Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі, визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову з 24 жовтня 2019 року. Позивач по справі [PERSON] посилається не те, що 19 грудня 2005 року вона розірвала шлюб з [PERSON] .. Після розірвання шлюбу, вона з лютого 2007 року по травень 2014 року мешкала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] народився син [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] . У зв`язку з тим, що на час народження сина, вона в шлюбі не перебувала, а [PERSON] в РАЦС не забажав написати заяву, що він є батьком дитини, то в свідоцтві про народження, прізвище ім`я та по батькові були записані з її слів. Однак [PERSON] дитину називав сином, утримував сина. В травні 2014 року вони перестали сумісно проживати. Після припинення стосунків, відповідач продовжив спілкуватися з сином, надавав невелику матеріальну допомогу на утримання та виховання сина. Коштів, які відповідач надавав, не вистачало на утримання дитини, їх розмір навіть був меншим ніж 50% мінімального прожиткового розміру. Тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом. Позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Примаков К.О. в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимогах наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав письмовий відзив на позовну заяву, проти позову заперечував посилаючись на те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , не є його сином. Просить у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Чепурнов В.І., в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві підтримав позицію відповідача, проти позову заперечував, зазначаючи те, що [PERSON] не є батьком малолітнього [PERSON] , а також, що батьком дитини може буди колишній чоловік позивача, оскільки з дня розірвання шлюбу з першим чоловіком, до дня народження дитини пройшло не більше 9 місяців. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] розірвала шлюб з [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного відділу реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу вчинено запис № 385(а.с.94). З лютого 2007 року по травень 2014 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] у позивача [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] видане 22.09.2009 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 484 (а.с.11). При цьому в графі відомостей про батька запис " [PERSON] " здійснений за вказівкою матері у відповідності до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Слід зазначити, що згідно до свідоцтва про народження дитини в графі - батько, ім`я та по батькові відповідає імені та по батькові відповідача [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з пояснення [PERSON] , є факт її проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] щонайменше з лютого 2007 року по травень 2014 рік. В матеріалах цивільної справи маються фотографії, які підтверджують факт сумісного проживання та відпочинку [PERSON] та [PERSON] (а.с.63-70). Таким чином, заслуговують на увагу пояснення [PERSON] про те, що [PERSON] є біологічним батьком дитини. Частиною 1 ст. 129 Конституції України встановлені основні засади судочинства, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказане кореспондується зі ст. 2 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ч. 3 ст. 51 Конституції України - сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч. 3 ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частинами 2 та 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлені випадки, коли мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років ( ст. 165 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Отже, з позовом до відповідача [PERSON] звернулась особа, визначена законом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд у відповідності до ст. 109 ЦПК України, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Під час розгляду справи судом призначалась судова генетична експертиза, на вирішення якої ставилися питання про наявність біологічного походження малолітнього [PERSON] , [INFO] та відповідача [PERSON] .. Відповідач [PERSON] двічі викликався до судового експерта для проведення генетичної експертизи та наданні відповідних біологічних матеріалів, однак [PERSON] жодного разу не з`явився у призначений час та місце для проведення експертизи. Таким чином, суд приходить до висновку про ухилення [PERSON] від проходження судової генетичної експертизи по справі та, відповідно, визнання факту, для з`ясування якого її було призначено, тобто про визнання біологічного батьківства [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, судом встановлено, що утримання неповнолітнього [PERSON] на сьогоднішній день у повному розмірі здійснює Позивач. У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 180, ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17). Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 182 СК встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем, відповідно до Закону України "Про судовий збір", було сплачено судовий збір в сумі 1536,80 грн., що підтверджено платіжним дорученням (а.с.1-2). Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] у розмірі 1536,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved