Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

02.08.2013 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило суд звернути стягнення на предмет iпотеки, в рахунок погашення заборгованостi за кредитним договором № ML-703/064/2007 вiд 04.06.2007 р. в розмiрi 2409194,11 грн., суми слаченого судового збору в розмiрi 3441 грн., шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якiй особi - покупцевi предмету iпотеки за договором iпотеки № PCL-703/064/2007 вiд 14.06.2007 р., а саме: трикiмнатної квартири [ADDRESS], з наданням всiх повноважень продавця; встановити початкову цiну продажу предмета iпотеки на рiвнi, не нижчому за звичайнi цiни на цей вид майна на пiдставi оцiнки, проведеної суб'єктом оцiночної дiяльностi, на час продажу; з метою збереження предмету iпотеки до її реалізації, передати предмет iпотеки в управлiння ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на перiод до її реалізації з наданням права обладнання предмету iпотеки новими охоронними пристроями, вiльного доступу до нерухомого майна, змiни замкiв, а також укладання договорiв на охорону зi спецiалiзованими пiдприємствами. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 04 червня 2007 р. між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПуАТ «ОТП Банк» i [PERSON] був укладений Кредитний договір №МL-703/064/2007. 12.11.2010 р. між ПуАТ «ОТП Банк» i ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з цим договором ПуАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №МL-703/064/2007 від 04.06.2007 р. та за договором іпотеки №РСL-703/064/2007 від 14.06.2007 р. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПуАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором №МL-703/064/2007 від 04.06.2007 р. та за договором іпотеки №РСL-703/064/2007 від 14.06.2007 р. Згідно з Кредитним договором, а також на підставі кредитної заявки Відповідача від 04.06.2007 р. Банк надав Відповідачу кредит в сумі 60 000,00 USD. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти в строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором. Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Відповідачем 1 щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів. В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Позивач вказує, що Банк, як кредитор, виконав свої зобов'язання перед позичальником за вищевказаним кредитним договором. Але відповідач порушив свої обов'язки за Кредитним договором щодо погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-703/064/2007 від 04.06.2007 р., станом на 19.07.2013 р. становить: сума залишку заборгованості за кредитом в розмірі 59484,19 доларів США; сума несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 5335,81 доларів США; сума пені за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 1891087,85 гривень. Загальна сума заборгованості за кредитом та відсотками складає 64820,00 доларів США, що за курсом встановленим НБУ на 19.07.2013 р. (7.993 гривень за 1 долар США) становить 518106,26 грн., а з урахуванням суми пені заборгованість складає 2409194,11 грн. Позивач зазначає, що 14 червня 2007 р., в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № МL-703/064/2007, Банк і Відповідач уклали договір іпотеки № РСL-703/064/2007. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 30.09.2005 р. за реєстровим № 5095, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 30.09.2005 р. за реєстровим № 865714 та зареєстрований Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 30.09.2005 р. за реєстровим № 12026905, номер запису: П-1-37770 в книзі: 1. Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки, позивач має право задовольни iз вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин несплати відповідачем позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення Відповідачем будь-якого iз зобов'язань за ст. 5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Посилаючись на ЗУ «Про iпотеку», позивач зазначає, що має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором в повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. 31.10.2013 р. позивач звернувася до суду з уточненною позовною заявою про звернення стягнення на предмет iпотеки, вiдповiдно до якої другим вiдповiдачем визначено [PERSON]. В уточненiй позовнiй заявi, окрiм вимог, викладених в первiсному позовi, позивач також просить виселити [PERSON], який мешкає в квартирi [ADDRESS]. Зазначену вимогу позивач обгрунтовує, тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з заяви вiдповiдача стало вiдомо, що в квартирi [ADDRESS], яку передано в iпотеку за iпотечним договором, мешкає колишнiй чоловiк вiдповiдача - [PERSON] Згiдно з ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про iпотеку», одночасно з рiшенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою Іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згiдно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на переданi в iпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. 23.12.2013 р. [PERSON] до Дзержинського районного суду м. Харкова було подано зустрiчну позовну заяву до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якiй вона просила визнати недiйсним п. 4.1.1 договору № ML-703/064/2007 вiд 04.06.2007 р. в частинi обов'язку [PERSON] за порушення прийнятих зобов'язань стосовно повернення кредиту, процентiв за користування кредитом у визначенi строки, сплатити банку пеню в розмiрi 1 вiдсотка вiд суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що за кредитним договором № МL-703/064/2007 від 04.06.2007 р. нею отримано 60 000,00 доларів США двома траншами, один з яких мав цільовим призначенням погашення поточної заборгованості перед кредитором першої черги, а другий - на споживчі цілі. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України в договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, на правовідносини сторін поширює свою дію ЗУ "Про захист прав споживачів"', ст. 18 якого передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) в разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим таке положення є недійсним. В даному ж випадку розмір неустойки за договором № МL-703/064/2007 від 04.06.2007 р. фактично складає 365% річних від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, що є очевидно несправедливим. В результаті, сума заявленої до стягнення пені перевищує розмір суми основної заборгованості за кредитом та несплачених відсотків за користування кредитом в 3,6 разів. 23.12.2013 р. [PERSON] подано заперечення проти позову, в яких вона просить суд зменшити пеню до 10% вiд розмiру заявленного позивачем. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона визнає суму основної заборгованостi за договором № ML-703/064/2007 від 04.06.2007 р. в розмірі 64 820, 00 доларів США (59484,19 доларів США за кредитом та 5335,81 доларів США за відсотками), що за курсом встановленим НБУ на 19.07.2013 р. (7,993 грн. за 1 долар США) становить 518 106, 26 грн. та не має заперечень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в межах цієї суми, а також інших, похідних від цього позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Оскільки в спірних правовідносинах основне зобов'язання виражено в іноземній валюті, позивач при розрахунку пені мав застосовувати офіційний курс на певні дати та вказувати це в розрахунку. За змістом ст. 253, ст. 258 ЦК України застосування строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач, в порушення приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надав розрахунку заявленої суми пені в розмірі 1 891 087,85 грн. в межах строку позовної давності, у зв'язку з чим неможливо перевірити за який період була нарахована пеня, який курс валюти застосовувався, а також яка була використана методика нарахування пені. Також [PERSON] посилається на те, що за кредитним договором № МL-703/064/2007 від 04.06.2007 р. нею отримано 60 000,00 доларів США двома траншами, один з яких мав цільовим призначенням погашення поточної заборгованості перед кредитором першої черги, а другий - на споживчі цілі. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України в договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, на правовідносини сторін поширює свою дію ЗУ "Про захист прав споживачів"', ст. 18 якого передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) в разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим таке положення є недійсним. В даному ж випадку розмір неустойки за договором № МL-703/064/2007 від 04.06.2007 р. фактично складає 365% річних від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, що є очевидно несправедливим. В результаті, сума заявленої до стягнення пені перевищує розмір суми основної заборгованості за кредитом та несплачених відсотків за користування кредитом в 3,6 разів. Також [PERSON] зазначає, що ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В якостi таких обставин [PERSON] називає значне перевищення розмiру пенi розмiру можливих збиткiв; також вона зазначає, що пiсля розлучення має на своєму утриманнi малолiтню дитину [INFO], а починаючи з 30.04.2013 р. постiйного мiсця роботи не має. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував та просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, визнала суму основної заборгованості в розмірі 64820,00 доларів США та не мала заперечень щодо зверення стягнення на предмет іпотеки в межах цієї суми, а також інших, похідних від цього первісних позовних вимог; заперечувала проти заявленої пенi в розмiрi 1891087,85 грн.; позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Дослiдивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши надані докази встановив, що 04.06.2007 р. мiж ЗАТ «ОТП банк» i [PERSON] був укладений кредитний договiр № ML-703/064/2007, у вiдповiдностi з яким та на підставі кредитної заявки Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 60000,00 доларів США, двома траншами, на строк до 04.06.2032 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов кредитного договору, датою погашення щомiсячних платежiв є 4 число кожного календарного мiсяця протягом строку кредиту. Банком прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором було виконано в повному обсязі, однак, [PERSON] прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконано, систематично не проводилось повернення належних до сплати частин кредиту та нарахованих процентів за його користування. Невиконання [PERSON] своїх зобов'язань призвело до виникнення заборгованості, загальна сума якої станом на 19.07.2013р., на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості, становить 64820,00 доларів США, що за офiцiйним курсом НБУ станом на 19.07.2013 р. (7,993 грн. за 1 долар США) становить 518106,26 грн. i складається з: суми залишку заборгованостi за кредитом в розмірі 59484,19 доларів США, що за офiцiйним курсом НБУ станом на 19.07.2013 р. (7,993 грн. за 1 долар США) становить 475457,13 грн., суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 5335,81 доларів США, що за офiцiйним курсом НБУ станом на 19.07.2013 р. (7,993 грн. за 1 долар США) становить 42649,13 грн. Також судом встановлено, що 14.06.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-703/064/2007 від 04.06.2007 р., ЗАТ "ОТП Банк» i [PERSON] уклали договір іпотеки № PCL-703/064/2007, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS], та належить Пiльцевiй Н.В. на правi власностi на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5095, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 30.09.2005 р. за реєстровим № 865714 та зареєстрований Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 30.09.2005 р. за реєстровим № 12026905, номер запису: П-1-37770 в книзі: 1. З копiї статуту публiчного акцiонерного товариства «ОТП Банк», затвердженого Рiшенням Загальних Зборiв Акцiонерiв вiд 23.04.2009 р., публiчне акцiонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всiх прав i обов'язкiв Закритого акцiонерного товариства «ОТП Банк». Судом встановлено, що 12.11.2010 р. мiж Товариством з обмеженеою вiдповiдальнiстю «ОТП Факторинг Україна» i Публiчним акцiонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договiр купiвлi-продажу кредитного портфелю, вiдповiдно до якого ПуАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитнi договори, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель i зобов'язується сплатити на користь ПуАТ «ОТП Банк» винагороду. Вiдповiдно до положень вказаного договору кредитним портфелем є права вимоги до боржникiв (їх поручителiв) щодо сплати загальної суми заборгованостi боржникiв перед ПуАТ «ОТП Банк» за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нарахованi на суму такого боргу, усi i будь-якi штрафнi санкції (в разi їх наявностi) на дату набрання чинностi, а також права, зазначенi в статтi 3.3. вказаного договору. Також, 12.11.2010 р. мiж Товариством з обмеженеою вiдповiдальнiстю «ОТП Факторинг Україна» i Публiчним акцiонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договiр про вiдступлення права вимоги, вiдповiдно до якого в зв'язку з укладенням договору купiвлi-продажу кредитного портфелю № б/н вiд 12.11.2010 р. мiж ТОВ «ОТП Факторинг Україна» i ПуАТ «ОТП Банк», за яким ПуАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, укладеними мiж ПуАТ «ОТП Банк» i позичальниками ПуАТ «ОТП Банк», що забезпечений iпотекою/заставою за договорами iпотеки/договорами застави, укладеними мiж ПУАТ «ОТП Банк» i боржниками/третiми особами, ПуАТ «ОТП Банк» передав i вiдступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупнiсть прав, належних ПуАТ «ОТП Банк» за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. Вiдповiдно до договору про вiдступлення права вимоги, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всi права ПуАТ «ОТП Банк» як сторони, що iменується «Iпотекодержатель»/«Заставодержатель» в зобов'язаннях, якi виникли на пiдставi договорiв забезпечення в обсязi i на умовах, що iснують на момент набрання чинностi вказаним договором (включаючи право звернення стягнення на предмет iпотеки/застави). Таким чином, до позивача перейшли всі права вимоги ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №ML-703/064/2007 від 04.06.2007р. та договором іпотеки №PCL-703/064/2007 від 14.06.2007р. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановлені договором. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Крім того, ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення чи неналежного виконання зобовязань, встановлених укладеним договором. Відповідно до п. 4.1.1. договору № ML-703/064/2007 від 04.06.2007 р. за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. За кредитним договором № ML-703/064/2007 від 04.06.2007 р. [PERSON] отримано 60000,00 доларів США двома траншами, один з яких мав цільовим призначенням погашення поточної заборгованості перед кредитором першої черги (споживчий кредит банку АКІБ "УкрСиббанк" за договором № 115/в-н-ту1-ф від 29.09.2005 р.), а другий - на споживчі цілі. В рішенні Конституційного Суду України 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 вказано, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення розмір неустойки в розмірі 1891087,85 грн., який виходячи із умов пункту 4.1.1. кредитного договору №ML-703/064/2007 від 04.06.2007р. фактично складає 365 відсотків річних від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, внаслідок чого сума нарахованої позивачем пені перевищує розмір основної заборгованості в 3,6 разів, що є надмірним та несправедливим. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, з урахуванням п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 суд визнає положення п. 4.1.1 договору №ML-703/064/2007 від 04.06.2007 р. недійсним та не знаходить підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на суму нарахованої позивачем пені в розмірі 1891087,85 грн. та відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в цій частині. На вказаних вище підставах суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог зустрічної позовної заяви та задовольняє їх повністю. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 6.4. договору іпотеки №PCL-703/064/2007 від 14.06.2007 р. сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема п. 6.4.1. передбачено, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому чинним законодавством України. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. №898-IV, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, ст. ст. 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. [PERSON] не надав суду заперечень по суті заявлених вимог за первісним позовом та не спростував факту свого проживання в квартирі [ADDRESS]. Вимогу позивача про виселення від 13.12.2013 р., добровільно не виконав, житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя не звільнив. [PERSON] під час судового розгляду справи заявляв клопотання в якому указав, що у вказаній квартирі зареєстровані i проживають неповнолітні діти, однак доказiв цього суду не надав. За даними довідки КП "Жилкомсервіс дільниця № 9" від 21.01.2014 р. № 90 в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] (1978 р.н.) та її дочка [PERSON] (2006 р.н.). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.05.2012 р. у справі № 2011/3159/2012 було розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з [PERSON] Таким чином, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд вважає необхідним звернути стягнення на предмет iпотечного договору: нерухоме майно [PERSON] - трикімнатну квартиру [ADDRESS], та належить [PERSON] на правi власностi; визнати за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право на продаж вказаного предмета iпотеки будь-якiй особi покупцевi; надати позивачу всіх повноважень продавця; встановити початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки; передати предмет іпотеки в управління позивачу на період до його реалізації; виселити із вказаної квартири [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ч. 1 ст. 79 ЦПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат,пов'язаних з розглядом справи, а частина 3 тієї ж статті вказує, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підтвердження понесених судових витрат позивачем було надано квитанцію про сплату судового збору на суму 3441,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial