Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду в інтересах сина з позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу, дитина сторін залишилась проживати з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не приймає фізичної та духовної участі у вихованні дитини. Проте, останній має родичів за кордоном, які прагнуть спілкуватись з [PERSON] та запрошують останнього до Канади на відпочинок з метою оздоровлення та загального розвитку, забезпечуючи при цьому належні умови проживання та перебування. Проте відповідач відмовляється надавати письмовий дозвіл на виїзд сина за кордон, у зв'язку з чим позивач змушена була звернутись до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, де просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги, з урахуванням уточнених, підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення /а.с.39/. Відповідач до суду не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 26.05.1995 року по 30.08.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син - [PERSON] /а.с. 6-7а/. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач вихованням сина не займається, не приймає фізичної, духовної та моральної участі у вихованні спільної дитини. Відповідач має родичів за межами країни, які прагнуть спілкуватись з дитиною сторін та з метою загального розвитку та оздоровлення, запрошують [PERSON] на відпочинок до Канади, за умов забезпечення останньому відповідного рівня оздоровлення та проживання. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. [PERSON] досяг шістнадцятирічного віку і має право подорожувати за кордон самостійно, однак законодавство Канади вимагає надання згоди обох батьків для виїзду за кордон особи, яка не досягла 18 років. Виходячи з наведеного, для безперешкодного виїзду неповнолітнього синасторін за кордон, протягом відповідного терміну, необхідний дозвіл батька. Відповідач дозвіл на виїзд спільного сина за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє останнього права на достатній рівень відпочинку та оздоровлення, який бажає надати матір та родичі відповідача. Діти віком до 18 років, які намагаються в'їхати до Канади класифікуються як неповнолітні. До них застосовуються вимоги в'їзду, встановлені Законом Канади «Про захист іммігрантів та біженців». Відповідно до вимог даного Закону, дитина, яка подорожує самостійно, повинна мати при собі нотаріально засвідчений дозвіл обох батьків на виїзд за кордон. Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Згідно зіст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Доказів надання відповідачем нотаріально засвідченого клопотання на оформлення проїзного документу дитині та нотаріального дозволу на виїзд сина за межі України суду не надано. Статтею 18 Правилоформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК Українивизначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності оди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки надання дозволу сприятиме реалізації прав дитини. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: approved