Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

04 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство „Дельта Банк" ( далі ПАТ „Дельта банк") звернулося до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 47/ФВК-07 від 27 квітня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Український промисловий банк" ( далі ТОВ „Укрпромбанк") та [PERSON], останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 21 200 доларів США з розрахунку 14,2 % річних, та 16, 2 % річних у разі невиконання позичальником умов кредитного договору зі строком повернення до 26 квітня 2012 року. 27 квітня 2007 року між ТОВ „Укрпромбанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 47/Zфпор-07, за яким остання поручилась перед Кредитором за виконання [PERSON] його кредитних зобов'язань. Відповідно Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30.06.2010 року ТОВ „Укрпромбанк" передав права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами АТ „Дельта Банк". Відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує і має заборгованість, що станом на 07.08.2014 року складає 439 796 гривень 52 копійки, з яких: заборгованість за кредитом - 264 101, 37 грн., заборгованість по відсоткам - 175 695, 15 грн. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, судові витрати по справі - пропорційно. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково пояснив, що відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії договору банком нараховувалися через невиконання позичальником кредитних зобов'язань. Додаткових угод щодо продовження строку дії договору з відповідачами не укладалися. Представник відповідачів позов не визнав, просить відмовити в позові за безпідставністю через відсутність доказів про повідомлення боржників про передачу прав вимоги по кредитному договору укладеному з [PERSON], від ПАТ „Укрпромбанк" до ПАТ „Дельтабанк" та відсутність належних доказів на підтвердження розміру заборгованості. Просить, крім того, застосувати строки позовної давності. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ТОВ „Український промисловий банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 47/ФВК-07, та Додатковий договір до Кредитного договору № 47/ФВК-07, за яким ТОВ „Український промисловий банк" 27 квітня 2007 року надало [PERSON] грошові кошти в сумі 21 200 доларів США зі сплатою 14,2 % річних за їх користування, строком на 60 місяців, з поверненням коштів відповідно до графіку та сплати процентів в строк до 26 квітня 2012 року ( а.с. 5-10,11, 13, 75). Відповідно до договору поруки № 47/Zфпор-07 від 27.04.2007 року, укладеного між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON], остання поручилася за виконання [PERSON] його кредитних зобов'язань за кредитним договором № 47/ФВК-07 від 27.04.2007 року ( а.с. 14). Відповідно до договору між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» від 30.06.2010 ТОВ „Укрпромбанк" передало на користь ПАТ „Дельта Банк" право вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами ( а.с. 20-24). Згідно вказаного договору АТ "Дельта Банк" набуло права вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ „Український промисловий банк" та [PERSON] від 27.04.2007 № 47/ФВК-07, та договором поруки 47/Zфпор-07 від 27.04.2007 на загальну суму 22 960,23 доларів США (а.с. 20-24, 86). Позивач довів факт передачі права вимоги від ТОВ „Укрпромбанк" ПАТ „Дельта Банк" та своє право пред'являти вимогу боржникам за вищевказаним кредитним договором та договором поруки. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням (стаття 516 ЦК України). Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Згідно положень статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Про переуступку права вимоги ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Укрпромбанк" повідомляли [PERSON] листом, направленим на адресу позичальника 14 липня 2009 року ( а.с. 97, 98). Крім того, ПАТ „Дельта банк" у 2012 році уже пред'являвся позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був залишений без розгляду. З копії позовної заяви та заперечень проти позову вбачається, що відповідачам було відомо про переуступку прав вимоги по кредитному договору ПАТ „Дельта Банк" ( а.с. 67-70, 91). З розрахунку заборгованості вбачається, що після 30 червня 2010 року [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконувалися. Остання проплата по договору мала місце 16 червня 2010 року ( а.с. 47, 78). З витягу акту звірки № 1 між ТОВ „Укрпомбанк" та ПАТ „Дельта Банк" від 02.07.2010 вбачається, що невиконане грошове зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № 47/ФКВ-07 на день передачі прав вимоги складало 21198, 41 доларів США - залишку кредиту, та 1765,52 - несплачених відсотків ( а.с. 99). Вказана сума узгоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем ( а.с. 99, 78) та не спростована представником відповідачів. Доказів на підтвердження погашення боргу по тілу кредитну представником відповідачів не було надано. Відповідно до частини першої статті 626, статей 627 та 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( стаття 1054 ЦК України). Статтями 526 та 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України. Позивачем розраховано заборгованість за кредитним договором на загальну суму у гривневому еквіваленті за період з липня 2010 року по серпень 2014 року - 439 796 гривень 52 копійок. З них: борг за кредитом - 264 101, 37 грн. ( 21198,41 доларів США), заборгованість по відсоткам - 175 695, 15 грн. ( 14102, 38 доларів США ( а.с. 78). Вказана заборгованість підлягає стягненню частково з відповідача [PERSON], а в задоволенні позову до поручителя [PERSON] суд відмовляє, виходячи з такого. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договором поруки № 47/Zфпор-07 від 27.04.2007 року, укладеним між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] не встановлено строку його дії. Умови договору поруки ( п.10) про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України. Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями ВСУ , викладеними у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі N 6-48цс11, від 21 травня 2012 р. у справі N 6-68цс11, від 23 травня 2012 р. у справі N 6-33цс12). Оскільки строк виконання основного зобов'язання у кредитному договорі був встановлений до 26 квітня 2012 року, а позов до [PERSON] пред'явлено у вересні 2014 року, після шестимісячного строку виконання основного зобов'язання, вбачається, що порука припинена. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості, в частині нарахування банком відсотків за користування кредитом, за період з травня 2012 року по серпень 2014 року ( а.с. 78). Згідно з частинами першою та четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Пунктом 2.6. кредитного договору передбачено нарахування відсотків у валюті кредиту у період з дня його надання до дня його повернення. Як зазначалося вище сторонами погоджено строки повернення кредиту частками, відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною договору. Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено дату повернення кредиту - до 26 квітня 2012 року. Таким чином, банк мав право нараховувати відсотки на суму залишку заборгованості до дня його повернення, до 26 квітня 2012 року. Нараховані позивачем після цієї дати відсотки суперечать положенням статті 631 ЦК України та умовам кредитного договору, а тому позов задоволенню у цій частині не підлягає. Крім того, представником відповідачів подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 65). Відповідно до статті 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі впливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно кредитного договору (п.2.5, 2.6.) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту у відповідності до графіка повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вищевказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові ВСУ від 19.03.2014. А тому суд не погоджується з позицією представника позивача ( а.с. 71-72) щодо того, що перебіг строку позовної давності розпочався 24.04.2012 року, після закінчення строку його виконання. Зважаючи на дату звернення з позовом до суду ( 04 вересня 2014 року), трирічний строк позовної давності, в межах якою банк має право вимагати повернення коштів, розпочався 04 вересня 2011 року, а відповідно стягненню піддягають лише суми боргу, нараховані банком, починаючи з цієї дати. Виходячи з розрахунку заборгованості, стягненню підлягає заборгованість за кредитом за період з вересня 2011 року по квітень 2012 року - в розмірі 5652,56 доларів США та відсотки за період з вересня 2011 року по квітень 2012 року в сумі 2001,3 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу долара, вказаного позивачем у розрахунку заборгованості складає, 70 422 гривні 42 копійки, та 24 933 гривні 20 копійок, відповідно. Всього підлягає стягненню борг на суму 95 355 (дев'яносто п'ять тисяч триста п'ятдесят п'ять) гривень 62 копійки ( а.с. 78). В стягненні інших сум суд відмовляє через пропуск строку позовної давності. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 953 гривні 55 копійок.

Outcome: partial