Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і представник позивача пояснив, що 17 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № DZR0GA00000120, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 116750 доларів США строком до 16 червня 2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених законом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач 18 квітня 2008 року уклав з відповідачем [PERSON] договір іпотеки, згідно якого позивачу надано в іпотеку належне [PERSON] нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 70,20кв. м. по вул.Горянській, 24-а в с.Червоний Яр Криничанського району Дніпропетровської області. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав повністю, надавши відповідачці кредит в обумовленому договором розмірі. Проте, в порушення ст. 526 Цивільного кодексу України [PERSON] свої зобовязання не виконувала, допустивши станом на 29 травня 2015 року заборгованість по кредиту в сумі 568151,73 грн. У вказаному будинку проживають відповідачі, які не звільнили будинок на вимогу позивача. Тому представник позивача просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, та виселити відповідачів з будинку по вул.Горянській, 24-а в с.Червоний Яр. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суду просьбу вирішити справу без їх присутності. Представник третьої особи служби в справах дітей Криничанської райдержадміністрації пояснив, що відповідачі не можуть бути виселені, оскільки вони мають двох малолітніх дітей, а інше приміщення, куди б можливо було виселити відповідачів, відсутнє. Представник третьої особи Криничанського районного сектору ГУ при Державній міграційній службі України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача задоволені бути не можуть виходячи з наступного - в судовому засіданні встановлено, що дійсно 17 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № DZR0GA00000120, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 116750 доларів США строком до 16 червня 2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених законом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач 18 квітня 2008 року уклав з відповідачем [PERSON] договір іпотеки, згідно якого позивачу надано в іпотеку належне [PERSON] нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 70,20кв. м. по вул.Горянській, 24-а в с.Червоний Яр Криничанського району Дніпропетровської області. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав повністю, надавши відповідачці кредит в обумовленому договором розмірі. Проте, в порушення ст. 526 Цивільного кодексу України [PERSON] свої зобовязання не виконувала, допустивши станом на 29 травня 2015 року заборгованість по кредиту в сумі 568151,73 грн. У вказаному будинку проживають відповідачі, які не звільнили будинок на вимогу позивача. Тому у позивача наявне передбачене ст. 109 ЖК України право вимоги виселення відповідачів на підставі рішення суду. Виселення з жилих приміщень регламентоване правилами ст.ст. 110, 114, 115 ЖК України, які передбачають надання при виселенні іншого жилого приміщення, а лише ст. 116 ЖК України встановлює порядок виселення без надання іншого жилого приміщення. Ст. 157 ЖК України передбачає виселення членів сім'ї власника жилого будинку, якими є відповідачі, у випадках, передбачених с. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення. Але підставами виселення без надання іншого жилого приміщення ст. 116 ЖК України визначає систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичне порушення правил співжиття. Жодна з цих підстав в судовому засіданні встановлена не була, що позбавляє суд можливості застосування до відповідачів правил ст.ст. 116, 157 ЖК України, виселення відповідачів з жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, як того вимагає позивач. Ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" передбачає в разі невиконання або неналежного виконання відповідачем-боржником основного зобовязання право позивача-іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, що має місце в дійсності, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет застави, а ст. 38 Закону України "Про іпотеку" передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, якщо такі дії передбачаються рішенням суду або договором. Але згідно із ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, майнові права, право вимоги, але ні в якому разі не проживаючі в житловому будинку особи, виселити яких суд не має підстав. Тому продаж належного відповідачці [PERSON] будинку за умови проживання в ньому інших відповідачів неможливий, що свідчить про неможливість звернення стягнення на цей будинок як предмет іпотеки. Наведені обставини. обумовлюють відмову в задоволенні позову. А відмова в задоволені позову покладає на позивача обов'язок по сплаті судових витрат, як те передбачено ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed