Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він знаходився у трудових відносинах із відповідачем з липня 1999 року до липня 2014 року, працював гірником очисного забою 5 розряду. 31 грудня 2007 року під час виконання ним трудових обов'язків, з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму: відкритий косооскольчатий перелом лівої голені із зміщення, ушкоджена рана лівої голені, що підтверджується актом форми Н1 № 79 від 02 січня 2008 року. 05 січня 2014 року під час виконання ним трудових обов'язків, з ним знову стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав струс головного мозку, ушкодження обличчя та правої ушної раковини. Актом про нещасний випадок на виробництві №48 від 07.05.2014 року було встановлено, що даний нещасний випадок пов'язаний із виробництвом. Довідкою МСЕК від 15 липня 2008 року по профтравмі йому встановлено первину втрату працездатності у розмірі 40% та повторно 15 відсотків по травмі 31 грудня 2007 року та призначена 3 група інвалідності. По сукупності двох травм встановлено 55 відсотків втрати працездатності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, вважає, що внаслідок травми на виробництві йому було спричинено моральну шкоду, яку повинно відшкодувати ПАТ "Шахтоуправління "Покровське", оскільки шкоду його здоров'ю було спричинено з вини підприємства. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав: право на охорону здоров'я, на безпечну працю. В результаті отриманої травми йому спричинені фізичні та душевні страждання. Внаслідок травми він не може переносити фізичні навантаження. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходить з того, що 55000 гривен - це мінімальна сума коштів, необхідна для усунення страждань і позбавлень, що він переніс внаслідок травми. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом, в судовому засідання позовні вимоги викладенні в позовній заяві підтримала в повному обсязі, вважає заперечення сторони відповідача безпідставними, просить задовольнити позов. Представник відповідача Малиновський Д.В., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що згідно наказу МОЗ України №212 від 22 листопада 1995 року, яким затверджено "Порядок встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності" - обов'язок по встановленню факту заподіяння моральної шкоди працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, покладено на медико-соціальні експертні комісії. Вважає, що у заподіяній шкоді є вина позивача. Крім того, вказав, що позивач отримав значні виплати з приводу травми, а також те, що [PERSON] має можливість працювати. На підставі наведеного просить відмовити в позові. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] знаходився у трудових відносинах із підприємством-відповідачем з 24 червня 1999 року - працював гірником. 25 червня 2014 року був звільнений за ст. 40 п. 2 КЗпП у зв'язку із станом здоров'я (а.с.3-5). 31 грудня 2007 року з [PERSON] стався нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, про що адміністрацією підприємства акт за формою Н-5 і акт за формою Н-1 № 79 (а.с.8,18). 05 січня 2014 року з [PERSON] стався нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, про що складено акт за формою Н-5 і акт за формою Н-1 № 48 (а.с.6,13). Довідкою МСЕК серії ДОН-4 №068893 від 24 жовтня 2008 року підтверджується, що [PERSON] первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності за травмою отриманою 31 грудня 2007 року: "в виде сросшегося перелома с/з костей левой голениконтрактуры в коленом суставе 70-180 градусов, в голеностопном суставе 90-110 градусов, болевого синдрома и умеренным нарушением опоры и ходьбы» (а.с.10). Довідкою МСЕК серії ДОН-4 №068893 від 24 жовтня 2008 року підтверджена втрата працездатності з виробничої травми 31 грудня 2007 року в розмірі 25% та 3 група інвалідності до 24 жовтня 2009 року (а.с.10). Довідкою МСЕК серії ААА № 124017 від 15 липня 2014 року встановлена первинна втрата працездатності з виробничої травми 05 січня 2014 року в розмірі 40%, повторно - 15%, усього за сукупністю 55% (а.с.20). [PERSON] неодноразово проходив обстеження та лікування у різних медичних закладах з приводу професійного захворювання, що підтверджено наданими суду копіями медичних довідок, оригінали яких надані у судовому засіданні для засвідчення (а.с.11-12,21-23). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. При вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. У разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення з наступних підстав. Таким чином, підприємство на якому [PERSON] отримав виробничу травму, що підтверджено актами форми Н-1 та Н-5, є належним відповідачем по справі, оскільки первинно втрата непрацездатності по нещасному випадку встановлена МСЕК . Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, страти нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про нещасний випадок, що стався на виробництві, рішення МСЕК про встановлення позивачу втрати працездатності, документи, що підтверджують знаходження позивача на лікуванні протягом тривалого часу. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійної травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, досліджених у ході судового розгляду. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок спричиненої травми, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи відповідача, з приводу того, що факт моральних страждань позивачем не доведений, не заслуговують на увагу, оскільки у п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить із фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених позивачу моральних страждань, принципів справедливості та розумності, а також з того, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, обумовленими травмою на виробництві, що спричинило йому моральні страждання. У зв'язку із зазначеним, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає сума в розмірі 17000 гривень. В іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: partial