Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

20 січня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача інформацію, поширену [PERSON] у публічному виступі [INFO] року, який транслювався на телеканалі 112 «Україна», власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна», в передачі новини, в частині що стосується особи позивача, а саме інформацію наступного змісту: «Пан [PERSON] отримує досить великі гроші. За моєю інформацією, 67 тис. американських доларів на місяць за те, що веде інформаційну війну проти мене. При цьому, без бонусу. Бонус набагато більше. Це замовлення йде з російської сторони»; зобов'язати ТОВ «Інформаційне агентство «112 Україна» за рахунок відповідача [PERSON] протягом місяця, після набрання законної сили рішенням суду, спростувати недостовірну інформацію, що стосується позивача, поширену [PERSON] у публічному виступі, який транслювався на телеканалі 112 «Україна» в телепрограмі новини [INFO] року, а саме: інформацію наступного змісту: «Пан [PERSON] отримує досить великі гроші. За моєю інформацією, 67 тис. американських доларів на місяць за те, що веде інформаційну війну проти мене. При цьому, без бонусу. Бонус набагато більше. Це замовлення йде з російської сторони» шляхом оголошення резолютивної частини даного рішення суду на вказаному телеканалі, а саме: 112 «Україна» в телепрограмі новини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року в ефірі телеканалу «112 Україна» [PERSON] озвучено інформацію, яка порушує особисті немайнові права позивача, а саме: право на честь, гідність та ділову репутацію. Як зазначає позивач, він ніколи не отримував коштів та бонусів за ведення інформаційної війни проти [PERSON] та не виконує замовлень «російської сторони». Своїми висловлюваннями [PERSON] охарактеризував позивача, як правопорушника, особу, що порушує закон та не має моральних цінностей. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог та просила відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що озвучені відповідачем висловлювання є оціночними судженнями, а не інформацією, а законом не передбачено спростовувати оціночні судження. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на заявлені вимоги. А тому у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідача, який не з'явився в судове засідання. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що під час публічного виступу відповідача [INFO] року було оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку порушують його честь та гідність. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, позивач зазначає, що відомості, які він просить визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять його честь та гідність, були поширені шляхом публічного виступу відповідача [PERSON] [INFO] року. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є народним депутатом України. Представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, що її довіритель в інтерв'ю, яке потім було показано на телеканалі «112 Україна» дійсно озвучив текст, який викладено в позовній заяві. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В той же час представник відповідача в судовому засіданні наголошувала, що оспорювана інформація є оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Як вбачається, висновком експертного дослідження від 01.07.2016 року, який складений експертом Т.Будко Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, встановлено, що текстове відтворення промови [PERSON] «Пан [PERSON] отримує досить великі гроші. За моєю інформацією, 67 тис. американських доларів на місяць за те, що веде інформаційну війну проти мене. При цьому, без бонусу. Бонус набагато більше. Це замовлення йде з російської сторони» не можна витлумачити як висловлювання, що місять фактичні дані. Дане текстове відтворення промови [PERSON] є цілісним лексико-синтаксичним утворенням для передавання цілісної думки (надфразною єдністю) і, за своїм змістом та лексичним оформленням, є оціночним судженням. При огляді відеозапису виступу [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що дійсно оголошено [PERSON] інформацію, яку просить спростувати позивач. Проте, [PERSON] виступаючи, називав прізвище «[PERSON]» без зазначення ім'я та по-батькові та будь-яких ідентифікуючих даних, так як «народний депутат» чи то «журналіст». Згідно ст. 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить (ч.1 ст.28 ЦК України). В судовому засіданні представник відповідача не могла однозначно суду пояснити чи про позивача було зазначено у виступі чи про іншу особу з прізвищем «[PERSON]». Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про те, що фактично метою виступу [PERSON] було поширення недостовірної інформації щодо позивача, приниження честі, гідності та ділової репутації його. У даному виступі він зазначив про обставини, щодо яких він надавав пояснення Національному антикорупційному бюро. Крім того, варто зауважити, що стороною позивача не надано суду доказів, що внаслідок поширення зазначених в позовній заяві відомостей, позивачу завдана шкода відповідним особистим немайновим благам. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed