Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 26.06.2006 року, укладеного між банком та [PERSON], перший надав останньому кредит в сумі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 31.01.2017 року має заборгованість перед позивачем в сумі 75177 гривень 47 копійок, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засідані визнав вимогу про стягнення тіла кредиту в сумі 7995 гривень 52 копійки. Решту позовних вимог не визнав повністю . Не заперечував факту укладення кредитного договору з позивачем, що мало місце 26.06.2006 року та встановлення кредитного ліміту в сумі 250 гривень. Додав, що пізніше кредитний ліміт був збільшений до 8000 гривень. Ним була використана вся сума кредиту. Однак дату останнього зняття коштів він не пам'ятає . Обґрунтовуючи свої заперечення пояснив, що позивачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України на надано належних доказів, які обґрунтовують заявлені вимоги. Так, на думку [PERSON] позивачем не надано самого кредитного договору від 26.06.2006 року, який би містив підпис позичальника. Розрахунок заборгованості складений неналежним чином, в зв'язку з чим відсутня можливість здійснити перевірку правильності вчинених банком нарахувань. Крім того , з наданих суду матеріалів неможливо встановити коли та які суми кредиту було надано відповідачеві . Також вважає, що позивачем безпідставно не було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 26.06.2006 року, встановлено, що позичальник ознайомився погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Він виражає свою згоду що ця заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг ( а.с. 6 ) Таким чином, суд вважає доведеними ті обставини, що під час укладення договору від 26.06.2006 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Згідно пункту 3.2 умов сторони погодилися , що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає банку право у будь- який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт. Також згідно пункту 3.3 умов сторони погодилися, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.8.6 умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову . Відповідно до Тарифів "ПРИВАТ-БАНК", передбачено можливість нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості . Отже, доведеним є факт, що 26.06.2006 року між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н., згідно з яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п.1 Статуту ПАТ КБ " ПРИВАТБАНК " останнє є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк " ( а.с. 15 ). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON], встановлено, що : 30.05.2006 року - відбувся старт карткового рахунку ; 26.06.2006 року - встановлено кредитний ліміт 250 гривень ; 30.06.2006 року - збільшено кредитний ліміт до 2000 гривень ; 13.02.2007 року - збільшено кредитний ліміт до 3000 гривень; 12.04.2007 року - збільшено кредитний ліміт до 6000 гривень ; 26.12.2017 року збільшено кредитний ліміт до 8000 гривень ; 11.02.2009 року - знижено кредитний ліміт до 7700 гривень ; 18.04.2009 року - знижено кредитний ліміт до 7240 гривень ; 10.07.2010 року - збільшено кредитний ліміт до 8000 гривень . Строк дії кредитної картки до листопада 2014 року . З виписки з особового рахунку, відкритого на ім'я відповідача, встановлено, що 25.03.2014 року [PERSON] здійснив операцію по зняттю готівки . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.06.2006 року, встановлено, що станом на 31.01.2017 року заборгованість відповідача перед банком становить 75177 гривень 47 копійок та складається із: заборгованості за кредитом у сумі 7995 гривень 52 копійки ; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 59890 гривень 29 копійок; пені та комісій в сумі 3235 гривень 59 копійок; штрафів у сумі 4056гривень 07 копійок ( а.с. 16-21 ). Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені та комісій ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору, оскільки [PERSON], не виконує взяті на себе зобовязання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Доводи відповідача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються наданими позивачем письмовими доказами . Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені на загальну суму 71121 гривня 40 копійок слід задовольнити у повному обсязі . Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів суд виходить з наступного : Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання . Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже в задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1513 гривень 67 копійок . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial