Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO]. Після її смерті залишилося спадкове майно, в тому числі земельна ділянка площею 0,1010 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області (за межами населеного пункту), СТ "Радуга", ділянка [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва та яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯК №272034, виданого Рівненською райдержадміністрацією 19.08.2011 року вже після смерті спадкодавця. Позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено у зв'язку з тим, що право власності зареєстровано та видано Державний акт після смерті власника-спадкодавця. За даних обставин, позивач змушений звертатися до суду з метою визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач згідно поданої до суду заяви позов підтримав, просить суд задовольнити заявлений позов. Відповідач не з'явився в судове засідання. Про час слухання справи сторона була повідомлена належним чином. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи в його відсутність. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] 14.07.2008 року звернулася до державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" з заявою про виділення їй земельної ділянки під забудову та для ведення присадибного господарства. В подальшому, 31.03.2010 року між [PERSON] та ПП "Панфест" було укладено договір №5/250 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Державний акт (серія ЯК №272034) на право власності на земельну ділянку площею 0,1010 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області (за межами населеного пункту), СТ "Радуга", ділянка [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва, видано Рівненською райдержадміністрацією 19.08.2011 року, тобто після смерті [PERSON] Позивачу, як спадкоємцю за законом І-ої черги, який в шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на ту обставину, що державний акт на право власності на земельну ділянку було видано вже після смерті спадкодавця. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України, в редакції чинній на даний час, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, з урахуванням змін, що відбулися в законодавстві. Виправлення помилок у документації із землеустрою та оцінки земель помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру ( в тому числі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об'єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до 1 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою) проводиться згідно пунктів 152-156 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 "Порядок ведення Державного земельного кадастру". Відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" до повноважень територіальних органів центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у районах у сфері Державного земельного кадастру належать: внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані в межах району, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 1 січня 2013 року функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у тому числі на земельні ділянки, переходять до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерства юстиції та його територіальних управлінь юстиції. Державна реєстраційна служба створена на підставі Указу Президента України від 06.04.2011р. №401/2011 р. До повноважень органу державної реєстрації прав відноситься: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації, забезпечення ведення Державного реєстру прав, надання інформації про зареєстровані права та внесення до Державного реєстру прав відомостей про припинення речових прав на нерухоме майно. Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації права речового права, що є похідним від нього. Частиною 10 пункту 37 вищезазначеного порядку передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, у позивача виникає право на проведення державної реєстрації на власне ім'я та отримання відповідного витягу про право власності щодо земельної ділянки, яка була внесена до Державного земельного кадастру про земельну ділянку на ім'я [PERSON], в порядку спадкування за законом після визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯК №272034, виданого Рівненською райдержадміністрацією 19.08.2011 року на земельну ділянку площею 0,1010 га, що розташована на території Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області (за межами населеного пункту), СТ "Радуга", ділянка [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 5624683000:01:002:0213. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За таких умов позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial