Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяних джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.11.2013 року о 09 год. 20 хв. по вул. Станіславського в м. Луцьку навпроти будинку №48 на зупинці громадського транспорту, водій тролейбуса [PERSON], керуючи тролейбусом №217 по маршруту №1 в напрямку вул. Бенделіані, заднім правим колесом скоїв на неї наїзд. Внаслідок ДТП, нею були отримані тяжкі тілесні ушкодження. По даних обставинах було проведено досудове розслідування та винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку із неможливістю однозначного доведення порушення водієм тролейбуса правил дорожнього руху під час вчинення ДТП. Вказує, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, вона перебувала на стаціонарному лікуванні та понесла витрати, які складають 7337,90 грн. Крім того, їй була заподіяна також моральна шкода, оскільки внаслідок ДТП їй було завдано фізичного болю, як в період отримання травми, так і під час лікування. В результаті перенесених травм та довготривалих страждань, погіршився стан її здоров'я - турбують серцеві та головні болі, поганий сон, дратівливість та неспокійність. Внаслідок ампутації ноги вона переживає величезні емоційні стреси, депресію та відсутність настрою. В зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь 7337,90 грн. завданої матеріальної шкоди та 50000,00 грн. моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. З поданих суду письмових пояснень вбачається, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. А тому, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності по наявних у матеріалах справи доказах. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як слідує із матеріалів справи, 13.11.2013 року о 09 год. 20 хв. по вул. Станіславського в м. Луцьку навпроти будинку №48 на зупинці громадського транспорту, водій [PERSON], керуючи тролейбусом №217 по маршруту №1 в напрямку вул. Бенделіані, заднім правим колесом скоїв на наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Постановою СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 28.06.2014 року кримінальне провадження закрите у зв'язку з відсутністю і в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається із ч. 2 п. 4 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Водночас, як слідує із п. 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Так, в судовому засіданні встановлено, що тролейбус перебуває у володінні відповідача - Луцького підприємства електротранспорту, з яким на момент події перебував у трудових відносинах [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення шкоди із відповідача Луцького підприємства електротранспорту. При цьому, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 7127,90 грн., оскільки саме така сума підтверджена документально і належними доказами, крім сплачених коштів як благодійна допомога. Водночас підлягають до часткового задоволення позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди . Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я . Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що позивачу внаслідок ДТП була заподіяна моральна шкода, яка полягала у перенесених душевних стражданнях, отриманні фізичного болю, погіршенні стану здоров'я, втрати ноги внаслідок ампутації, порушенні звичайного способу життя, докладені значних зусиль для його відновлення, а тому, зважаючи на вищезазначене, дотримуючись засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що у її відшкодування на користь позивача слід стягнути 10000,00 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України в дохід держави із Луцького підприємства електротранспорту слід стягнути по 243,60 грн. судового збору відповідно до задоволеної вимоги майнового і немайнового характеру, тобто 487,20 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Outcome: partial