Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

В листопаді 2014 року директор Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 29369,79 грн. з [PERSON] В обґрунтування позову вказав, що ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 №2240-ІІІ (далі - Закон №2240), із змінами та доповненнями, створено Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд). Відповідно до ст.ст. 34, 35 Закону №2240 Фондом виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності у разі настання страхового випадок. Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону №2240 допомога по тимчасовій втраті непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві виплачується застрахованим особам Фондом починаючи з 6 дня за весь період до відновлення працездатності, а перші 5 днів тимчасової непрацездатності оплачується власником за рахунок коштів підприємства за місцем роботи застрахованої особи. Застрахована особа [PERSON], енергетик публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», яке поставлено на облік як страхувальника в 2001 році в Тернівській РВД ДОВ ФСС з ТВП (правонаступником якої є Криворізька МрВД ДОВ ФСС з ТВП). Відповідно до п.п. 3.1.6, 3.1 Положення про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, затвердженого постановою правління ФСС з ТВП від 23.06.2008 №25, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №636/15327 (далі Постанова №25),Комісія із соціального страхування підприємства листом від 10.11.2014 №5327/66 ініціювала перед Криворізькою МрВД питання про відшкодування Фонду витрат на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у звязку із травматизмом невиробничого характеру з вини іншої фізичної особи. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 березня 2014 року внаслідок порушень ПДР з вини водія [PERSON], робітник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а саме [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Дії [PERSON] полягають в порушенні п.п. 11.4, 14.6 (а), 1.3 Правил безпеки дорожнього руху України та вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 286 КК України. В звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, [PERSON] видано листки непрацездатності, по яких за рахунок коштів Фонду йому виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності. Загальна сума виплаченої допомоги за рахунок коштів Фонду складає 29369,79 грн., які необхідно стягнути з [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені в запереченні. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.03.2014 року близько 19.00 годин в темний час доби, водій [PERSON] керуючи мопедом «Мустанг» р.н. [NUMBER], рухався з ввімкненим світлом фари, по проїзній частині вул. 23-го Лютого, з боку вул. Конституційної в напрямку вул. Косигіна в м. Кривому Розі, зі швидкістю близько 55 кілометрів на годину в крайній лівій смузі для руху, під'їжджаючи до перехрестя з вул. Самотічною побачив мотоцикл "ІЖ" під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному йому напрямку, від'їхавши від правого краю проїзної частини та зміщувався в крайню ліву смугу, з ввімкненим ближнім світлом фари та вказівником лівого повороту. В той час коли водій мотоциклу "ІЖ" [PERSON] виїхав в крайню ліву смугу та під'їхав до перехрестя зменшивши при цьому швидкість приблизно до 5-10 кілометрів на годину, водій [PERSON] будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, перетнув дорожню розмітку та став виконувати маневр обгону мотоциклу "ІЖ" під керуванням водія [PERSON] на перехресті, порушивши тим самим п.п. 1.5; 2.3 (б); 11.4; 14.6 (а) та дію дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, почав виконувати маневр розвороту на перехресті, на зелений сигнал світлофору, не переконавшись при цьому, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, порушуючи тим самим п.п. 1.5; 2.3 (б); 10.1 Правил дорожнього руху України, та допустив зіткнення з мопедом "Мустанг" під керуванням водія [PERSON] В діях водія [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.п. 11.4, 14.6 (а), та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з даним ДТП. Внаслідок ДТП потерпілому [PERSON], були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, садна обох нижніх кінцівок, які згідно висновку експерта №1340 від 26.06.2014 року за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я більше 21 доби. Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2014 року відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.2 86 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді штрафу в сумі 3400 гривень зі сплатою не користь держави. Внаслідок отриманих травм [PERSON] тимчасово втратив працездатність і в період з 23 березня 2014 року по 29 вересня 2014 року перебував на лікуванні в лікувальних закладах м. Кривого Рога. В зв'язку з втратою працездатності, [PERSON] надано допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 29369,79 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вказана норма міститься в главі 82 ЦК України й регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право вимоги (регресу) особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Правовідносини, які пов'язані із страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Ст.980 ЦК України визначає предмет договору страхування, яким можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані в тому числі з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). Частина 1 ст. 999 ЦК України передбачає, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) . Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» ( далі Закону) страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з тимчасової втрати працездатності. Згідно з п. 1 ст. 2 вказаного Закону суб'єктами страхування є страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, страхувальник - роботодавець, застрахована особа - найманий працівник, об'єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Статтею 6 Закону визначено, що загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання. Таким чином, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням. Частиною 1 статті 9 вказаного Закону передбачено, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» не передбачає права Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Таке право, про яке зазначено в ст. 993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. Здійснення Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виплат [PERSON] по листках непрацездатності у разі настання страхового випадку застрахованій особі не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже відповідно Фонд не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою. Отже, оскільки страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням, ні Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, ні Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування особі, застрахованій за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Крім того, задоволення таких вимог означало б заміну сторін у зобов'язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшли б до страховика, у той час як відповідно до статті 515 ЦК не допускається заміна кредитора в зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed