Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В своєму позові позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 12.12.2011 року по 30.09.2015 року в розмірі 36421,70 грн.- основного боргу, 18083,86 грн.- інфляційної складової боргу, 2157,81 грн.- 3% річних та витрати на судовий збір в розмірі 1218,00 грн. В липні 2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 12.12.2011 року по 31.05.2016 року в розмірі 42630,58 грн.- основного боргу, 20876,81 грн.- інфляційної складової боргу, 2958,22 грн.- 3% річних та витрати на судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є житлово-експлуатаційною організацію, яка обслуговує будинок за адресою: [ADDRESS] в якому він надає комунальні послуги мешканцям вказаного жилого будинку. Відповідач є власником квартири № 75 у вказаному будинку, користується всіма комунальними послугами, разом з тим, не сплачує за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, з урахуванням уточнених позовних вимог, за період з 12.12.2011 року по 31.05.2016 року в розмірі 42630,58 грн. В зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання, на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України позивач також ставить питання про стягнення з відповідача суми інфляційних нарахувань в розмірі 20876,81 грн. та 2958,22 грн.- 3% річних. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Квартира загальною площею 140,60 кв.м. (а.с. 11). Житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «Рада-6». Між ТОВ «Рада-6» та відповідачем не було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до чинного законодавства України. Згідно наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, за період з введення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію 12.12.2011 року по 31.09.2015 року в результаті несплати за належним чином надані послуги за відповідачем утворився борг в розмірі 36421, 70 грн. (а.с. 9). Вже після подачі зазначеного позову до суду у період з 01.10.2015 року по 31.05.2016 року позивачем продовжували надаватися житлово-комунальні послуги відповідачу, а відповідач продовжував не сплачувати за вказані послуги, наслідком чого стало відповідне збільшення суми заборгованості до 42630,58 грн., що відображено в новому розрахунку, що був наданий позивачем суду (а.с. 41). Крім того, в зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання, на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України позивач правомірно ставить питання про стягнення з відповідача за період з 12.12.2011 року по 31.05.2016 року суми інфляційних нарахувань в розмірі 20876,81 грн. та 2958,22 грн.- 3% річних, що також відображено в наданому суду розрахунку. Відповідно ст. ст. 10, 156, 160, 162 Житлового кодексу України громадяни зобов'язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово - комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. При цьому, судом встановлено, що відповідач не відмовлявся від житлово-комунальних послуг, що надаються позивачем, а отже, отримував їх. Крім того, власник квартир у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, так як послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо, мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим. Судовим розглядом встановлено, що відповідач є користувачем усіх комунальних послуг, при цьому ухиляється від сплати за надані житлово-комунальні послуги та своїми діями порушує вищевказані норми чинного законодавства, згідно яких власники, наймачі, орендарі квартири зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. При цьому доводи відповідача про непроживання у квартирі правового значення для вирішення спірних правовідносин, що виникли між сторонами не мають. Відповідно ст.ст. 161, 162 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З огляду на викладене слід також дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 42630,58 грн.- основного боргу, 20876,81 грн.- інфляційної складової боргу, 2958,22 грн.- 3% річних. В зв'язку з тим, що суд задовольняє позовні вимоги позивача, то у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача мають бути стягнуті судові витрати, понесені позивачем в сумі 1378,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved