Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

05 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він на підставі договору дарування від 09 грудня 2010 року, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , який є відповідачем у справі, однак з квітня 2014 року фактично у ньому не проживає, житловим приміщенням не користується, не є його власником, або користувачем. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач посилався також на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника житла, у зв`язку з чим просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вищезазначеному будинку. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с.\~17-18). Ухвалою суду від 20 травня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 35). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який він набув на підставі договору дарування житлового будинку, укладеного 09 грудня 2010 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] подарував, а позивач [PERSON] прийняв у дар вищезазначене жиле приміщення. Право власності позивача також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" № 28453325 від 22 грудня 2010 року (а.с. 7, 10-11). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не знявся з реєстраційного обліку в спірному жилому приміщенні, зареєстрований у будинку з 24\~лютого 2005\~року до теперішнього часу (а.с. 5-6, 27). Судом установлено, що відповідач [PERSON] з квітня 2014 року не проживає у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 25 серпня 2018\~року, складеним головою квартального комітету № 19 м. Новомосковськ Дніпропетровської області в присутності сусідів (а.с. 9). Статтею 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі\~ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право вимагати усунення порушень її прав, як власника нерухомого майна. На підставі\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право користування спірним жилим приміщенням у [PERSON] було похідним від його права власності на будинок, він, як його власник, у відповідності до ст. 150 Ж України, мав право користуватися ним для особистого проживання і проживання членів його сім`ї. Розпорядившись нерухомим майном (подарувавши будинок [PERSON] ), [PERSON] втратив право власності на нього, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів виконавчого комітету відповідної ради, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. А тому, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ В зв`язку з вищенаведеним,

Outcome: partial