Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

21 травня 2014 року Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Волинське обласне управління АТ Ощадбанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що між ВАТ Державний ощадний банк України та [PERSON] 01 листопада 2007 року було укладено кредитний договір № 3469, яким банк надав позичальникові кредит сумі 450\~ 000,00 грн. під 16,5% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 31 жовтня 2017 року. Банк повністю виконав свої зобовязання за дійсним кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі між Банком та [PERSON] 01 листопада 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] за реєстровим № 4237, відповідно до якого в іпотеку Банку передано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 190,1 кв.м., житловою площею 78,0 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, смт. Торчин, вул. Набережна, буд.4 (чотири). Крім нього на земельній ділянці знаходяться: гараж А2, сарай Б-1, огорожа 1 та земельну ділянку площею 0,1300 (нуль цілих тринадцять сотих) га, кадастровий номер 0722855400:01:001:0245, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за тією ж адресою. [PERSON] не виконує умови Кредитного договору, а тому станом на 20 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1\~ 411\~ 309,06 грн. На підставі наведеного просить суду в рахунок заборгованості [PERSON] в розмірі 1411309,06 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього до суду не надходило заяв про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частиною 2 ст. 589 ЦК України також встановлено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 3.1.3. вказаного вище іпотечного договору передбачено, що Банк, як іпотекодержатель, має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання за кредитним договором та/або цим Договором, в т. ч. й при невиконанні зобовязань, що визначені цим Договором. Пунктом 4.2. іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Боржником зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором. Відповідно до п. 6.1. іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина ) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання Боржником своїх обовязків, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Пунктом 6.2. цього ж іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на Предмет Іпотеки буде здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. В судове засідання представник позивача не зявився та подав суду заяву, в якій позов підтримав із зазначених у заяві підстав та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, день та час розгляду справи, а тому суд, зі згоди представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3469 (а.с. 14-15). За умовами кредитного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 450\~ 000,00 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору Позичальник зобовязувався щомісячно не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 7\~ 678,00 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з листопада 2007 року на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у ВАТ Ощадбанк. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 31 жовтня 2017 року. Додатковим договором №3 від 31 січня 2011 року до кредитного договору Сторони змінили термін остаточного погашення кредиту та встановили, що остаточне погашення кредиту має відбутися не пізніше 31 січня 2011 року. Згідно п. 4.3.1. кредитного договору, Позичальник зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором. Крім того, п. 4.3.2. кредитного договору Позичальник зобовязався повернути кредит в сумі 450 000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Відповідно до п. 4.3.3. кредитного договору Позичальник зобовязався у разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України. Також п. 4.2.2. кредитного договору передбачено, що Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. У звязку із неналежним виконанням Позичальником умов Кредитного договору № 3469, укладеного 01 листопада 2007 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області 07 липня 2010 року постановлено заочне рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно в користь філії Волинське обласне управління ВАТ Державний ощадний банк України заборгованість за кредитним договором в сумі 763831,06 грн. (а.с. 30-31). Крім того, 04 березня 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області постановлено заочне рішення про стягнення, солідарно, з [PERSON], як основного боржника та з [PERSON], як поручителя на користь ПАТ Державний ощадний банк України - 343\~ 962,71 грн. заборгованості за кредитним договором №3469 від 01листопада 2007 року, з яких несплачені відсотки в сумі 76\~ 531,66 грн., пеня в сумі 267\~ 431,05 грн. (а.с. 32-33). Однак на даний час вищезазначене рішення суду не виконано. Кошти банку не повернуто. Заборгованість Позичальником за кредитним договором не погашена. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі між Банком та [PERSON] 01 листопада 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] за реєстровим № 4237, відповідно до якого в іпотеку Банку передано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 190,1 кв.м., житловою площею 78,0 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, смт. Торчин, вул. Набережна, буд.4 (чотири). Крім нього на земельній ділянці знаходяться: гараж А2, сарай Б-1, огорожа 1 та земельну ділянку площею 0,1300 (нуль цілих тринадцять сотих) га, кадастровий номер 0722855400:01:001:0245, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за тією ж адресою (а.с. 16-19). Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України Про іпотеку. 26 травня 2014 року іпотекодавець [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №158382 виданого виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області 27 травня 2014 року (а.с. 50). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року замінено відповідача у даній справі [PERSON] його правонаступником [PERSON]. Відповідно до ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 23 цього Закону, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У ч. 2, 3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є сином померлого [PERSON], який проживає за адресою: [INFO]. Як роз'яснено пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України Про іпотеку). Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Як вбачається з матеріалів справи, претензія кредитора філії Волинське обласне управління АТ Ощадбанк до спадкоємців [PERSON] зареєстрована у відповідному органі нотаріату, яка є незадоволеною. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки [PERSON] не виконує своє зобовязання по поверненню грошових коштів, то звернення стягнення на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 190,1 кв.м., житловою площею 78,0 кв.м., який знаходиться за адресою: Волинська область, смт. Торчин, вул. Набережна, буд.4 (чотири), ґрунтується на умовах іпотечного договору та закону. Отже, суд приходить до висновку про задоволення вимоги ПАТ Державний ощадний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору від 01 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] за реєстровим № 4237. Крім того, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved