Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 17 січня 2016 року відповідач не виконав вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїв ДТП. Внаслідок зіткнення його автомобіль ВАЗ 2107, д/н [NUMBER], отримав механічні пошкодження у вигляді деформації задніх крил, задньої панелі та кришки багажника, а також пошкоджено задній стоп-ліхтар та хромову накладку заднього бампера. По даному факту Чигиринським районним судом 23 лютого 2016 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, згідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу. Відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у страховій компанії "Провідна". Вказана страхова компанія виплатила йому суму страхового відшкодування в розмірі 6403,23 грн., однак її виявилося недостатньо для відновлення пошкодженого автомобіля. У зв'язку з цим у фізичної особи-підприємця [PERSON] ним було закуплено матеріали для ремонту автомобіля на суму 5652 грн., а фізичною особою-підприємцем [PERSON] проведено ремонтні роботи по відновленню транспортного засобу на суму 5350 грн., у зв'язку з чим загальна сума матеріальних збитків становить 11012,00 грн., тобто сума невідшкодованої йому матеріальної шкоди складає 4608,77 грн., яку він просить стягнути з відповідача. Крім того, оскільки відповідач добровільно відмовляється відшкодувати йому завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки, то він зазнав сильних душевних страждань. Вважає, що йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 3000 грн. і просить стягнути її з відповідача. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, пояснивши суду, що у відповідності до ст.1194 ЦК України, він вправі звернутися до відповідача з вимогою відшкодувати йому різницю між страховою виплатою та затраченими на ремонт автомобіля коштами. Він звертався із заявою про відшкодування збитків до страхової компанії, але йому повідомили, що кошти виплатять через декілька місяців, а тому він відремонтував автомобіль за власні кошти, придбавши запчастини та оплативши за відновлювальний ремонт. Через відсутність автомобіля він в зимовий час не міг вчасно добратися на роботу, а також внаслідок ДТП отримав травму спини, у зв`язку з чим перебував на лікуванні. Все це викликало у нього сильні душевні переживання, а тому вважає, що йому завдано також моральної шкоди, яку він оцінює у 3000 грн. Оскільки відповідач добровільно відмовляється відшкодувати різницю у завданих збитках, то він просить стягнути з нього матеріальну шкоду в сумі 4 608, 77 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що він не згідний відшкодовувати позивачеві збитки, оскільки їх повинна виплатити страхова компанія. Представник відповідача [PERSON] теж позов не визнав, зазначивши, що вони не заперечують проти того, що відповідач скоїв ДТП. Страховою компанією збитки, завдані позивачу, відшкодовано частково. Однак він не звертався до страхової компанії з письмовою заявою про збільшення суми страхового відшкодування, а отже, фактично погодився з такою виплатою. Також позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, оскільки це не підтверджено матеріалами позовної заяви. А тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Вислухавши сторін та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Як зазначено в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] від 31.07.2016 року та довіреності від 29.01.2016 року має право розпорядження транспортним засобом - легковим автомобілем ВАЗ 2107, д/н [NUMBER]. Також, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з постанови Чигиринського районного суду від 23.02.2016 року, 17 січня 2016 року близько 13год. 50хв. в м. Чигирині по вулиці Б.Хмельницького [PERSON], керуючи автомобілем Volkswagen Jetta, д/н [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості та інтервалу руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, допустивши зіткнення з транспортним засобом автомобілем ЗАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який, в свою чергу, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], що рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, при цьому [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. У зв'язку з цим відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, що підтверджується вище вказаною постановою суду від 23.02.2016 року, яка відповідачем не оскаржувалася та набрала чинності 09.03.2016 року (а.с.3). Крім того судом встановлено, що транспортний засіб відповідача було застраховано, згідно до договору добровільного страхування наземного транспорту серії АЕ № 2592300 від 05.04.2015 року в ПрАТ «СК «Провідна», а 18 січня 2016 року позивачем подано до даної страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування № 2300098169 (а.с.48). Відповідно до страхового акту № 2300098169 від 25.04.2016 року розмір страхового відшкодування за договором (полісом) страхування № 2592300 від 05.04.2015 року, складеного на підставі розрахунку ремонтної калькуляції (а.с.51-52), становить 6403,23 грн. З повідомлення страхової компанії "Провідна" № 17-05/5586 від 26.04.2016 року вбачається, що позивача проінформовано про страхову виплату по факту ДТП в розмірі 6403,23 грн.(а.с.4). Факт такої виплати та її розмір позивачем в судовому засіданні не оспорюється. З врахуванням того, що вимоги до винуватця ДТП у межах до 50 тисяч гривень покриваються страхувальником останнього, то позов не підлягає задоволенню у зв'язку з безпідставністю таких вимог. Крім того суд не може прийняти в основу доказів доводи позивача про те, що він в силу ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 1194 ЦК України має право вимоги до [PERSON] як до особи, відповідальної за настання шкоди, та на відшкодування різниці між загальною сумою збитків, заподіяних ДТП, в розмірі 11012,00 грн. та сумою страхового відшкодування в розмірі 6403,23 грн., в сумі 4608,77 грн., що не покритий страховою виплатою, оскільки у даному випадку відповідальність винуватця ДТП за матеріальну шкоду у межах до 50 тисяч гривень відшкодовується його страховиком, що передбачено ч.1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та страховим полісом № 2592300. Також, як передбачено ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим, зокрема, при визначенні збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. А відповідно до ч.1 та ч.5 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна визначають випадки застосування оцінювачами методичних підходів оцінки ринкової вартості майна та випадки і обмеження щодо застосування методичних підходів до визначення неринкових видів вартості майна. При цьому, якщо законами або нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, договором на проведення оцінки майна або ухвалою суду не зазначено вид вартості, який повинен бути визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість. Згідно до ч.1 ст.10 цього Закону, оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Позивач не надав суду висновку автотоварознавчого дослідження, згідно до якого повинно було визначено розмір завданих йому матеріальних збитків в результаті пошкодження належного йому автомобіля під час ДТП. В матеріалах справи знаходиться лише накладна № 46 із зазначенням вартості товару (а.с.15), а також товарний чек та акт виконаних робіт (а.с.18-19), які не відповідають вимогам їх оформлення і не містять печатки, що не може бути використано судом в якості доказу. Щодо позову в частині стягнення моральної шкоди, то в силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Як передбачено ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що внаслідок скоєної відповідачем дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав душевних та моральних страждань у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, його ремонтом, тобто порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача та його сім'ї в цілому, оскільки він та його дружина змушені були користуватися громадським транспортом для поїздок на роботу та в інших особистих цілях, враховуючи при цьому, що позивач витрачав власні кошти на ремонт автомобіля, звертався до страхової компанії з вимогою страхового відшкодування, а відповідач протягом всього часу з дня вчинення ДТП не вжив жодних заходів щодо відшкодування позивачу моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення. Зазначене підтверджується, зокрема, крім пояснень позивача, листком непрацездатності № 495895 від 18.01.2016 року, згідно до якого [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в Чигиринській ЦРЛ в період з 19.01.2016 року по 24.01.2016 року, що відповідає за часом даті скоєння дорожньо-транспортної пригоди. А тому суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, враховуючи характер скоєної ДТП, ступінь вини відповідача, та враховуючи глибину фізичних і душевних страждань позивача, вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги в цій частині позову. Враховуючи викладені обставини та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивачем доведено факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, то позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Також,у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: partial