Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

позивачі за первісним позовом просять суд визнати за ними право довічного успадковуваного володіння на 1/3 частину земельної ділянки на кожного площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025 та на 1/3 частину земельної ділянки на кожного площею 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032, для ведення селянського фермерського господарства на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею від 26.11.1991 року в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого 05.08.2008 року, посилаючись на те, що 05.08.2008 року помер [PERSON], з яким вони проживали разом та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] ними було заведено спадкову справу та отримано у спадщину, поряд з іншим спадкоємцем - [PERSON], по 1/3 частині: земельної ділянки площею 2,89 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0002; трактора марки МТЗ-80, 1982 р.в., номерний знак [NUMBER]. Згідно Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" необхідною умовою для створення і функціонування селянського (фермерського) господарства була земельна ділянка, яка мала перебувати або у власності, або у постійному користуванні осіб, які виявили бажання створити фермерське господарство. Тому, 26.11.1991 року спадкодавцем, [PERSON] було отримано право у довічне успадковуване володіння 31,3 га землі на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області та на її базі створено фермерське господарство "Сльозко", яке під його головуванням функціонувало до моменту його смерті та в наступному було очолено його дружиною, яка керує ним до цього часу. 06.03.2008 року із зазначеної земельної ділянки, в порядку процедури, визначеної ст.ст. 31, 32 Земельного кодексу України голова ([PERSON]) та члени ([PERSON] та [PERSON]) ФГ "Сльозко" отримали безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради - по 2,89 га. Таким чином із загальної площі земельної ділянки площею 31,3 га, отриманої [PERSON] у довічне успадковуване володіння було вилучено три земельні ділянки, загальною площею 8,67 га, та у володінні останнього залишилась земельна ділянка в двох частинах - площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025 та 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032, загальною площею 22,6 га, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданими Управлінням Держгеокадастру у Кагарлицькому районі. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється з заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України. В статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Той факт, що право користування земельною ділянкою загальною площею 22,6 га, що складається з двох частин - площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025, та площею 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032, не припинилось свідчать витяги з Державного земельного кадастру, сформовані управлінням Держгеокадастру у Київській області 07.12 2016 року та в яких зазначено, що на дату формування витягів вказані земельні ділянки належать гр. [PERSON] Таким чином, вони, [PERSON] та [PERSON], спадкоємці мають право на спадкування після [PERSON] права довічного успадковуваного володіння землею, що була надана для ведення селянського (фермерського) господарства, загальною площею 22,6 га на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, що була надана [PERSON] на праві довічного успадковуваного володіння землею для ведення саме селянського (фермерського) господарства і на яку він одержав Державний акт право довічного успадковуваного володіння землею. Проте, в зв'язку з відсутністю процедури нотаріального оформлення спадкування права довічного успадковуваного володіння землею нотаріусом було поінформовано їх про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та порекомендовано звернутись до суду. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 07.12.2016 року, вартість земельних площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025, та площею 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032, станом на 07.12.2016 року становить 1 238 706 грн., таким чином вартість 2/3 частин земельних ділянок становить 825804,00 грн. Із зустрічним позовом звернувся [PERSON] та просить суд визнати за ним право довічного успадковуваного володіння на 1/3 частину земельної ділянки площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025 та на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032, для ведення селянського фермерського господарства на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею від 26.11.1991 року в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого 05.08.2008 року, посилаючись на те, що 05.08.2008 року помер [PERSON], з яким він, поряд зі [PERSON], [PERSON] проживав разом та вів спільне господарство. Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу та ним отримано у спадщину, поряд з іншим спадкоємцями по 1/3 частині: земельної ділянки площею 2,89 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0002; трактора марки МТЗ-80, 1982 р.в., номерний знак [NUMBER]. Згідно Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" необхідною умовою для створення і функціонування селянського (фермерського) господарства була земельна ділянка, яка мала перебувати або у власності, або у постійному користуванні осіб, які виявили бажання створити фермерське господарство. Тому, 26.11.1991 року спадкодавцем, [PERSON] було отримано у довічне успадковуване володіння 31,3 га землі на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області та на її базі створено фермерське господарство "Сльозко". 06.03.2008 року із зазначеної земельної ділянки, в порядку процедури, визначеної ст.ст. 31, 32 Земельного кодексу України голова ([PERSON]) та члени ([PERSON] та [PERSON]) ФГ "Сльозко" отримали безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради - по 2,89 га. Таким чином із загальної площі земельної ділянки площею 31,3 га, отриманої [PERSON] у довічне успадковуване володіння було вилучено три земельні ділянки загальною площею 8,67 га, та у володінні останнього залишилась земельна ділянка в двох частинах площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025 та 3,74 га, кадастровий номер 85200:04:306:0032, загальною площею 22,6 га, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданими Управлінням Держгеокадастру у Кагарлицькому районі. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України. В статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Той факт, що право користування земельною ділянкою загальною площею 22,6 га, що складається з двох частин - площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025 та площею 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032, не припинилось свідчать витяги з Державного земельного кадастру, сформовані управлінням Держгеокадастру у Київській області 07.12 2016 року, та в яких зазначено що на дату формування витягів вказані земельні ділянки належать гр. [PERSON] Він погоджуюсь з тим, що [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці мають право на спадкування після [PERSON] права довічного успадковуваного володіння землею, що була надана для ведення селянського (фермерського) господарства, загальною площею 22,6 га і не заперечує проти прав [PERSON], [PERSON] на отримання по 1/3 частин вказаної земельної ділянки, але одночасно він, [PERSON], як один із спадкоємців також має право на 1/3 частину спадкової землі, не зважаючи на те, що в зв'язку браком часу та коштів ним не було вчинено дій, направлених на спадкування земельних ділянок для ведення фермерського господарства площею 18,85 га. кадастровий номер 3222285200:04:306:0025 та площею 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Позивачі по первісному позову зустрічні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову позовні вимоги позивачів визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини не явки не повідомив, тому суд вважає, що представник третьої особи не зявився без поважних причин. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлені позови задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~ Відповідно до ст. ст.\~57,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється у разі смерті власника. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття\~\~спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 05.08.2008 року помер [PERSON]. 26.11.1991 року спадкодавцем, [PERSON] було отримано у довічне успадковуване володіння 31,3 га землі на території Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області та на її базі створено фермерське господарство "Сльозко", яке під його головуванням функціонувало до моменту його смерті та в наступному було очолено його дружиною, яка керує ним до цього часу. 06.03.2008 року із зазначеної земельної ділянки, в порядку процедури, визначеної ст.ст. 31, 32 Земельного кодексу України голова ([PERSON]) та члени ([PERSON] та [PERSON]) ФГ "Сльозко" отримали безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради - по 2,89 га. Таким чином із загальної площі земельної ділянки площею 31,3 га, отриманої [PERSON] у довічне успадковуване володіння було вилучено три земельні ділянки, загальною площею 8,67 га, та у володінні останнього залишилась земельна ділянка в двох частинах - площею 18,85 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0025 та 3,74 га, кадастровий номер 3222285200:04:306:0032, загальною площею 22,6 га, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданими Управлінням Держгеокадастру у Кагарлицькому районі. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право, на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишились його дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивачі у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа № 483. Проте, оформити спадкові права позивачі за первісним позовом та позивач та зустрічним позовом отримати спадщину через нотаріальну контору не можуть, через те, що відсутня процедура нотаріального оформлення спадкування права довічного успадковуваного володіння землею, про що нотаріусом було поінформовано позивачів про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та порекомендовано звернутись до суду Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати документу, що засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до\~ст. 1217 ч. 1 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності ч. 1\~ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень з боку відповідачів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачів по первісному позову та позивача по зустрічному позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved