Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

перший заступник прокурора Шевченківського району м.Києва в інтересах [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" про стягнення коштів та моральної шкоди, а саме: стягнути із відповідача ПАТ «Банк «Таврика» на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 22749 доларів США та моральну шкоду в розмірі 5000,00 доларів США, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивував тим, що 2 липня 2012 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу "Пенсійний" №ПСД(366)67. За умовами цього договору позивач вніс 800,00 дол. США з процентною ставкою 10,3% річних. 21 серпня 2012 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу "Пенсійний" №ПСД(366)341. За умовами цього договору позивач вніс 19827,00 дол. США з процентною ставкою 10,3% річних. Разом з тим після закінчення строку зберігання, кошти по договору № ПСД (366) 41 з нарахованими відсотками в сумі 21869,18 дол. США, а також кошти по договору № ПСД (366) 67 з нарахованими відсотками в сумі 880,00 дол. США повернуто [PERSON] не було. При цьому пунктом 3.1.7. Депозитного договору передбачено, що Банк зобов'язаний повернути вклад або його частину на першу вимогу вкладника відповідно до умов п. 2.7. даного Договору. Однак, відповідач не виконав свій обов'язок щодо повернення грошових коштів належних позивачу в повному обсязі. Моральна шкода обгрунтована наявністю проблем зі здоров»ям які виникли у зв»язку із невиконанням відповідачем своїх зобов»язань перед ним. Позивачу було повернуто лише 200000,00 грн., та залишилася заборгованість по поверненню грошових коштів за вказаними договорами в іноземній валюті: за договором №ПСД(366)41 складає 21869,18 доларів США, за договором №ПСД(366)67 складає 880 доларів США, у зв'язку із чим відбулось звернення до суду. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав письмові заперечення, в яких зазначив, що АТ "Банк "Таврика" віднесено до категорії неплатоспроможних та з 21.12.2012 року по 20.03.2013 року в АТ "Банк "Таврика" здійснювалася тимчасова адміністрація. Постановою НБУ від 20.03.2013 року прийнято рішення про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Таврика" та 13.02.2014 року прийнято рішення № 5 про продовження процедури ліквідації АТ "Банк "Таврика". Проте Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачено [PERSON] гарантовану суму 200 000, 00 грн. по договорам вкладу у національній валюті. Враховуючи те, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2013 року прийнято рішення №17 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Таврика» та те, що позивача визнано кредитором 4 черговості АТ «Банк «Таврика», просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності з п. 1) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Згідно ст. 55 цього Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком. Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Таврика» було укладено договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» (366-550) №ПСД(366)341 відповідно до якого позивачем було перераховано на строковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 19827,00 доларів США, із процентною ставкою 10,3% річних строком до 22.08.2013 року. Також, між позивачем та ПАТ «Банк «Таврика» 2.07.2012 року було укладено договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» (366-550) №ПСД(366)67, відповідно до якого, позивачем було перераховано на строковий рахунок відповідача 800 доларів США, із процентною ставкою 10 % строком до 3.07.2013 року; договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» (366-550) №ПСГ(366)283, відповідно до якого, позивачем було перераховано на строковий рахунок відповідача 25000,00 грн., із процентною ставкою 22 % строком до 3.07.2013 року; договір банківського строкового вкладу «Тавриці-21№Т212424 від 3.05.2012 року, відповідно до якого, позивачем було перераховано на строковий рахунок відповідача 34000,00 грн., із процентною ставкою 21,5 % строком до 5.05.2013 року; договір банківського строкового вкладу №ТВ303 від 6.03.2012 року, відповідно до якого, позивачем було перераховано на строковий рахунок відповідача 100000,00 грн. строком до 2.09.2012 року (а.с. 15, 16, 17, 18-19, 20-21). Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що в зв'язку із віднесенням АТ "БАНК "ТАВРИКА" до категорії неплатоспроможних з 21 грудня 2012 року по 20 березня 2013 року в АТ "БАНК "ТАВРИКА" здійснювалася тимчасова адміністрація. Відповідно до Постанови Національного банку України від 20 березня 2013 року № 97 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК "ТАВРИКА" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20 березня 2013 року № 17 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БАНК "ТАВРИКА" з 21 березня 2013 року та рішення від 20 березня 2013 року № 18 про призначення уповноваженої Фонду на ліквідацію АТ "БАНК "ТАВРИКА" - начальника відділу тимчасової адміністрації та ліквідації неплатоспроможних банків Соловйової Наталії Анатоліївни (а.с.31-33). Рішення № 5 прийнятого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2014 року продовжено процедуру ліквідації АТ "БАНК "ТАВРИКА" (а.с.34). 14 березня 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №13 згідно якого призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "ТАВРИКА" провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Лемеша Миколу Володимировича (а.с.35). Посилання позивача стосовно того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив [PERSON] гарантовану суму у розмірі 200 000,00 гривень по договорам строкового вкладу у національній валюті, а за договорами в іноземній валюті суму боргу не виплачено, необхідно зазначити, що відповідно до статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Крім того, частиною 5 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що банк може бути ліквідований: за рішенням власників банку або у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово. Статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої п. 4 ч. 1 ст. 52 цього Закону. Таким чином, з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію наступають певні правові наслідки, у тому числі припиняється нарахування процентів, діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, закриттям кореспондентських рахунків банку, діючим залишається тільки рахунок, відкритий банку для здійснення ліквідаційної процедури. Згідно з ч. 9 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 112 ЦК України встановлено черговість задоволення вимог кредиторів: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Згідно п.4) ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Таким чином, у разі наявності вимог до банку, щодо якого застосована ліквідаційна процедура, Закон передбачає певний спосіб захисту прав такого кредитора, який зобов'язаний заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку, які уповноважена особа у разі їх підтвердження акцептує та відносить до певної черги погашення. З урахуванням вищенаведеного, АТ "БАНК "ТАВРИКА" знаходиться на стадії ліквідації і в ньому здійснюється ліквідаційна процедура, а тому Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону. Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 26, 45, 52. Водночас, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" задовольняються за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, у разі подання відповідної заяви кредитором. Приймання вимог кредиторів для їх подальшого акцептування здійснювалось АТ "БАНК "ТАВРИКА" відповідно до вимог частини 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії на своєму офіційному сайті, а також у газетах "Урядовий кур'єр" та "Голос України" 26.03.2013 року - у термін з 26.03.2013 року по 25.04.2013 року. Заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів визначені статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". [PERSON] подав заяву від 28.03.2013 року вхідний номер 11-02/279 від 28.03.2013 року про визнання його кредитором та включення до реєстру кредиторів, яка була розглянута в порядку, визначеному статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та про результати розгляду якої, в терміни визначені законодавством і було направлено лист вих. № 0994/4 від 11.07.2013 року в якому уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» повідомила [PERSON], що вимога позивача включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів, та підлягає задоволенню в сумі 143519,29 грн., згідно до 4 черговості, відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.29-30). Відповідно до п.п. 7 п. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" "З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається". Відповідно до пункту 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" "Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури". Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки права позивача не можна визнати порушеними, оскільки вимоги позивача, як кредитора банку вже є визнаними та будуть задовольнятися відповідно до вимог Закону, у порядку встановленому ст. 52 Закону України Згідно «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах та на підставі положень закону, а тому позовні вимоги позивача з приводу стягнення грошових коштів по депозитному владу та нарахованих відсотків є такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, слід також зазначити, що при звернені до суду позивачем будь-яких вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Банк „ТАВРИКА" не заявлялися, хоча у відповідності до ст. 46 Закону України" Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Так як саме Фонд у день отримання рішення НБУ про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Щодо відшкодування [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000,00 дол. США слід зазначити наступне. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором та Книгою п'ятою "Зобов'язальне право" Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 3 "Банківський вклад" глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами. Крім того, стороною не доведено факту заподіяння зі сторони відповідача моральних страждань, втрат немайнового характеру, а медична документація [PERSON] не підтверджує причинно-наслідковий зв»язок між діями вказаного відповідача та станом здоров»я позивача. Виходячи із вищевказаного, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 дол. США задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.ст. 26, 36, 45, 46, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України та

Outcome: dismissed