Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом в якому зазначив, що 28.03.06.2008 р. між банком та відповідачем було укладено кредитний-заставний договір № АВ29АN07005705, в забезпечення виконання зобов'язань за яким [PERSON], як заставодавець, передав рухоме майно - автомобіль ГАЗ, модель: 31105 101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності, в заставу банку. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що під час продажу предмету договору застави ПАТ КБ "ПриватБанк" стало відомо, що Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 46662954 від 26.02.2015 року було накладено арешт на все майно відповідача, у тому числі на предмет договору застави, що підтверджується Витягом Єдиного реєстру відчуження обєктів рухомого майна № 46831396 від 21.04.2015 року. Посилаючись на те, що позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває під заставою, а арешт та заборона на відчуження такого майна порушують права позивача як заставодержателя, просить звільнити заставне рухоме майно з-під арешту. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та третя особа повідомлені про час і місце судового розгляду справи належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується наявними у справі матеріалами, жодних заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані ПАТ КБ "ПриватБанк" письмові докази, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступних підстав. Згідно положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ЗАТ "А-Банк" та відповідачем укладено кредитно-заставний договір № ABZ9AN07005705, згідно якого ЗАТ "А-Банк" надав, а відповідач [PERSON] отримав грошові кошти на загальну суму 60 849,98 грн. із зобов'язанням повернення коштів в строк та на умовах, передбачених договором, сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.03.2013 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань, що виникли з кредитних правовідносин, згідно умов кредитно-заставного договору [PERSON], як заставодавець, передав рухоме майно - автомобіль ГАЗ, модель: 31105 101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності, в заставу банку. Судом також встановлено, що відповідно до договору факторингу №1/12, укладеного між ЗАТ "Акцент-Банк" (Клієнт) та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (Фактор), Клієнт за обумовлену сторонами договору плату передав Фактору у повному обсязі права вимоги до [PERSON], що випливають із договору № ABZ9AN07005705 від 28.03.2008 року (а.с. 55). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01.12.2014 року у справі №295/8724/14-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ABZ9AN07005705 від 28.03.2008 року в сумі 124 309 грн. 99 коп. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ГАЗ, модель: 31105 101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан - В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу. Зі змісту копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 46831396 від 21.04.2015 року вбачається, зокрема, що згідно постанови державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 46662954 від 26.02.2015 року було накладено арешт на все майно відповідача, у тому числі на предмет договору застави. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У відповідності до вимог ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 18 Закону України "Про заставу" заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. У відповідності до вимог Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої Наказ Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, стягнення на заставне майно у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, у даному випадку позивача по справі. Беручи до уваги наведене вище, враховуючи, що накладеним арештом на вищевказаний автомобіль, порушено право позивача, як заставодержателя заставного майна, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved