Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

10 січня 2019 року до Білопільського районного суду Сумської області поштою надійшла позовна заява АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21 листопада 2011 року, яка мотивується тим, що на підставі вказаного договору відповідачу був наданий кредит у сумі 2500 грн. у виді встановленого відновлювального кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобовязання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконує, станом на 02 грудня 2018 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 12037,90 грн., яка складається з наступного: 150,82 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10837,66 грн. пеня; 1049,42 грн. - штраф, з яких 500 грн. - фіксована частина, 549,42 грн. процентна складова. У добровільному порядку [PERSON] не вчиняє дій, спрямованих на повернення процентів, комісії та штрафу. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Представник позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" [PERSON] в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. Повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 листопада 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", назву якого 21 травня 2018 року було змінено на АТ КБ "ПРИВАТБАНК", із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 7). У подальшому на підставі заяви [PERSON] від 21 листопада 2011 року, яка фактично є кредитним договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", яке тепер має назву АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] був укладений договір без номеру, згідно якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобовязався надати кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік (а. с. 4-6, 9-23). Своїм підписом у вказаній вище заявці відповідач підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили, що Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредиту на картці, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки та комісію на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, позичальник сплачує банку штраф, розмір якого встановлюється тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Пунктом 1.1.7.11 Умов встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту та процентна ставка за кредитом неодноразово змінювалися, що підтверджується розрахунком (а. с. 9-26). [PERSON] взяті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати кредитного боргу, відсотків та пені у строки, передбачені договором, належним чином не виконує. Із розрахунку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" вбачається, що станом на 21 листопада 2018 року в [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 12037,90 грн., яка складається з наступного: 150,82 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10837,66 пеня; 1049,42 грн. - штраф. Останній платіж по сплаті заборгованості за кредитом проведено 17 травня 2017 року в сумі 500 грн. (а. с. 4-6). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується умовами договору та розрахунком позивача. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] у судове засідання не зявився, заперечення проти позову не надав, розрахунок позивача не спростував. Суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" 10988,48 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 листопада 2011 року, яка складається з наступного: 150,82 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10837,66 грн. - пеня. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів в сумі 1049,42 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). З огляду на положення ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а отже і позовні вимоги банку в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню. Тобто, з огляду на викладене, з відповідача не можна одночасно стягувати пеню та штраф за порушення строку платежів, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку штрафу в сумі 1049,42 грн. необхідно відмовити. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам слід стягнути 1608,40 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial