Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

04.05.2018 року представник позивача Комунального підприємства «Харківводоканал» - Картавцева А.О. звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2002 року по 31.03.2018 року в розмірі 11961,34 грн. та водовідведення за період з 01.07.2009 року по 31.03.2018 року в розмірі 6891,45 грн., з урахуванням індексу інфляції за час прострочення - 1964,01 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 440,67 грн., а всього - 21257,47 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги вноситься окремо від плати за користування житлом та своєчасно, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що виплавають з договору найму житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі проживають у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал», але за отримані послуги в повному обсязі не сплачують, що привело до утворення заборгованості. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 року у цивільній справі № 644/2889/18 (провадження № 2/644/1529/18) позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено повністю та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» суму заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2002 року по 31.03.2018 року в розмірі 11961,34 грн. та водовідведення за період з 01.07.2009 року по 31.03.2018 року в розмірі 6891,45 грн., з урахуванням індексу інфляції за час прострочення - 1964,01 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 440,67 грн., а всього стягнуто - 21257,47 грн. Рішенням суду з відповідачів також стягнуто на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1762,00 грн., в частковому співвідношенні по 587,33 грн. з кожного. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.05.2019 року, заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Зарицької К.Ю. про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 року. Цивільну справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Після скасування заочного рішення від 10.07.2018 року, представником позивача КП «Харківводоканал» - Панасенко І.О. подано заяву про збільшення позовних вимог від 05.07.2019 року. З заяви про збільшення позовних вимог, з урахуванням уточнень зазначених у відповіді на відзив від 04.10.2019 року вбачається, що представник позивача просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 18260,62 грн. яка складається з наступного: 1) за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2002 року по 31.05.2019 року у розмірі 9903,99 грн.; індекс інфляції в розмірі 1125,06 грн.; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 253,68 грн. на загальну суму 11282,73 грн.; 2) за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2009 року по 31.05.2019 року у розмірі 5818,28 грн.; індекс інфляції в розмірі 891,23 грн.; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 201,38 грн. на загальну суму 6910,89 грн.; 3) індекс інфляції в розмірі 52,61 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 14,39 грн. за період з 01.04.2018 року по 31.05.2019 року. У визначений судом строк, 12.06.2019 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лиска П.О. подано відзив на позовну заяву в редакції від 04.05.2018 року, в якому представника відповідача зазначає, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволенню не підлягають та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, а також стягнути з позивача КП «Харківводоканал» на користь відповідача [PERSON] судові витрати по справі в загальному розмірі 5784,20 грн., які складаються із судового збору в сумі 384,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5400,00 грн. Разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лиска П.О. подано клопотання про застосування строків позовної давності. Після подання відзиву на позовну заяву, представником позивача 01.07.2019 року подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 21257,47 грн. за період, який вказаний у первісній позовній заяві від 04.05.2018 року. Після подання заяви представника позивача КП «Харківводоканал» - Панасенко І.О. про збільшення позовних вимог від 05.07.2019 року, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Зарицькою К.Ю. 25.09.2019 року подано відзив на вказану заяву про збільшення позовних вимог, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, та стягнути з позивача КП «Харківводоканал» на користь відповідача [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 5784,20 грн. В обґрунтування своїх заперечень, які зазначені у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачем КП «Харківводоканал» пропущено строк позовної давності, тобто не дотримано вимоги ст. ст. 256-257 ЦК України, що є підставою для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України, тобто є підставою для відмови в задоволенні позову, про що було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Також позивачем заявлено позовні вимоги не до всіх осіб - власників квартири за адресою: [ADDRESS] , які також повинні нести відповідальність за не сплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, позивачем до позовної заяви додано не повний розрахунок суми заборгованості. Також представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення є відносинами договірного характеру. При цьому, позивачем не додано відповідних підтверджень існування договірних правовідносин між позивачем та відповідачами. Протягом встановленого строку представником позивача КП «Харківводоканал» - Панасенко І.О. подано відповідь на відзив від 25.09.2019 року, в якому представник позивача просить позовні вимоги заявлені в заяві про збільшення позовних вимог від 05.07.2019 року задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачів в солідарному поряду заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2002 року по 31.05.2019 року та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2009 року по 31.05.2019 року, в загальному розмірі - 18260,62 грн. та судові витрати по сплату судового збору в розмірі 1762,00 грн. Представником позивача суду надано також письмові пояснення від 23.12.2019 року, в яких представник позивача зазначає, що відповідачами було порушено порядок здійснення оплати послуг, а тому за їх особовим рахунком утворювались заборгованість за попередні періоди. Оскільки відповідачем під час здійснення оплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, не було вказано за який період здійснюється оплата, частина коштів була зарахована в рахунок попередньої заборгованості. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Представник позивача Комунального підприємства «Харківводоканал» - Картавцева А.О. в своїй заяві просить справу слухати за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Зарицькою К.Ю. в своїй заяві просить розглядати справу без її участі та участі відповідачів з урахуванням відзиву на позовну заяву, клопотання про застосування строків позовної давності та письмових заперечень, які долучено до заяви, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 5784,20 грн. З вказаних заперечень вбачається, що відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог щодо заборгованості за період з 01.12.2002 року по 31.05.2019 року у зв`язку із закінченням строків загальної позовної давності, яка встановлюється тривалістю в 3 роки. Щодо оплати комунальних послуг, в межах строку позовної давності за період з травня 2015 року по травень 2019 року, відповідачами було сплачено за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення грошові кошти в розмірі 9398,29 грн., а тому виходячи із розрахунку заборгованості від 04.12.2019 року, з якого вбачається, що відповідачі мають заборгованість за період з 01.05.2015 року по 31.05.2019 року в розмірі 11 165,46 грн., сума боргу відповідачів перед позивачем становить лише - 1767,17 грн. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачами, та є споживачами комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП «Харківводоканал», який є виконавцем житлово - комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги вноситься окремо від плати за користування житлом та своєчасно, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що виплавають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення між КП «Харківводоканал» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам фактично надавалась позивачем, вказаний факт сторонами не спростовувався. Таким чином, між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Щомісячно позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, однак відповідачами кошти за вказані послуги в повному обсязі не сплачувались, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги. Докази щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку до позивача з претензіями щодо надання чи ненадання вказаних житлово - комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України)- вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідачі користувалися усіма наданими їм послугами, проте не оплачували їх у повному обсязі, у зв`язку з чим в них утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2002 року по 31.05.2019 року та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2009 року по 31.05.2019 року. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Разом з цим, частинами першою, третьою ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунків заборгованості, які долучено до матеріалів справи вбачається, що відповідачами частково сплачувались грошові кошти за житлово - комунальні послуги, які надаються позивачем, зокрема в 2004 році сплачено 40,00 грн. - за водопостачання та 30,00 грн. - за водовідведення, в 2007 році 50,00 грн. - за водопостачання та 35,00 грн. - за водовідведення, в 2008 році 20,00 грн. - за водопостачання та 328,12 грн. - за водовідведення, в 2009 році 307,50 грн. - за водовідведення, в 2010 році 1188,00 грн.- за водовідведення, 2011 році 180,00 грн. - за водовідведення, в 2012 році 57,40 грн. - за водопостачання та 20,60 грн. - за водовідведення, в 2013 році 2077,91 грн. - за водопостачання та 40,18 грн. - за водовідведення, в 2014 році 824,46 грн. - за водопостачання та 59,08 грн. - за водовідведення, в 2015 році 1081,04 грн. - за водопостачання, в 2016 році 540,00 грн. - за водопостачання, в 2017 році 561,58 грн. - за водопостачання та 151,69 грн. - за водовідведення. Вказані сплати суми заборгованості за житлово - комунальні послуги відповідачами не спростовувалися. Крім того, суд звертає увагу на те, що вказані суми були сплачені до ухвалення заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 року. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачі, частково сплачуючи заборгованість за житлово-комунальні послуги, перервали позовну давність, На підставі викладеного, суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо спливу строку позовної давності. Посилання на те, що часткова сплата за житлово - комунальні послуги не є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки відповідачами не визнається сума боргу за період, який виходить за межі позовної давності, є безпідставними. Вказівки у запереченнях на відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, не заслуговують на увагу, оскільки не укладення договору не виключає можливість стягнення з відповідачів на користь позивача вартості отриманих відповідача послуг з надання житлово - комунальних послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, у зв`язку з чим позов про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Судом надано оцінку розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, перевірено обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу та встановлено, що сума заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення становить 18193,62 грн. Дана сума складається з наступного: 1) з боргу за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2002 року по 31.05.2019 року у розмірі 9903,99 грн.; індексу інфляції в розмірі 1125,06 грн.; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 253,68 грн., а разом 11282,73 грн.; 2) з боргу за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2009 року по 31.05.2019 року у розмірі 5818,28 грн.; індексу інфляції в розмірі 891,23 грн.; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 201,38 грн., а разом 6910,89 грн., що підтверджується матеріалами справи. Разом з цим, з урахуванням наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів індексу інфляції в розмірі 52,61 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 14,39 грн. за період з 01.04.2018 року по 31.05.2019 року, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині. На підтвердження відсутності заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідачами не надано суду доказів, розрахунок наданий позивачем не спростовано. Обставини, які викладені представником відповідача [PERSON] - адвокатом Зарицькою К.Ю. в запереченнях, які долучено до заяви від 07.02.2020 року, щодо сплати відповідачами за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення грошових коштів в розмірі 9398,29 грн., знайшли підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає 8795,33 грн. Щодо заявлених представниками відповідача [PERSON] - адвокатами Лиска П. О . та Зарицькою К.Ю. вимог про стягнення з позивача КП «Харківводоканал» на користь відповідача [PERSON] судових витрат по справі в загальному розмірі 5784,20 грн., які складаються із судового збору в сумі 384,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5400,00 грн., суд приходить до наступних висновків. Суд, вирішуючи питання щодо витрат понесених учасником справи на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що додані до відзиву докази, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному учасником справи розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Під час судового розгляду, представником відповідача [PERSON] - адвокатами Лиска П.О. та Зарицькою К.Ю. суду не було надано доказів (договорів, рахунків тощо), які б підтверджували фактично понесені витрати відповідача на правничу допомогу, в зазначеному вище розмірі. Крім того, заявлені представником відповідача витрати на правову допомогу на загальну суму 5400,00 грн. є очевидно неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та сам розмір є явно завищеним, а частина витрат взагалі не обґрунтована та документально не підтверджена. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що заява предстанвика відповідача щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, які складаються із правничої допомоги адвоката не підлагають задоволенню. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. ч. 1, 2, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір в розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, яка складає 848,76 грн., виходячи із наступного розрахунку ((8795,33 грн. (сума задоволених позовних вимог) ? 18260,62 грн. (сума заявлених позовних вимог) х 100%=48,17 %); 1762,00 грн. (сума сплаченого судового збору) х 48,17 % = 848,76 грн.). В свою чергу з позивача на користь відповідача, пропорційно частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, підлягає стягненню сума в розмірі 199,13 грн., яка становить 51,83 % від сплаченого судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення, виходячи із наступного розрахунку (384,20 грн. х 51,83 % =199,13 грн.). Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню різниця витрат понесених за сплату судового збору, яка становить 649,63 грн. (848,76 грн. - 199,13 грн.).

Outcome: partial