Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення компенсації за моральну шкоду завдану поширенням недостовірної інформації, в якому зазначив, що відповідач протягом тривалого часу поширює про нього недостовірну інформацію. А саме: повідомила Франківський РВ міліції 01.12.2012 р. і 01.02.2013 р. про «привласнення» ним 1 000 000 грн. під час роботи на посаді директора департаменту кадрів і зарплати ПАТ «КРЕДОБАНК», а також 07.05.2013 р. про вчинення позивачем крадіжки у її квартирі у сумі 2 000 грн. Безпідставність тверджень відповідачки підтвердились під час проведення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях. Постановами від 16.05.2013 р. і 21.05.2013 р. ці кримінальні провадження закриті у зв'язку з відсутністю складу злочинів. Окрім того, поширює чутки, що позивач вигнав її з роботи та звинувачує його з «некоректності та моральному приниженні». [PERSON] постійно подає на [PERSON] позовні заяви до суду, де вказуються наклепи та «крадіжки» її майна. Внаслідок обмов [PERSON] завдана моральна шкода, він є пенсіонером, у 1999 році переніс інсульт, з 2005 року хворіє на мерехтливу аритмію. З результаті постійний викликів до міліції та суду, його самопочуття погіршилось, неодноразово звертався до лікаря-кардіолога. Замість того, щоб відновлювати своє здоров'я позивач змушений їздити у Франківський райвідділ міліції для дачі пояснень за заявами [PERSON] Просить стягнути з відповідачки моральну шкоду у сумі 1100 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Запрошені позивачем свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] є емоційно нестабільною людиною, твердження відповідачки не відповідають дійсності та вона свідомо обмовляє позивача з невідомих причин. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У пункті 15 вказаної постанови роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Виходячи з викладеного, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність факту розповсюдження відповідачкою недостовірної інформації про [PERSON], що порушило честь, гідність позивача. У зв'язку з цим позивачу заподіяна моральна шкода, яка пов'язана з переживаннями через безпідставні звинувачення у неправомірних діях, хвилюванням за свою репутацію перед колишніми колегами у ПАТ «КРЕДОБАНК», які стали свідками конфлікту, а також постійними поясненнями у Франківському РВ ГМУ УМВС України у Львівській області та судах. Враховуючи викладене, особистість відповідачки, яка є інвалідом І групи з дитинства, розмір її доходів, виходячи із принципу співмірності, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у достатньому та необхідному розмірі 1100,0 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що позивачем доведено факт поширення відповідачкою неправдивої інформації, а тому позов слід задоволити в повному обсязі.

Outcome: approved