Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому просив: - визнати недостовірною інформацію розповсюджену [INFO] року [PERSON] в статті «[INFO]» на сайті ([INFO]) інформаційно - новинного інтернет ресурсу «Новое время», а також в статті «[INFO]», опублікована на сайті «thepolitics.info.net.ua» та «http://kiev-online.net.ua» відносно [PERSON], а саме: «[PERSON] в минулому році цинічно й несподівано для всієї команди вивів на свій приватний рахунок у Чехії всі гроші Громадського, понад 205 тисяч євро та 38 тисяч доларів. Частина - пожертви Громадському українців з усього світу. Частина - зароблене через монетизацію на Youtube-каналі. Щоб вивести ці гроші, він упродовж вересня-грудня 2015-го тишком підробляв документи та відверто маніпулював»; - визнати недостовірною інформацію розповсюджену 27 травня 2016 року в залі стадіону «Арена Львів» в рамках Львівського медіа форуму на конференції, пряму трансляцію якої здійснювало Громадське телебачення Львів на сайті «Ютуб» (YouTube) під назвою «Hromadske Q&А - Усе, що ви хотіли знати, але боялись запитати», а саме: - заяву [PERSON]: «[PERSON] пішов з посади Голови Громадського забравши частину коштів, не віддавиш права на доступ до домену, які обіцяв повернути з 2013 року»; - заяву [PERSON]: «(щодо [PERSON]) нині зараз відкрито кримінальне провадження за справою крадіжка, шахрайство, з формулюванням зловживання довірою»; - заяву [PERSON]: «([PERSON]) вчинено кримінальний злочин»; - заяву [PERSON]: «(щодо [PERSON]) є підозра у злочині», «були гроші, які були на рахунку Громадського і потім їх чомусь перевели на рахунок приватної особи». - визнати дії Громадської організації «Громадське телебачення», Інформаційно-новинного інтернет-ресурсу «Новое время», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо розповсюдження недостовірної інформації про [PERSON] такими, що завдали шкоди його честі, гідності та ділової репутації; - зобов'язати Громадську організацію «Громадське телебачення», Інформаційно-новинний інтернет-ресурс «Новое время», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], спростувати неправдиву інформацію, у спосіб, яким вона була поширена; - стягнути з Громадської організації «Громадське телебачення», Інформаційно-новинного інтернет-ресурсу «Новое время», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 850 000 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року на сайті Інформаційно-новинного інтернет-ресурсу «Новое время» ([INFO]) було опубліковано статтю під назвою «[INFO]», автором якої є [PERSON], який є членом ГО «Громадське телебачення». Зокрема, в статті вказується: «[PERSON] в минулому році цинічно й несподівано для всієї команди вивів на свій приватний рахунок у Чехії всі гроші Громадського, понад 205 тисяч євро та 38 тисяч доларів. Частина - пожертви Громадському українців з усього світу. Частина - зароблене через монетизацію на YouTube-каналі. Щоб вивести ці гроші, він упродовж вересня-грудня 2015-го тишком підробляв документи та відверто маніпулював». Крім того, вказана стаття публікувалась того ж дня на сайті «http://kiev-online.net.ua» [INFO]) під назвою «[INFO]», а також на сайті [INFO]. 27 травня 2016 року в залі стадіону «Арена Львів» в рамках Львівського медіа форуму відбулася конференція за участю членів ГО «Громадське телебачення». Пряму трансляцію зустрічі здійснювало Громадське телебачення Львів на сайті «Ютуб» (YouTube) під назвою «Hromadske Q&A - Усе, що ви хотіли знати, але боялись запитати». Під час конференції ([INFO]) члени ГО «Громадське телебачення» звинуватили gозивача у наступному: - [PERSON] заявив: «[PERSON] пішов з посади Голови Громадського забравши частину коштів, не віддавши права на доступ до домену, які обіцяв повернути з 2013 року» (з 29хв.56сек. до 30хв.07сек.); - Голова ГО «Громадське телебачення» [PERSON] заявила: «(щодо [PERSON]) нині зараз відкрито кримінальне провадження за справою крадіжка, шахрайство, з формулюванням зловживання довірою» (з 30хв.59сек. до 31хв.08сек.); - [PERSON] зазначила: «([PERSON]) вчинено кримінальний злочин» (з 33хв.50сек. по 34хв.20сек.); - [PERSON] заявив: «(щодо [PERSON]) є підозра у злочині», «були гроші, які були на рахунку Громадського і потім їх чомусь перевели на рахунок приватної особи» (з 35хв. по 35хв.46 сек.). Позивач зазначає, що наведена відповідачами інформація є недостовірною та порочить його честь, гідність не лише як фізичної особи, а й зачіпає його ділову репутацію як журналіста з огляду на наступне: Позивачем не перераховувались гроші на приватний рахунок з рахунку ГО «Громадське телебачення». Позивач не давав обіцянки віддати своє право на домен, тому зроблені [PERSON] звинувачення про недотримання позивачем обіцянки щодо повернення такого права не відповідає дійсності. Стосовно позивача не відкрито кримінального провадження з обвинуваченням в крадіжці, що підтверджується відсутністю такої інформації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Інформації про вчинення позивачем злочину та крадіжку грошей є необгрунтованою та такою, що суперечить положенням кримінального законодавства. Крім того, моральна шкода, завдана позивачу відповідачами, полягає у його душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з розповсюдженням інформації щодо нього та, як наслідок, у його честі, гідності та ділової репутації, порушення його нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми. Розмір моральної шкоди позивач визначав виходячи від характеру та обсягу душевних страждань, що він зазнав внаслідок дій відповідачів, ступеню зниження його престижу та ділової репутації. Позивач вимушений багато часу витрачати на додаткові пояснення своїм колегам, сусідам, друзям та знайомим, безпідставно виправдовуватись тощо. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у ньому. Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року на сайті Інформаційно-новинного інтернет-ресурсу «Новое время» ([INFO]) було опубліковано статтю під назвою «[INFO]», автором якої є [PERSON], який є членом ГО «Громадське телебачення», в якій вказано, що «[PERSON] в минулому році цинічно й несподівано для всієї команди вивів на свій приватний рахунок у Чехії всі гроші Громадського, понад 205 тисяч євро та 38 тисяч доларів. Частина - пожертви Громадському українців з усього світу. Частина - зароблене через монетизацію на YouTube-каналі. Щоб вивести ці гроші, він упродовж вересня-грудня 2015-го тишком підробляв документи та відверто маніпулював» Того ж дня вказана стаття публікувалась на сайті «http://kiev-online.net.ua» [INFO]) під назвою «[INFO]», а також на сайті [INFO]. 27 травня 2016 року в залі стадіону «Арена Львів» в рамках Львівського медіа форуму відбулася конференція за участю членів ГО «Громадське телебачення». Пряму трансляцію зустрічі здійснювало Громадське телебачення Львів на сайті «Ютуб» (YouTube) під назвою «Hromadske Q&A - Усе, що ви хотіли знати, але боялись запитати». Як зазначає позивач, під час конференції члени ГО «Громадське телебачення» [PERSON] заявив: «[PERSON] пішов з посади Голови Громадського забравши частину коштів, не віддавши права на доступ до домену, які обіцяв повернути з 2013 року» (з 29хв.56сек. до 30хв.07сек.); Голова ГО «Громадське телебачення» [PERSON] заявила: « нині зараз відкрито кримінальне провадження за справою крадіжка, шахрайство, з формулюванням зловживання довірою» (з 30хв.59сек. до 31хв.08сек.); [PERSON] зазначила: « вчинено кримінальний злочин» (з 33хв.50сек. по 34хв.20сек.); [PERSON] заявив: « є підозра у злочині», «були гроші, які були на рахунку Громадського і потім їх чомусь перевели на рахунок приватної особи» (з 35хв. по 35хв.46 сек.). Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В силу ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більш загально, свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Межі припустимої критики відповідно ширші, коли йдеться про політика, ніж коли йдеться про пересічного громадянина. На відміну від останнього, кожне слово та дія першого неминуче та свідомо стають об'єктом ретельного вивчення з боку журналістів та громадськості, і, отже, він повинен виявляти вищий ступінь толерантності (Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986, Series A no. 103, n. 42). Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Виходячи із системного аналізу вищевказаних приписів національного законодавства та з урахуванням прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про те, що джерелом побудови конструкції спірних висловлювань не є фактичні дані, а оспорювана інформація являється оціночними судженнями журналістів, суб'єктів які в певній мірі є також публічними особами та безпосередньо приймають гласну участь у медіа-просторі, а тому така інформація не підлягає як доведенню, так і спростуванню. При цьому під час дослідження матеріалів справи в ході судового розгляду було встановлено, що позивачем змінено частину висловлювань відповідачів та викладено в іншій редакції. Така обставина враховується судом при вирішенні спору. Висловлювання [PERSON] з приводу того, що «нині зараз відкрито кримінальне за справою крадіжка, шахрайство і з формулюванням зловживання довірою» є констатацією фактів, натомість із наданої стороною відповідача копії постанови слідчого СВ Печерського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 26.04.2016 вбачається, що ГО «Громадське телебачення» визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12016100060002979 від 22.04.2016, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України за заявою ГО «Громадське телебачення» з приводу привласнення грошових коштів їх директором. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову про визнання інформації недостовірною та її спростування, захист честі, гідності та ділової репутації та відмову у їх задоволенні. Можливість покладення відшкодування шкоди законодавець пов'язує із з'ясуванням: наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявністю причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином не підлягають також задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, як похідні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed