаннями, що виникають у відповідачів являється відсутність укладених договорів з постачальниками послуг, крім того відповідачі зазначають, що позивач неналежним чином утримує будинок, витрачає зайві кошти на потреби будинку, які не є важливими, сплата за отеплення значно зросла, хоча в будинку є тепловий лічильник, на запити, щодо ситуації яка склалася між сторонами по справі, позивач не надає пояснень, територія будинку не прибирається, вважають, що позивач грабує жильців будинку, оскільки завищує платежі за надані послуги, вони при цьому використовують постачання холодної води. Також сторона відповідача вказала про те, що до липня 2015 року, вони сплачували всі рахунки по житлово-комунальних послугах, однак сплачують не в повній мірі, оскільки вважають, що розрахунки проводяться позивачем не у відповідності до діючих тарифів та вважають їх завищеними. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь суму заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 9294,15 грн., яка виникла за період з 01.11.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 9294,15 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, яка приєднана до матеріалів справи. (а.с. 164) Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору. Тобто законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. (ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача. [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, який зареєстрований Дніпровською районною державною адміністрацією міста Києва 12.11.1999 року №3. (а.с. 18, 19, 20-26) [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» створюється на підставі Положення про порядок організації та діяльності об'єднань, що створюється власниками для управління, утримання, і використання майна житлових будинків, яке перебуває у загальному користуванні затвердженого постановою КМУ від 31.07.1995 року №588; власники квартир, жилих і нежилих приміщень, зобов'язані виконувати вимоги вказаного положення і статуту об'єднання який розробляється на основі типового статуту і затверджується рішеннями установчих зборів членів об'єднання. Розділом 6 Статуту передбачено, що члени об'єднання мають право брати участь у прийнятті рішень загальних зборів членів об'єднання, як особистого, так і через свого представника за дорученням. Розділом 7 Статуту передбачено серед іншого, що [PERSON] має право визначати порядок обслуговування її ремонту будинку та утримувати прибудинкову територію; здійснювати господарську діяльність, пов'язану з утриманням жилого будинку і прибудинкової території у відповідності з метою діяльності, передбаченого Статутом, у тому числі укладати договори з фізичними та юридичними особами; організовувати проведення повної або часткової реконструкції жилого будинку; визначати розмір платежів, що встановлюється членами об'єднання; забезпечувати своєчасне надходження від членів об'єднання платежів, встановлених рішеннями загальних зборів. Згідно п. 8.2 Статуту платежі на поточні витрати вносяться членами об'єднання в порядку та строки, що визначаються загальними зборами. Розмір платежів на поточні витрати кожного члена об'єднання визначається розміром його частки у вартості будинку та загальною сумою витрат на ці цілі, передбачені річним кошторисом. Загальними зборами може бути визначений інший порядок розподілу загальних витрат між членами об'єднання. [PERSON] співвласників багатоквартирного будинку є господарською організацією і юридичною особою з дня його державної реєстрації, відповідає за своїми зобов'язаннями коштами і майном об'єднання, набуває майнові і немайнові права та обов'язки та має місцезнаходження - вул. Микільсько-Слобідська, 6а в м. Києві. Таким чином, [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ», як балансоутримувач житлового будинку №6а по вулиці Микільсько-Слобідська в місті Києві, правомірно пред'явив вимоги до відповідача [PERSON] як власника квартири в цьому ж будинку та [PERSON], як користувача квартири в цьому ж будинку про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Згідно до п. п. 20, 21 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Викладене свідчить, що споживач послуг, самостійно вносить показники використаних послуг та сплачує кошти за фактично використані послуги за діючими на даний період тарифами, а тому пояснення сторони відповідача з приводу того, що вони користуються лише послугами постачання холодної води, можна вважати як самостійним волевиявленням сторони відповідача. Як передбачено п.5 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку визначеному договором або законодавством. Аналізуючи наявні у справі докази, оцінивши наведені стороною відповідача пояснення з приводу невірних нарахувань позивача рахунків по сплаті за житлово-комунальні та інші послуги, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» здійснював нарахування за житлово-комунальні послуги, якими користувались відповідачі [PERSON], [PERSON], як власник та користувач квартири, на підставі розпоряджень Київської міської державної адміністрації та відповідних нормативно-правових актів, що діяли у зазначений період, в свою чергу, стороною відповідача не доведено, що нарахування житлово-комунальних послуг здійснювалося позивачем на підставі не чинних нормативно-правових актів, інших доказів, які мали спростувати розмір заборгованості, яка виникла у [PERSON], [PERSON], внаслідок неналежного виконання зобов'язань по оплаті за фактично спожиті послуги, пов'язанні з утриманням житла, стороною відповідача не наведено та не підтверджено. В той же час, [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» як юридична особа зареєстрована в 1999 році, стороною відповідача вказувалося, що вони вчасно сплачували за житлово-комунальні послуги до липня 2015 року, спірні питання почали виникати після збільшення розмірів за комунальні послуги, разом з тим, встановлення зміна чи припинення постачання послуг, як підтверджено матеріалами справи, здійснювалося позивачем відповідно нормативно-правових актів, що діяли у зазначений період, у відповідності прав та обов'язків членів об'єднання встановлених Статутом, інших доказів на підтвердження своїх доводів стороною відповідача не надано. Слід звернути увагу на те, що відповідачі в судовому засіданні вказали, що вони не зверталися до [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» з вимогами укладення договорів та неналежного виконання обов'язків з утриманні будинку та прибудинкової території. Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідачі не в повній мірі сплачують за фактично спожиті житлово-комунальні послуги, ці обставини визнанні стороною відповідача, та підтверджуються наданими [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» розрахунками заборгованості по квартирі позивача, в той же час обставини визнанні сторонами не потребують доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, суд приходить до висновку, що відповідачами не доведено обставини, які б мали свідчити про наявність допущенних з боку [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» порушень вимог чинного законодавства, яке регулює відносини, які виникли між сторонами спору, як і не наведено ґрунтовних підстав для відмови у сплаті відповідачами послуг наданих позивачем, а тому вимоги позивача з приводу стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку в загальному розмірі 9294,15 грн. є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачі не виконали зобов'язання щодо повернення позивачу суми грошових коштів за спожиті житлово-комунальні послуги, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме з 01.11.2014 року по 01.01.2016 року, в розмірі 1144,41 грн., що підтверджується розрахунками позивача, перевіреними у судовому засіданні, які є обґрунтованими та такі, що підлягають задоволенню. Статтею 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за комунальні послуги підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку суми боргу в загальному розмірі 9294,15 грн., інфляційні витрати в розмірі 1144,41 грн., а всього 10 438,56 грн. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] співвласників багатоповерхового будинку «МРІЯ» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., тобто по 689,00 грн. з кожного, тобто пропорційно до тієї частини позовних вимог, які були задоволені. Враховуючи викладене та

Outcome: approved