Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Відділ освіти Кодимської районної державної адміністрації Одеської області 22 квітня 2014 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати працівнику-суміснику. В судовому засіданні представник позивача Мазур А.В. (діє на підставі довіреності №14-02-13/318 від 14 травня 2014 року строком дії до 31 грудня 2014 року) позов підтримала та пояснила, що третя особа у справі [PERSON] працює медичним працівником за основним місцем своєї роботи - в Писарівському ФАП КУ «Кодимська центральна районна лікарня». Окрім цього, за сумісництвом [PERSON] працює медичним працівником у комунальному закладі «Писарівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів». Проведеною перевіркою встановлено, що у 2011-2013 р.р. свою роботу за сумісництвом у навчальному закладі [PERSON] виконував не у вільний від основної роботи час, як це передбачено ст.102-1 КЗпП та постановою Кабінету Міністрів України №43 від 28 червня 1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», а у свій робочий час за основним місцем роботи в КУ «Кодимська ЦРЛ», що випливає з графіків робочого часу за основним та додатковим місцями його роботи. У зв'язку з цим [PERSON] безпідставно була нарахована та виплачена заробітна плата за цей період у загальному розмірі 4272 грн. 41 коп. та проведено зайве нарахування до державних цільових фондів в сумі 1550 грн.88 коп., а всього 5823 грн.29 коп. Вказане порушення допущене директором школи [PERSON], яка затверджувала графіки роботи та підписувала табелі обліку робочого часу, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача вказану переплату. Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнала та в судовому засіданні підтвердила, що дійсно є директором комунального закладу «Писарівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Своїм наказом вона прийняла на посаду медичного працівника НВК [PERSON], якого перевела згодом на 0.25 ставки. Свою роботу у школі [PERSON] виконував у повному обсязі, повністю відпрацювавши той час, за який йому проводилось нарахування заробітної плати. Свої обов'язки медичного працівника в НВК [PERSON] виконував у вільний від основної роботи час, зокрема до початку свого робочого дня, під час перерв та після закінчення робочого дня за основним місцем роботи. Таким чином, [PERSON] повністю відпрацював свій робочий час за сумісництвом, за що і отримав заробітну плату, тому підстав для задоволення позову не вбачає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заробітну плату у школі він отримував за фактично відпрацьований робочий час, тому безпідставного нарахування заробітної плати не було. Свою роботу в школі за сумісництвом за домовленістю з директором школи він виконував у вільний від основної роботи час, тобто до початку роботи у ФАП, під час перерв та після закінчення основної роботи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача та необхідність відмови у їхньому задоволенні з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є директором комунального закладу «Писарівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Наказом №37-К від 31 серпня 2005 року [PERSON] прийняла на посаду медичного працівника (за сумісництвом) вказаного навчального закладу третю особу [PERSON] на 0.5 ставки, а з 20 квітня 2009 року - на 0.25 ставки (наказ №28-К від 20 квітня 2009 року). Основним місцем роботи [PERSON] є Писарівський фельдшерсько-акушерський пункт (ФАП) комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня», де він займає посаду завідуючого ФАПом. Відповідно до п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 від 28 червня 1993 року (далі Положення №43 від 28 червня 1993 року), сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Відповідно до ст.102-1 КЗпП України, ст.19 Закону України "Про оплату праці" та п.5 Положення №43 від 28 червня 1993 року працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Пункт 2 цієї постанови КМУ передбачає, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників проводиться за фактично виконану роботу. Відповідно до п.12 Положення №43 від 28 червня 1993 року відповідальність за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03 квітня 1993 року покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом. Наказом Державного комітету статисти України №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм облікової документації зі статистики праці з метою подальшого вдосконалення державних статистичних спостережень підприємств, установ, організацій щодо обліку особового складу, використання робочого часу та розрахунків» затверджено типові форми первинної облікової документації, а саме "Табель обліку використання робочого часу" (п.1.5 Наказу - форма П-5), як форму обліку фактично відпрацьованого часу, що являє собою основний доказ та підтвердження нарахування і виплати заробітної плати. Враховуючи викладене, суд вважає, що основним первинним документом, відповідно до якого здійснюється облік робочого часу та нараховується заробітна плата працівнику ( у т.ч. і суміснику), є табель обліку використаного робочого часу. Судом встановлено, що відповідно до складених відповідачем [PERSON] табелів обліку використання робочого часу працівник-сумісник [PERSON] впродовж 2011-2013 р.р. в повному обсязі виконав планову норму своєї роботи, відпрацював 2-годинні робочі дні та на підставі цих табелів йому була нарахована заробітна плата. При цьому, вказану роботу за сумісництвом [PERSON] виконував у вільний від основної роботи час. Відтак, формування відділом освіти вимоги до відповідача [PERSON] про відшкодування переплати заробітної плати працівникові-суміснику, є безпідставним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed