Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивачі звернулись із заявою, яку в ході розгляду справи уточнили (а.с.50), і просили суд стягнути з відповідачів, в солідарному порядку, спричинену майнову та моральну шкоду заподіяну дорожньо-транспортною пригодою. В судовому засіданні позивачі та представник вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позові та враховуючи подані ними докази. Відповідач [PERSON] та його представник вимог не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову за відсутності підстав, а також враховуючи те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована. Представник МТСБ України в судове засідання не з'явився, будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату час та місце слухання справи. Представник даного відповідача не направив суду клопотання із зазначенням причин неявки та не висловив ставлення до позову. Учасники провадження не заперечували щодо проведення слухання справи у відсутність даного представника, і судом було вирішено проводити розгляд справи у відсутність представника МТСБ України. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 15 лютого 2014 року слідчим відділом Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області було закрито кримінальне провадження по факту дорожньо-транспортної пригоди за ст. 286 КК України за відсутності складу зазначеного злочину. З описово-мотивувальної частини постанови вбачається, що 1 вересня 2013 року на 4 км+200 м автодороги "Житомир - Могилів - Подільський" відбулась дорожньо-транспортна пригода, зіткнення, за участю автомобіля марки "ДЖИЛІ СК" реєстраційний номер "[NUMBER]" під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки "ФОЛЬЦВАГЕН Кадді" реєстраційний номер "[NUMBER]" під керуванням водія [PERSON] Також з постанови вбачається, що з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія [PERSON] вимогами ПДР України (а.с.6,7). Постановою апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2014 року [PERSON] був визнаний винним у виникненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, однак провадження у справі закрито в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.8,9). Власником автомобіля марки "ДЖИЛІ СК" реєстраційний номер "[NUMBER]" є [PERSON] (а.с.11). Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 3698 від 12 березня 2014 року матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля марки "ДЖИЛІ СК" реєстраційний номер "[NUMBER]" в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 27 161,92 гривень (а.с.13-18). За проведення такого дослідження [PERSON] заплатив 650 гривень (а.с.19). [PERSON] отримала внаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості із короткочасним розладом здоров'я (а.с.20-23). [PERSON] отримав довідку про інвалідність 3-ої групи 13 серпня 2014 року і в судовому засіданні зазначив, що дана інвалідність не була наслідком дорожньо-транспортної пригоди, а лише загострились процеси (а.с.26). [PERSON] 29 липня 2014 року отримав посвідчення про інвалідність 3-ої групи і має право на пільги передбачені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.43). Правовідносини між сторонами у справі регулюються наступними нормами матеріального права. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ч. 1 ст. 1194 ЦК України). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. ст. 6, 22.1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Дослідив зазначені фактичні обставини справи та норми закону, якими врегульовані дані правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, суд вважає, є доведеним та не підлягає доказуванню факт вини з боку відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб було пошкоджено, тим самим нанесено останнім майнових збитків. В судовому засіданні не було доведено належними та допустимими доказами факт наявності у відповідача поліса цивільно-правової відповідальності наземного транспортного засобу чинного на день виникнення згадуваної дорожньо-транспортної пригоди. Посилання відповідача фізичної особи та його представника на ту обставину, що він за статусом учасника бойових дій застрахований державою, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, адже посвідчення ветерана війни, учасника війни видане 29 липня 2014 року, тобто після виникнення дорожньо-транспортної пригоди і, на переконання суду, не є належним доказом, який підтверджує наголошений статус. Крім цього, наявність поліса цивільно-правової відповідальності наземного транспортного засобу на день виникнення дорожньо-транспортної пригоди, на переконання суду, не знімає обов'язку відшкодовувати спричинену шкоду страховиком в даному випадку, адже в судовому засіданні також не було встановлено факту звернення страхувальника у встановленому законом порядку до МТСБ України з повідомленням про виникнення даної пригоди. Аналогічну позицію з даних правовідносин висловив Пленум ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ у абзаці четвертому п. 16 постанови № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Повідомлення відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, в усній формі під час дачі пояснень по суті пред'явленого позову, тієї обставини, що він звертався до страховика у електронному вигляді, не приймається судом до уваги як доказ, який підтверджує фактичні обставини справи, адже зазначене не є доказом на підставі ч. 2 ст. 57 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку саме відповідач, фізична особа, має відшкодовувати майнову та моральну шкоду спричинену власними винними та протиправними діями, що спричинили дорожньо-транспортну пригоду. Стягувати майнову шкоду із страховика, за наявними у справі документами, суд вважає, не має підстав. В судовому засіданні було встановлено спричинення [PERSON], як власникові пошкодженого автомобіля, майнової шкоди пошкодженням його майна. Даний розмір шкоди учасниками розгляду не оспорювався. За висновком експерта її розмір становить 27 161, 92 гривень. Одночасно, витрати позивача по проведення такого дослідження становлять 650 гривень. Дані кошти, на переконання суду, підлягають до стягнення з відповідача на користь власника транспортного засобу і позивача у справі [PERSON] Стосовно стягнення моральної шкоди з відповідача, фізичної особи, на користь позивачів суд вирішує наступне. В судовому засідання було беззаперечно встановлено протиправні дії [PERSON], які знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. За наслідком виникнення такої пригоди автомобіль [PERSON] був пошкоджений, а [PERSON] отримала тілесні ушкодження легкого ступеня із короткочасним розладом здоров'я. Таким чином, суд вважає доведеним факт спричинення позивачам моральної шкоди діями [PERSON] Разом з тим, суд не погоджується із розміром грошової компенсації заявленої позивачами [PERSON] та [PERSON] в 5 та 10 тисяч гривень відповідно, адже такий, розмір не доведений в судовому засіданні. Одночасно, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, суд вважає грошової компенсації на користь [PERSON] в розмірі 1 000 гривень та на користь [PERSON] в розмірі 3 000 гривень буде достатньо для відшкодування моральної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. Враховуючи результати розгляду справи, суд вирішує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів, пропорційно до задоволеної частини вимог, понесені ними і документально підтверджені судові витрати. Позивачами було сплачено судового збору за подання заяви в розмірі 278 гривень [PERSON] та 272 гривні [PERSON] Суд, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, вирішує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів судові витрати в розмірі 278 гривень на користь [PERSON] та 243,60 гривень на користь [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial