Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 15 листопада 2013 року між сторонами укладено договір про правову допомогу, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання надавати необхідну правову допомогу відповідачу в справі про реєстрацію права власності на садовий будинок [ADDRESS]. Результатом правової допомоги є реєстрація права власності на нерухоме майно. Позивач зазначає, що він належним чином виконав взяті на себе за вказаним договором зобов'язання, надавши Довірителю у повному обсязі юридичну допомогу, проте відповідач не дотримався умов договору та не у повному обсязі сплатив їх вартість. З цих підстав позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором (угодою) про надання правової допомоги від 15 листопада 2013 у сумі 12 300 грн. в примусовому порядку за невиконання взятих на себе зобов'язань. У судове засідання позивач не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте подав до суду заяву, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав та просив задовольнити, судовий розгляд здійснювати у його відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що відповідач при укладенні договору про надання правової допомоги виплатив позивачу аванс в розмірі 12 300 грн. грн. Проте, позивач не виконав умови договору, оскільки [PERSON] користуючись послугами іншої особи отримав свідоцтво про право власності на садовий будинок [ADDRESS] та здійснив реєстрацію згідно діючого законодавства. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи встановлено, що 15 листопада 2013 року між адвокатом [PERSON] і [PERSON] було укладено договір (угоду) про надання правової допомоги, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання отримати та передати відповідачу правовстановлюючі документи на садовий будинок [ADDRESS] (п. 2.2, Договору). Ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги це - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону). Як визначено ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 4.1 договору про правову допомогу за виконання вказаних зобов'язань відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 24 600 грн. 00 коп. гонорару за повне виконання його умов. На виконання умов договору [PERSON] видав [PERSON] довіреність на представництво його інтересів в судах та сплатив 12 300 грн. авансу за надання правової допомоги. В свою чергу позивач, наголошує на тому, що він протягом листопада 2013 року - липня 2014 року зібрав необхідні документи для проведення реєстрації права власності, подав заяву про реєстрації права власності, після відмови в реєстрації подав позов про скасування рішення про відмову в реєстрації та зобов'язання вчинити дії до Окружного адміністративного суду м. Києва, а також після набуття рішенням законної сили, пред'явив виконавчий лист до виконання. Разом з цим, в судовому засіданні представник відповідача зауважив, що [PERSON] 15 липня 2014 року через [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на садовий будинок [ADDRESS], у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору. При цьому тільки 15 липня 2014 року було постановлено ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду про залишення без змін постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 квітня 2014 року. При цьому судом було прийнято рішення про зобов'язання розглянути заяву [PERSON], оскільки відмова в реєстрації була прийнята передчасно, а у зобов'язанні здійснити реєстрацію було відмовлено. Як зазначає представник відповідача [PERSON] було укладено угоду про надання послуг з іншою особою, якою було зібрано всі інші документи, які не були надані, що в свою чергу усунуло перешкоди в реєстрації права власності на нерухоме майно. Вказані твердження знайшли своє підтвердження в акті надання послуг від 15.07.2014р., у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , згідно якого реєстрація була вчинена 15.07.2014р. , а також у відомостях ДВС, згідно яких виконавче провадження було відкрито після реєстрації права на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 12 Закону України ""Про адвокатуру"" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. Якщо договір розривається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу. Ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З наданих суду позивачем документів вбачається, що позивач частково виконував взяті на себе зобов'язання за договором про надання правової допомоги, що не заперечувалось в судовому засіданні представником відповідача. Разом з тим, [PERSON] не було надано жодних доказів на підтвердження факту, що саме він отримав свідоцтво про право власності на садовий будинок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження надання відповідачу належної правової допомоги в повному обсязі, передбаченої п. 2.2 договору від 15 листопада 2013 року та виконання взятих на себе зобов'язань, позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed