Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] профспілка машиністів України Первинна профспілкова організація Локомотивне депо Полтава звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Локомотивне депо Полтава» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани та звільнення, в якому просив визнати звільнення його з роботи на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України незаконним та поновити на роботі у [PERSON] акціонерному товаристві «Українська залізниця» регіональній філії «Південна залізниця» виробничому підрозділі «Локомотивне депо Полтава» на посаді машиніста з дня незаконного звільнення, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії «Південна залізниця» виробничого підрозділу «Локомотивне депо Полтава» на користь позивача середній заробіток за час вимішеного прогулу по день фактичного поновлення на роботі, визнати незаконним та скасувати наказ № 8 від 22.01.2016 року про оголошення догани, наказ № 27/ОС від 19.02.2016 року про звільнення за систематичне порушення трудових обовязків без поважних причин. Так, 19 грудня 2016 року позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив визнати звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлення на роботі у [PERSON] акціонерному товаристві «Українська залізниця регіональній філії «Південна залізниця» виробничому підрозділі «Локомотивне депо Полтава» на посаді машиніста тепловоза ( в одну особу) з дня незаконного звільнення, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді машиніста тепловоза ( в одну особу) з дня незаконного звільнення та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць, стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії «Південна залізниця» виробничого підрозділу «Локомотивне депо Полтава» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі з утриманням всіх належних платежів. В іншій частині позовні вимоги залишив без змін (т. 2 а.с.150-151). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] уточнені позовні підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] профспілки машиністів України, Первинної профспілкової організації Локомотивного депо [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Локомотивне депо Полтава» - [PERSON], уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні з підстав безпідставності та необґрунтованості. Суд вислухавши сторін позивача та представників по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно наказу №440 від 21.06.2005 року [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії «Південна залізниця» виробничого підрозділу «Локомотивне депо Полтава» [PERSON] було переведено на посаду машиніста тепловоза. Згідно наказу № 149/ос від 21.12.2010 року [PERSON] переведений машиністом тепловоза ( в одну особу). Протягом 19-21.01.2016 року на товаристві було проведено перевірку стану нормування, зберігання, обліку та ефективності використання паливно енергетичних ресурсів у виробничому підрозділі ВП « Основне локомотивне депо Полтава» ТЧ -5 регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». За результатами даної перевірки виявлено факти невідповідності результатів швидкостемірної стрічки даним системи «БІС-Р», про що складено відповідний [PERSON] ( т. 1 а.с.75-78). Рішенням оперативної наради від 25.01.2016 року серед іншого було вирішено підготувати подання на профспілковий комітет щодо звільнення машиніста [PERSON] за порушення вимог пунктів 2.4.1, 3.16 та пункту 5 посадової Інструкції «Локомотивній бригаді» № ЦТ 0106, затвердженої наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, а саме незанесення [PERSON] до журналу ТУ-152 інформації про несправність системи БІС-Р, що могло стати передумовою необґрунтованого списання дизельного палива ( т. 1 а.с.79). Згідно відповіді [PERSON] профспілки машиністів Первинної Профспілкової організації Локомотивного депо Полтава від 18.02.2016 року, наданої начальнику локомотивного депо Полтава на подання від 08.02.2016 року про надання згоди на звільнення із штату депо машиніста тепловоза [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України, вбачається, що профспілкова організація прийшла до висновку не надавати згоду на звільнення машиніста [PERSON]. [PERSON] рішення обґрунтоване тим, що п.3 ст. 40 КЗпП України передбачено застосування до працівників без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором , якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Отже, одноразове застосування до працівників дисциплінарного стягнення у вигляді догани профкомом ВПМУ локомотивного депо Полтава не вважає системним. При цьому, в своєму рішенні профспілковою організацією вказувалось про те, що у поданні роботодавцем не наведено даних для застосування до машиніста [PERSON] дисциплінарного стягнення, яке було застосовано до нього раніше за допущене порушення без поважних причин , а не було викликано причинами, які слід було вважати поважними, таким чином, з огляду на наведені підстави, профком ВПМУ прийшов до висновку, що застосування до машиніста [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за виявлену невідповідність в показаннях годинника швидкостеміра не може вважатися співмірним з тяжкістю допущеного ним порушення ( т. 1 а.с.87). Так, незважаючи на отриману від профспілкової організації відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON], відповідачем було звільнено позивача 19.02.2016 року. Так, згідно наказу № 27/ОС від 19.02.2016 року Начальника локомотивного депо Полтава [PERSON] [PERSON] звільнено з посади машиніста тепловоза з 19.02.2016 року, у відповідності до п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин. Підставами для звільнення [PERSON] в наказі про звільнення останнього зазначено: -наказ № 8 від 22.01.2016 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни; -пояснювальна записка працівника; - наказ № 15-С від 1.02.2016 року; -протокол оперативної наради від 25.01.2016р.; -пояснювальна записка працівника; -[PERSON] ревізії від 21.01.2016 року; -подання профспілковому комітету № ТЧ5/01-02-169 від 08.02.2016 р ( т.1 а.с.15). Пунктом 3 статті 40 КЗпП України визначено умови для звільнення працівниками за нормами даної статті: 1.Належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обовязків; 2. Порушення має стосуватися лише тих обовязків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; 3. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обовязків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; 4. Невиконання трудових обовязків мало систематичний характер ( тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення). 5. До працівника раніше протягом року вже застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів ( заходи громадського впливу, наприклад, обговорення порушення, у таких випадках не мають юридичного значення) і є чинними на момент звільнення працівника. 6. З моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Дисциплінарне стягнення не можу бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку ( ст. 148 КЗпП України). Так, наказом № 8 від 22.01.2016 року позивачу [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни ( т.1 а.с.87-88), підставою для винесення даного наказу відповідачем, вказувалось про те, що машиністом [PERSON] було допущено перевитрати дизельного палива встановленої норми, працюючи на маневрововизному локомотиві по ст. Селещина. Крім того, як вказувалось в даному наказі машиністом [PERSON] допущено неодноразові перевитрати, останнім не було надано пояснення за поїздку з перевитратою та за підсумками 2015 року допущено [PERSON] найбільші перевитрати. Таким чином, машиніст [PERSON] порушив вимоги п.3.1, п. 3.12, п.5 Інструкції Локомотивній бригаді ЦТ-106, затвердженої наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, та наказу ТЧ-5 №394 від 09.12.2014 року. Даним наказом , згідно ст.147 КЗпП України за порушення п.3.1, п. 3.12., п. 5 Інструкції Локомотивній бригаді ЦТ-106, затвердженої наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року № 876/ЦЗ та наказу ТЧ-5 №394 від 09.12.2014 року, а саме неодноразове допущення витрати ПЕР встановленої норми протягом 2015 року, не надання своєчасного пояснення після виконання поїздки з перевитратою ПЕР, та допущення найбільшої перевитрати палива за 2015 рік машиністу тепловоза [PERSON] оголошено догану (т.1. а.с.87-88). Згідно Інструкції Локомотивній бригаді, затвердженої наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, визначено, що машиністи локомотивів (МВРС) при переведенні на інший вид роботи, зміни типу або серії локатива(МВРС) допускаються до самостійної роботи після проведення теоретичних іспитів, практичних випробувань та при наявності затвердженого начальником депо [PERSON] практичних випробувань за підписом машиніста інструктора. При переведенні на нову дільницю роботи машиністи локомотивів допускаються до роботи після проведення машиністом інструктором встановленим порядком не менше двох поїздок з практичними випробуваннями по цій дільниці та наявності затвердженого начальником депо [PERSON] практичних випробувань. [PERSON] зберігається у особовій справі машиніста, про наявність висновку машиніста - інструктора здійснюється запис у формуляр машиніста. Згідно даної інструкції до обовязків локомотивної бригади входить: У відповідності до п. 3.1. працівники Локомотивної бригади повинні знати і чітко виконувати вимоги правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно - правових актів, віднесених до кола обовяків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів (МВРС). У відповідності до п. 3.6- виконувати оперативні розпорядження керівників депо. Машиністів інструкторів, чергових основного чи оборотного депо, пункту зімни локомотивних бригад, проїзного та локомотивного диспетчера, енергодиспетчера, чергового по станції чи іншої особи, яка відповідає за організацію руху поїздів та виконання маневрової роботи. Пунктом 3.10. визначено, що працівники локомотивних бригад повинні контролювати встановленим порядком роботу приладів безпеки, вузлів та агрегатів локомотивів (МВРС), періодично перевіряти їх стан, у томі числі протипожежний. Згідно п. 3.12 визначено, що працівники локомотивних бригадповинні економно витрачати паливно енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали, утримувати у справному стані довірений інвентар, інструмент та засоби індивідуального захисту. Так, пунктом 3.13 визначено, що не мають права втручатися у роботу приладів безпеки, які встановлені на локомотиві та МВРС ( т. а.с.23-31). Судом встановлено, що підставою для оголошення догани [PERSON] став Протокол засідань штабу по енергозбереженню локомотивного депо Полтава Південної залізниці від 18-20.01.2016 року, на засіданні якого був присутнім позивач та яким було надано пояснення. За результатами засідання штабу встановлено, що за грудень 2015 року машиністом [PERSON] допущено витрата палива вище встановленої норми 20 кг., за підсумками 4- го квартала 2015 року встановлено перевитрату палива [PERSON], яка становила 24 кг, за підсумками 2015 року машиністом [PERSON] допущено перевитрату палива в розмірі 300 кг. Поряд з цим, інших документів, які б фіксували саме факт вчинення [PERSON] безпідставної перевитрати пального та його списання, на засідання штабу не надавалося та ним не розглядалося, що вказує про формальність обставин щодо вказаного проступку, який ставився у вину останньому роботодавцем. Безпосередньо факт перевитрати палива [PERSON] був встановлений роботодавцем лише шляхом співставлення даних швидкостеміра та системи БІС-Р. Інших документів та обставин щодо факту перевитрати палива та його безпідставного списання чи розтрати позивачем в ході судового розгляду судом встановлено та зібрано не було. За результатами засідання даного штабу було запропоновано підготувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності машиніста [PERSON], згідно ст. 147 КЗпП України за порушення п. 3.1., 3.12., п. 5 Інструкції Локомотивній бригаді № ЦТ-106, затвердженої наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, наказу ТЧ №5, № 394 від 09.12.2014 року п.1.2, а саме: за неодноразове допущення витрати ПЕР вище встановленої норми протягом 2015 року, не надання своєчасно пояснення після виконання поїздки з перевитратою ПЕР, та допущення найбільшої перевитрати палива за 2015 рік (т.1. а.с.88-89). В судовому засіданні представник відповідача вказував, що даним протоколом зафіксовано дії [PERSON], які призвели до перевитрат палива та притягнення позивача до дисциплінарної відповідності. Положенням ст. 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з заходів стягнення, догана або звільнення. При цьому, законодавцем визначено та урегульовано порядок застосування дисциплінарного стягненням, яким визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких проступок вчинено, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівником під розписку. Так, судом встановлено та не було спростовано стороною відповідача шляхом надання суду належних: на час притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, допустимих доказів на предмет, дати вчинення проступку та більше того факту перевитрати палива на конкретну дату проступку, якими діями та у який спосіб було вчинено правопорушення, розмір завданої шкоди роботодавцю, причинний звязок між діями чи бездіяльністю працівника, та шкідливими наслідками, що настали, що слугувало б підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]. Більше того, в ході судового розгляду справи стороною відповідача так і не було пояснено та надано належних доказів на предмет того, в який спосіб та яким чином, та протягом якого часу проводиться у депо фіксація порушення працівником у вигляді перевитрати палива на певну дату, коли саме та в який спосіб було вчинено [PERSON] проступок, розмір завданої його діями чи бездіяльністю шкоди, наявність причинного звязку між діями чи бездіяльністю та шкодою, яка завдана підприємству роботодавцю. Більше того, матеріали притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не містять фактичних даних щодо завданих підприємству збитків, тобто шкоди, як негативних наслідків від його дій чи бездіяльності. Будь-яких матеріалів щодо розтрати чи безпідставного списання матеріальних цінностей вчинених саме [PERSON] на підприємстві не існує та судом не здобуто, як на момент притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності так і на час розгляду даної справи, що вказує про безпідставність та безпредметність притягнення останнього до відповідальності. В ході судового розгляду справи представником відповідача не було надано пояснень також з приводу того, коли саме [PERSON] повинен був надати пояснення щодо перевитраті палива, також в разі якщо останній відмовився надавати такі пояснення, в який спосіб та ким проводилась фіксація даних подій, так як дії сторони відповідача в цій частині носять суперечливий характер, оскільки на засіданні штабу по енергозбереженню локомотивного депо Полтава Південної залізниці від 18-20.01.2016 року машиніст [PERSON] був безпосередньо присутній та останнім було надано пояснення з зазначених питань, що зафіксовано в даному протоколі. Всупереч цьому, в наказі № 8 від 22 січня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», який виданий на підставі фактів, встановлених в протоколі засідання штабу від 18-20.01.2016 року, вказано, що машиністом [PERSON] не надано пояснень щодо перевитрат палива. [PERSON] факти встановлені вище судом підтверджуються і матеріалами справи, так, згідно наказу № 7-С від 22.01.2016 року Начальника Локомотивного депо Полтава [PERSON] « Про розгляд результатів паливо використання на тягу поїздів, результатів використання котельно пічного палива на виробничі потреби, роботу машин та механізмів, виконання згідно наказу № 279-ЦЗ та інших заходів по енергозбереженню за грудень, 4-й квартал та 2015 рік», вирішено, звіт про виконання заходів по енергозбереженню за грудень, 4-й квартал та 2015 рік прийняти до уваги та звернути увагу машиністів - інструкторів на більш якісне виконання вимог наказу № 279-ЦЗ від 2011 року, а саме по розгляду маршрутів машиніста з перевитратою ПЕР, та інших керівних документів з енергозбереження. Вирішено підготувати наказ про притягнення до адміністративної відповідальності машиніста [PERSON] згідно ст. 147 КЗпП України за порушення п.3.1, п.3.12, п.5 Інструкції Локомотивній бригаді № ЦТ -106, затвердженої наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, наказу ТЧ 5 № 394 від 09.12.2014 року п. 1.2, а саме за одноразове допущення витрати ПЕР вище встановленої норми протягом 2015 року, не надання своєчасно пояснень після виконання поїздок з перевитратою ПЕР, та допущення найбільшої перевитрати палива за 2015 рік (т.1 а.с.90). При цьому, судом встановлено, що даний звіт не був предметом розгляду на засіданні штабу Локомотивного депо по енергозбереженню локомотивного депо Полтава Південної залізниці від 18 -20.01.2016 року ( т. 1 а.с.89), в ході судового розгляду справи стороною відповідача суду не було пояснень з даного приводу, як і не було надано доказів у порядку ст. 60 ЦПК України на предмет спростування встановлених судом фактів. Так, з огляду на наведені вище обставини та факти, стороною відповідача вказувалось про те, що вина машиніста [PERSON] полягає у ненаданні пояснень з приводу перевитрат палива, але при цьому стороною відповідача було надано ряд пояснень машиніста [PERSON] датовані 18 січня 2016 року та його особисті пояснення заслухані на засіданні штабу 18-20.01.2016 року. Більше того, в своїх поясненнях позивачем, які датовані 18.01.2016 року, останнім вказувалось про те, що в 2015 році, ним вказувалось про допущення перевитрат палива з причин, які останнім надавались в поясненнях наданих на адресу начальна локомотивного депо Полтава, але стороною відповідача, так і не було надано на адресу суду пояснень, які надавались [PERSON] раніше до 18.01.2016 року, та не було спростовано і наявність даних пояснень останнього у Локомотивному депо. Таким чином, судом встановлено відсутність причинно наслідкових дій, які б свідчили про порушення позивачем [PERSON] трудової дисципліни, та більше того, відсутність первинних документів, які б фіксували перевитрату палива з боку [PERSON] та вказували про наявність його вини у перевитраті палива за 2015 рік, завданні збитків підприємству, їх розмір, що слугувало б підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Таким чином, однією з вимог чинного законодавства є належним чином зафіксований кожен факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому, необхідно відібрати пояснення від порушника щодо кожного факту такого невиконання або неналежного виконання трудових обовязків. Більше того, виходячи з правил ст. 147 КЗпП України відповідачем в ході притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності повинно було бути відібрано пояснення по кожному вчиненому порушенню від [PERSON], а в разі його відмови у наданні таких пояснень, зафіксувати факт відмови останнього у наданні пояснень та при цьому, першочергово зафіксувати факт перевитрати палива, тобто безпосередній факт вчинення проступку працівником. Судом беззаперечно встановлено, що відповідачем не було вчинено наведених вище дій, що відповідно свідчить про не встановлення роботодавцем та відсутність як само Події проступку так і вини [PERSON] у вчиненні перевитрат палива, що свідчить про безпідставність наказу № 8 від 22.01.2016 року про оголошення догани [PERSON]. При цьому дані факти не були спростовані стороною відповідача в ході судового розгляду справи. Інших обєктивних даних, окрім зазначених представником відповідача, щодо вчинення машиністом [PERSON] дисциплінарного проступку у вигляді перевитрати палива стороною відповідача суду не надано та судом не встановлено. В свою чергу, судом встановлено, що однією з підстав для винесення наказу про звільнення позивача [PERSON] стало не занесення останнім до журналу ТУ -152 інформації про несправність системи БІС-Р, що могло стати необґрунтованою передумовою списання дизельного палива, що зафіксовано в Наказі № 15с від 01.02.2016 року. Даний наказ було винесено на підставі Протоколу оперативного розбору [PERSON] перевірки стану нормування, зберігання, обліку та ефективності використання паливно - енергетичних ресурсів у виробничому підрозділі ВП «Основне локомотивне депо Полтава» ТЧ -5 регіональної філії» Південна залізниця ПАТ Укрзалізниця від 19-21.01.2016 року ( т.1 а.с.34-40, а.с.79). В даному протоколі вказано, що маршрут № 2009269 від 03.01.2016 року, тепловоз ЧМЕЗ -4261, машиніст [PERSON], працюючи на дільниці Селещина Полтава вказав у маршруті тривалість гарячого простою 1 год. 30 хв. і 0 год. 15 хв. холодного простою. Технік - розшифровщик підтвердив наявність зафіксованого машиністом у маршруті простою, що збігається зі стрічкою. Групою обліку на зафіксовану у маршруті роботу було розраховано норму витрат 188 кг. Фактичні витрати згідно маршрутного листа склали 179 кг, економія 9 кг. Проте, бортова система контролю БІС-Р зафіксувала тривалість холодного простою 3,1 години і гарячого 3,9 годин. Перерахувавши норму витрат на роботу встановлену на підставі даних системи БІС-Р, виявлено, що норма витрат становить 140 кг, перевитрати 39кг, або 27,8% від норми розрахованої згідно даних маршрутного листа. Розбіжності між даними швидкостемірної стрічки та даними системи БІС-Р, виявлені також і в ніч з 31.12.2015 року на 01.01.2016 року, на 5,5 години із низ 1,6 години холодного простою. В даному протоколі зафіксовано, що машиністами, в тому числі [PERSON], було надано пояснення щодо можливої несправності системи БІС-Р тепловоза ЧМЕЗ-2753 та неправдивості інформації відображеної системою БІС-Р, при цьому жоден з опитаних машиністів не заніс до журналу ТУ -152 інформацію про несправність локомотива, або системи БІС-Р, що як вказано в даному протоколі є грубим порушенням вимог пунктів 2.4.1, 3.16 та пункту 5 Інструкції Локомотивній бригаді № ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці 22.11.2004 року № 876/ЦЗ. Поряд з цим, в даному протоколі зафіксовано те, що враховуючи збої в роботі системи БІС-Р машиністами не виявлено і про їх наявність жодного разу не зазначено в журналі ТУ-152, прилад безпеки (швидкостемір) справний і про його несправність до журналу ТУ-152, не занесено ніякої інформації невідповідності результатів розшифровки швидкостемірної стрічки даними системи «БІС-Р», яка могла виникнути внаслідок втручання машиністом в роботу справно діючого приладу безпеки (швидкостеміра), що є грубим порушенням п. 16.40 ПТЕ України, або залишенням без контролю приладів безпеки, вузлів та агрегатів локомотива, що є грубим порушенням п. 3.10 Інструкції Локомотивній бригаді № ЦТ 0106. Поряд з цим, на підтвердження наведених вище обставин стороною відповідача було надано суду Консультативний висновок начальника відділу експлуатації структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON], погоджений начальником структурного підрозділу «Служба локомотивного господарств регіональної філії «південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON], на запит виробничого підрозділу «Локомотивне депо Полтава» від 16.05.2016 року, яким встановлено, що невідповідність показників часу зафіксованих на швидкостемірній стрічці та часу, визначеного системою БІС-Р можливо за умови штучного нанесення показників часу швидкості на швидкостемірну стрічку або механічного втручання в роботу справно діючого швидкостеміра локомотивною бригадою (машиністом), до механізмів якого у них є вільний доступ. Факт втручання в роботу справно діючого швидкостеміра локомотивною бригадою (машиністом) можливо виявити тільки на підставі співставлення даних з швидкостемірною стрічки з показниками системи БІС-Р (технічні характеристики якої унеможливлюють коригування записаних до її памяті даних) або даними диспетчера. Такі дії здійснюються Локомотивною бригадою з метою: приписок роботи, що не виконувалась; списання дизельного палива, що не витрачалося; приховування порушень вимог посадової (робочої) Інструкції, та не виконання посадових обовязків; приховування перевитрат паливно мастильних матеріалів ( т.1 а.с.218-219). Даний висновок, не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ оскільки він не несе по своїй природі будь-якого змістового навантаження, та оскільки ним не встановлено дійсності обставин, які відносяться до предмету спору. Більше того, даний висновок ґрунтується на припущеннях та містить декілька можливих варіантів відповідей на поставлені питання, тобто його зміст є неконкретним, що є неприпустимим для даного виду документа, тобто висновку спеціаліста. Крім того, даний висновок не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки швидкостемірна стрічка була перевірена безпосередньо під час завдання [PERSON] зміни та всих маршрутних документів на їх відповідність. При цьому, будь-яких сумнівів у належності та достовірності поданих [PERSON] документів у керівництва підприємства та інших посадових осіб, у підпорядкуванні яких і перебуває машиніст [PERSON] не виникало. Надані останнім стрічки швидкостеміра також не містили будь-яких ознак втручання у систему роботи швидкостеміра, що могло бути встановлено, в разі їх наявності, під час їх розшифровки іншими відповідальними працівниками підприємства. Таким чином, на підставі встановлених вище обставин твердження позивача та його представника з приводу відсутності події проступку щодо вчинення [PERSON] перевитрат шляхом втручання в роботу швидкостеміра та занесення до швидкостемірної стрічки неправдивих відомостей чи даних - суд визнає такими. Що відповідають дійсним обставин справи. В свою чергу, стороною відповідача на підтвердження справності системи «БІС-Р» швидкостеміра в частині відповідності показань часу на локомотиви МЕЗ№ 4261 було надано [PERSON] датований 02.03.2016 року з 14 год.00 хв. до 19 год. 20 хв., де комісією в складі машиніста - інструктора [PERSON], машиніста інструктора [PERSON], інженера технолога [PERSON] зафіксовано відсутність значних розбіжностей між показаннями швидкостеміром на швидкостемірній стрічці та зафіксованими в системою «БІС-Р» ( т. 1 а.с.93). Суд критично ставиться до даних доказів, оскільки даний [PERSON] справності системи «БІС-Р» швидкостеміра датований 02 березня 2016 року, тоді як позивача [PERSON] звільнено 19.02.2016 року. При цьому, даним [PERSON] зафіксовано факт належної роботи БІС-Р, але даним [PERSON] не спростовано та не виключено обставин збою роботи даної системи на час виявлення розбіжностей, так як на час виявлення даною комісією така перевірка не проводилась та керівництвом Локомотивного депо її проведення на момент притягнення [PERSON] до відповідальності не ініціювалась, що в свою чергу свідчить про неспроможність даних доводів сторони відповідача, як підстави для звільнення позивача [PERSON]. При цьому, стороною відповідача надано ряд [PERSON] від 03.03.2016 та 09.03.2016 року складених в складі комісії заступника начальника локомотивного депо з ремонту [PERSON], головного технолога [PERSON], майстра цеху з ремонту АЛС та швидкостемірів [PERSON], повірника цеху локомотивних швидкостемірів [PERSON], даною комісією проведено контрольну повірку роботи годинникового механізму швидкостеміра 3СЛ2М № 063846 (поточний ремонт виконаний 27.12.2015 року), знятого з тепловозу ЧМЕЗ № 2753 в добу 01.03.2016 року та добу 04.03.2016 року. Перевірка виконана шляхом порівняння показань годинника швидкостеміра 3СЛ2М № 063846 із показаннями годинника еталонного швидкостеміра 3СЛ2М № 098882 (поточний ремонт виконаний 02.01.2016). При повному заведенні пружини годинника швидкостеміра 3СЛ2М № 063846 та беззупинній роботі протягом 24 годин встановлено, що відставання годинника швидкостеміра 3СЛ2М № 063846 становить 1 хвилину у порівнянні з показаннями годинникового механізму еталонного швидкостеміра 3СЛ2М№ 098882 ( т.1 а.с.96,97). [PERSON] вище [PERSON] складені щодо встановлення справності роботи швидкостеміра вкотре були після звільнення [PERSON], що вкотре свідчить про те, що адміністрацієї Локомотивного депо на момент притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та звільнення останнього з посади машиніста дані перевірки не проводились та керівництвом Локомотивного депо не ініціювались, що спростовує по своїй природі твердження сторони відповідача про наявність факту несправності системи БІС-Р та в свою чергу наявності порушень з боку [PERSON],які виразилися в незанесенні до журналу ТУ-152 даних щодо несправності системи БІС-Р. Таким чином, представником відповідача в судовому засіданні було спростовано факт несправності системи БІС-Р, в звязку з чим у [PERSON] виникав обовязок щодо внесення таких даних. Тобто, представником відповідача заперечувалася наявність самої події проступку. Поряд з цим, слід зазначити, що у виявлених розбіжностях роботи системи БІС-Р та швидкостемірної стрічки, які ставились роботодавцем у вину [PERSON] у вигляді не занесення останнім інформації про несправність системи БІС-Р та наявності відповідного належного контролю, такі дії сторони відповідача по своїй природі є неспроможними та юридично невмотивованими, оскільки як встановлено судом в ході судового розгляду справи, машиніст має можливість лише візуально спостерігати за даною системою ( вимкнено, включено), внутрішні несправності, збій в роботі даної системи може встановити лише спеціаліст. Більше того, самого факту несправності системи БІС-Р на час встановлення розбіжностей відповідачем встановлено не було, що свідчить про відсутність підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності саме в частині не занесення ним даної обставини до журналу ТУ 152. При цьому, в ході судового розгляду представник відповідача наполягав і стверджував, що на час притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності система БІС-Р на тепловозі, на якому працював останній та вчинив перевитрати палива, була справною та знаходилась в робочому стані. Будь-якої несправності в роботі БІС-Р ними встановлено взагалі не було. При цьому, слід вказати, як встановлено беззаперечно судом, що позивача [PERSON] не було ознайомлено з технологічною інструкцією роботи системи БІС-Р, оскільки останнім пройдено навчання з наступних напрямків: ПТЕ, Інструкція руху поїздів та маневрового руху поїздів на залізницях України, Інструкція по сигналізація на залізницях України, правил та інструкцій по охороні праці, конструкцій та роботи гальмівного обладнання. Згідно технологічної інструкції з експлуатації, технічного обслуговування та поточних ремонтів системи «БІС-Р» тепловозів серії ЧМЕЗ в/і, затвердженої наказом Укрзалізниці від 14.05.2012 року № 165-Ц, пунктом 1.1 визначено сферу застосування даного пристрою, дана інструкція запроваджує єдині вимоги до порядку експлуатування, проведення технічних обслуговувань та поточних ремонтів даного обладнання. Цей порядок проведення технічного обслуговування та поточного ремонту установлюється на період освоєння виконання ТО та ПР і передбачає у подальшому можливість їхнього коригування відповідно до набутого досвіду експлуатування та ремонту. Дана система установлюється на тепловозах серії ЧМЕ в/і. Пунктом 6.2 даної інструкції визначено, що перед візуальною та інструментальною перевіркою стану обладнання системи «БІС-Р» необхідно перевірити інформацію про їх стан і роботу згідно із записами в журналі технічного стану локомотива ( форма ТУ -152) та записи витрат палива за період останнього ТО-3( т. 1 а.с.99-100). Згідно інструкції по експлуатації БІС-Р від 2005 року ( т. 1 а.с. 102), визначено цільове призначення даного пристрою, а саме: - контроль витрат дизельного палива; -реєстрація кількості палива, отриманого при екіпіровці тепловоза; -реєстрація кількості палива, при зміні локомотивних бригад; -реєстрація наявності та кількості води в паливному боці; - вимір потужності дизель генераторної установки в реальному часі; -вимір реальної температури палива в баку тепловоза; -відображає всю зафіксовану інформацію. Згідно даної інструкції БІС-Р визначено технічні характеристики даного приладу, серед яких визначено точність визначення обєму палива складає + 10л. Максимальний період накопичення інформації про витрати палива та потужності не менше 10 діб ( т. 1 а.с.102). Так, згідно [PERSON] огляду від 01.04.2016 року, комісією в складі: Головного технолога Локомотивного депо Полтава [PERSON], інженера технолога - [PERSON], машиніста інструктора - [PERSON], встановлено, що згідно інструкції з обслуговування систем БІС-Р в період з 27.03.2016 року по 01.04.2016 року було проведено огляд систем БІС-Р. Встановлено, що годинники переведено на літній час автоматично. Похибка відображення часу в межах 3 хвилин ( т. 1 а.с. 101). Судом встановлено, що згідно [PERSON] перевірки стану нормування, зберігання, обліку та ефективності використання паливно - енергетичних ресурсів у виробничому підрозділі ВП «Основне локомотивне депо Полтава ТЧ-5, регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 19-21.01.2016 року» встановлено одну з можливих причин невідповідності показників швидкостеміра даним системи БІС-Р - втручання машиніста в роботу справно діючого приладу швидкостеміра ( п. 16.40 ПТЕ України). Але при цьому, слід вказати, що в поданні до профспілкового комітету ( наказ № 15-С від 01.02.2016 року) відповідачем вказується про порушення, яке нібито вчинене [PERSON] не занесення до журналу ТУ 152 інформації про несправність системи БІС-Р, що могло стати передумовою необгрутованого списання дизельного палива, за порушення п.п.2.4.1, 3.16; 5 посадової інструкції «Локомотивній бригаді» № ЦТ-0106, тоді, як позивача було звільнено за порушення п.п. 3.10, 3.12, 5 посадової інструкції «Локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 відсутність контролю та економне використання паливно енергетичних ресурсів, та свідчить про суперечливість та взаємовиключність підстав та приводів притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, а також невідповідність підстав для звільнення зазначених в поданні до профспілкового комітету для отримання згоди на звільнення останнього та в самому наказі про звільнення, що є неприпустимим. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що підстава звільнення позивача [PERSON] наказ № 15с від 01.02.2016 року є припущенням, а не встановленим фактом допущеного порушення машиністом [PERSON], вказане підтверджується доказами зібраними судом в ході судового розгляду справи. Більше того, слід вказати, що з огляду на встановлені вище обставини справи та підстави для звільнення [PERSON] з посади машиніста, зазначеними роботодавцем були: накатання швидкостемірної стрічки, що зафіксовано в [PERSON] ревізії, в наказі № 15-С від 01.02.2016 року вказувалось про не занесення інформації про несправність системи БІС-Р, проте з профспілкою відповідачем погоджувалась інша підстава для звільнення [PERSON]. Фактично [PERSON] був звільнений за ст. 149 КЗпП України, як підстава для звільнення вказувалось, що з боку машиніста тепловоза [PERSON] був відсутній контроль за швидкостемірною стрічкою та системою БІС-Р, тоді як контроль за швидкостемірною стрічкою носить лише візуальний характер, оскільки як встановлено судом раніше, машиніст тепловозу лише контролює роботу даного приладу ( вимкнено, включено), відношення до технічної справності даного приладу машиніст не має, так як і не має відповідних повноважень та знань для їх визначення та встановлення. При цьому, як було встановлено судом факт вини [PERSON] в даних вище порушеннях відсутній , а самі твердження сторони відповідача є безпідставними та такими, що грунтуються на припущеннях шляхом надання в обґрунтування своїх тверджень доказів, які за проміжком часу не відповідають датам виникнення спірних правовідносин та накладення дисциплінарних стягнень, що в своїй сукупності виключає наявність події проступку та вини з боку [PERSON] у вчиненні зазначених проступків та порушує принцип індивідуального характеру відповідальності. Для застосування вказаної підстави для розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обовязків передбачених трудовим догорвом або правилами трудового розпорядку. Отже, не може вважатися порушення трудової дисципліни невиконанням [PERSON] обовязків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи не обумовленої трудовим договором ст. 31 КЗпП України, тому відмова працівника від виконання роботи, що не входить до кола його обовязків, не є порушенням трудової дисципліни і, відповідно, такі дії не дають підстав для звільнення [PERSON] на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Так, відповідач звільняючи [PERSON] за порушення п. 3.10 посадової Інструкції Локомотивного депо Полтава №ТЦ-0106, адміністрація вказує, про те, що позивачем не було забезпечено контроль над встановленим порядком роботи приладів безпеки, вузлів, Агрегатів локомотивів, але стороною відповідача не наведено доказів щодо невиконання [PERSON] даного контролю. Слід звернути увагу, що однією з умов звільнення за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України є наявність вини працівника ( у формі умислу чи необережності). Принцип вини прямо закріплений у п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ. Організацій, затверджених Постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20 липня 1984 року № 213, який кваліфікує поведінку працівника як порушення трудової дисципліни за наявності вини працівника та поширюється на звільнення як один з видів дисциплінарного стягнення ст. 147 КЗпП України, і опосередковано у п. 3 ст. 40 КЗпП України де передбачено звільнення за систематичне невиконання трудових обовязків за відсутності поважних причин. Якщо ж наявні поважні причини невиконання працівником його трудових функцій, то, відповідно, вина його відсутня, а отже звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України вже проводити не можна. Такими причинами можна вважати невиконання ( чи неналежне виконання) працівником його трудових обовязків внаслідок недостатньої кваліфікації, нездужання (навіть якщо воно не підтверджено відповідним документом медичної установи), у стані крайньої необхідності, за наявності обставин непереборної сили чи внаслідок інших причин, незалежних від волі працівника. Тлумачення систематичності було спочатку дане розяснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про деякі питання, повязані із застосуванням законодавства про трудову дисципліну» п. 3.2. Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, були визнані працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Дисциплінарні та громадські стягнення погашаються, якщо протягом року після їх застосування працівник не порушив дисципліну знову ст. 151 КЗпП України. Якщо дисциплінарне чи громадське стягнення не погашене часом або не зняте до закінчення встановленого річного строку. Порушення трудової дисципліни працівником дає підставу для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. При цьому, слід звернути увагу, на те, що при припиненні трудових правовідносин існує спеціальний порядок, якого роботодавець зобов'язаний дотримуватись для того, щоб звільнення було законним. Дотримання цих умов, з одного боку, надають право роботодавцю звільнити працівника, з іншого - виступають гарантіями для працівника від порушень його прав. При звільненні працівника необхідним є отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Це правило встановлене\~статтею 43 КЗпП України\~і є необхідною гарантією для працівника. Звільнення працівника на підставі пункту 2\~статті 41 КЗпП\~власник або уповноважений ним орган має попередньо погодити з виборним органом первинної профспілкової організації (якщо його нема - з профспілковим представником; далі - профспілка). Задля цього готують і направляють профспілці відповідне подання за підписом посадової особи підприємства, установи, організації, яка відповідними внутрішніми нормативними актами (статутом, положенням, іншими документами) наділена правом приймати працівників на роботу . Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно містити лише правове обґрунтування такої відмови,\~власник або уповноважений орган не має права давати оцінку обґрунтованості самого рішення.\~І лише у разі відсутності в рішенні обґрунтування відмови\~в наданні згоди на розірвання трудового договору,\~власник або повноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації\~(профспілкового представника) і таке звільнення суд визнає законним у разі дотримання інших установлених законодавством вимог для звільнення. В аспекті положень частини сьомої статті\~43\~і частини шостої статті\~39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності"\~та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.\~ Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України,\~стаття 3 ЦК України, статті\~1,\~213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами". \~Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей. Такі ж висновки, викладені в правових позиціях ВСУ у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104 цс14 та від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15. Згідно відповіді [PERSON] профспілки машиністів Первинної Профспількової організації Локомотивного депо Полтава від 18 лютого 2016 року за № 00217/01, наданої начальнику локомотивного депо Полтава на подання від 08.02.2016 року про надання згоди на звільнення із штату депо машиніста тепловоза [PERSON] на підставі п. 3\~ст. 40 КЗпП, вбачається, що профспілкова оргіназіція прийшла до висновку не давати згоду на звільнення машиніста [PERSON]. [PERSON] рішення обґрунтоване тим, що п.3 ст. 40 КЗпП України передбачено застосування до працівників без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором , якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Отже, одноразове застосування до працівників дисциплінарного стягнення у вигляді догани профком ВПМУ локомотивного депо Полтава не вважає системним. При цьому, в своєму рішенні профспілковою організацією вказувалось про те, що у поданні не наведено даних, для застосування до машиніста [PERSON] дисциплінарного стягнення, яке було застосовано до нього раніше за допущене порушення без поважних причин , а не було викликано причинами, які слід було вважати поважними., таким чином, з огляду на наведені підстави, профком ВПМУ прийшов до висновку, що застосування до машиніста [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за виявлену невідповідність в показаннях годинника швидкостеміра не може вважатися співмірним з тяжкістю допущеного ним порушення (т. 1 а.с.87). Надавши оцінку відповіді профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади машиніста тепловоза, та проаналізувавши зібрані докази по справі, суд приходить до висновку, що мотиви надані профспілковим органом щодо відмови звільнення [PERSON] належним чином мотивовані і обґрунтовані, та знаходяться у взаємозв'язку з нормами чинного трудового законодавства та фактичними обставинами у даній справі. Згідно ст.ст.235,\~236 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника на користь працівника стягується середній заробіток або різниці в заробітку за час затримки. П. 5 розд. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до довідки відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Південна залізниця» виробничого підрозділу «Локомотивне депо Полтава» від 14.03.2016 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 376 гривень 60 копійок. Судом встановлено, що за період з 03.03.2016 року до дати ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Полтави у справі № 553/1127/16-ц, до 19 травня року, минуло за 2016 та 2017 рік (111+262) =373 днів. Розрахунок середнього заробітку за 2016 рік: лютий (1+6+1) + березень (5+6+6+6+4) +квітень (2+6+6+6+6) + травень (6+6+6+6+2) + червень (4+6+6+6+4) + липень (2+6+6+6+6) +серпень ( 6+6+6+6+3) + вересень ( 3+6+6+6+5) + жовтень (1+6+6+6+6+1) + листопад (5+6+6+6+3) + грудень ( 3+6+6+6+6), загальна кількість днів для обрахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 262 дні. Святкові та неробочі дні до розрахунку не враховувались 9. Розрахунок середнього заробітку за 2017 рік: січень ( 6+6+6+6+2)+ лютий (4+6+6+6+2) + березень ( 4+6+6+6+5) + квітень ( 1+6+6+6+6)+ травень ( 6+6+4) загальна кількість днів для обрахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 111 дні. Святкові та неробочі дні до розрахунку не враховувались 9. Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 березня 2016 року по 19 травня 2017 року проводиться наступним чином: 379,60грн./день (середньоденна заробітна плата) X 373 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) = 141\~590,80 грн.. Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає до задоволення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 2 статті 88 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач [PERSON], у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору при подачі позову, який виник з трудових правовідносин, судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент звернення позивача до суду та кількості, характеру вимог задоволених судом. Тобто, до стягнення з відповідача підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги немайнового характеру та вимогу майнового характеру, всього в розмірі 2518,30 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved