Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зобов'язання спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, [PERSON], у термін з січня 2006 року по квітень 2008 року проходив службу у органах внутрішніх справ України на посаді начальника науково - дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному Управлінні МВС України в Одеській області (надалі НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області) у званні полковника міліції. В той же час його підлеглим на посаді головного спеціаліста відділення з комплексного дослідження транспортних засобів та документів що їх супроводжують, проходив службу у НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області підполковник міліції [PERSON]. На підставі неналежного виконання своїх службових обов'язків з боку головного спеціаліста підполковника міліції [PERSON] у кінці 2007- початку 2008 року та вимог позивача, обумовлених виконанням службових обов'язків, між сторонами виникли неприязні стосунки. У квітні 2008 року внаслідок захворювання та непридатності до виконання службових обов'язків, позивач був звільнений зі служби з органів МВС України та з посади начальника НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області. У тому же році був звільненій за вислугою років на пенсію і головний спеціаліст НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області підполковник міліції [PERSON]. У кінці 2010 року, позивачу як члену громадської правозахисної організації «Захист військовослужбовців», стало відомо, що до вказаної організації звернулися ряд громадян України, які просили захисту від незаконних, за їх розсудом, дій з боку експерта при Южненськом РЕВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області громадянина [PERSON], який як встановлено, у термін 2008 - 2011 року працював одночасно на трьох посадах, а саме; 1) у НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області в якості інженера І - категорії; 2) у ОНДІСЕ Міністерства Юстиції України за згодою сторін; 3) як фізична - особа підприємець [PERSON], який надає платні послуги населенню та відає від свого імені (завіряє власною печаткою) звіти про оцінку вартості транспортних засобів. З метою захисту вказаних громадян, виконуючи свій громадській обов'язок, позивач разом з іншими членами правозахисної організації «Захист військовослужбовців» з'ясовував обставини порушення прав громадян, які звернулися до організації за захистом. Підсумком такої роботи було виступ позивача та інших членів громадської правозахисної організації «Захист військовослужбовців» у спецрепортажі, який було підготовлено журналістами 31 телеканалу «[INFO]» та продемонстровано на Одеським телебаченні у терміни з [INFO] року. В спецрепортажі було оголошено, що після звільнення з органів внутрішніх справ в 2008 році, громадянин [PERSON] реєструється в серпні того же року у Суворовській податковій адміністрації міста Одеса, ідентифікаційний номер ФОП - [NUMBER] та на протязі 2008- по лютий 2010 року у місті Южний Одеській області та надає платні послуги населенню і видає від свого імені (завіряє власною печаткою) звіти про оцінку колісних транспортних засобів, при проведенні реєстраційних операцій у РЕВ-9 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, які є підставою для сплати власниками транспортних засобів коштів у Пенсійний Фонд України в Одеській області та отримує за цей від діяльності кошти на власний рахунок. Однак вказана діяльність громадянина [PERSON], як суб'єкта підприємницької діяльності була незаконною, оскільки за даними Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON] сертифіката суб'єкта оціночної діяльності станом на 10 лютого 2011 року у ФДМУ не отримував. Враховуючи вищезазначене, звіти про оцінку транспортних засобів, виконані громадянином [PERSON] та завірені його печаткою фізичної особи - підприємця є недійсними на дату їх складання, оскільки не відповідають вимогам Закону про оцінку та повинні бути скасовані. Незадоволений оприлюдненням цих фактів [PERSON], в ефірі 31 телеканалу «[INFO]», у термін [INFO] року, отримав можливість двічі надати свої тлумачення та пояснення щодо оприлюднених фактів. Однак, використовуючи надану можливість виступу на телебаченні [PERSON], розповсюдив про позивача відомості, які за його думкою, не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність. Так, у своїй промові по телебаченню [INFO] року [PERSON] повідомив, що нібито позивач у терміни 2005 - 2008 років примушував його - підполковника міліції ті інших атестованих експертів відділення з комплексного дослідження транспортних засобів та документів що їх супроводжують НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області, як керівник державної установи, на часи, коли вони перебували у чергових відпустках та на лікарняному, за зверненнями громадян, виконувати їх посадові обов'язки по дослідженню транспортних засобів, за що вони незаконно, у вигляді плати за роботу, отримували кошті від громадян, діючі як приватні особи, однак при цьому залишаючись співробітниками міліції, а вказані (зароблені ними) гроші нібито передавали позивачу для їх привласнення. Окрім того, у своєму виступі по телебаченню громадянин [PERSON] вказує на факт, що у той же термін позивачу з боку громадянина [PERSON], як директора страхової компанії було запропоновано займатися страховою діяльністю, для чого позивач повинен був примушувати підлеглих йому експертів виписувати страхові поліси, а отриманий преміальний заробіток ділити між собою. Однак дане твердженням не відповідає дійсності, оскільки позивач такі дії не здійснював та з [PERSON] про такі дії не домовлявся. Таким чином, громадянином [PERSON] було розповсюджено завідомо неправдивий факт, який порушує право позивача на честь та гідність. На підставі викладеного, позивач первісно просив: - визначити відомості, які двічі розповсюджені [PERSON] [INFO] року через засоби масової інформації 31 телеканал «[INFO]» Одеського телебачення у спецрепортажі такими, що не відповідають дійсності; - зобов'язати [PERSON] їх спростувати у тому же засобі масової інформації. - заборонити [PERSON] їх розповсюдження у майбутньому у будь яких установах, організаціях, підприємствах будь якої форми власності. - стягнути з громадянина [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок ) тисяч гривен. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та відповідні фактичні обставини справи. Позивач стверджує, що [INFO] року громадянин [PERSON] виступаючі з промовою у спецрепортажі 31 телеканалу «[INFO]», двічі на цю добу об 10.00 години та об 17.00 години, розповсюдив про нього відомості, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність. За твердженням позивача, [PERSON] повідомив телеаудиторії глядачів Одеської області, що "Протягом більше двох років начальник НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області полковник міліції [PERSON] перевищуючи і використовуючи свої владні службові повноваження відбирав у мене і моїх колег співробітників експертів заробітну плату. По ім'я цього додатково зобов'язував нас 200 гривень, а кожен квартальний місяць додатково 100 доларів США. Писати рапорти з матеріальної допомоги і її не отримувати, рапорти про неіснуючі відрядження, збирання по 50 доларів США щорічно з кожного експерта нібито на подарунок до дня народження начальника НДЕКЦ України генерал - лейтенанту [PERSON]. На всі фінансові операції у [PERSON] були витратно-касові ордери, заповнені у верхній половині співробітниками фінансової частини НДЕКЦ, а внизу реквізити свого посвідчення і вказану суму - заповняли ми. Експерти. Таким чином, [PERSON] втягнув у злочинну діяльність співробітників фінансової частини з метою привласнення нашого грошового утримання та скоїв посадовий злочин у групі осіб». (переклад з російської мови оригіналу) Проте вказані відомості не відповідають дійсності, оскільки постановою старшого слідчого відділу Прокуратури Одеської області радника юстиції Стоянова К.С. було винесено 22 листопаду 2011 року постанову про закриття на підставі п. 2 ст.. 6 КПК України кримінальної справи за ст. 364 ч. 3 КК України відносно позивача. Окрім того, також відносно позивача [PERSON], старшим слідчим слідчого відділу Прокуратури Одеської області радником юстиції Стояновим К.С. 15 та 16 грудня 2011 року було винесено постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.. ст.. 15, 191, 365 КК України за ч. 2 п. 6 КПК України. Більш того, вказані обставини також були перевірені фахівцями контрольно-ревізійних органів як на час проходження громадянином [PERSON] у НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області, так і після цього, в тому числі і конкретно перевірялися питання, яки були зазначені у промові громадянина [PERSON], тобто документально перевірявся документообіг та допитувалися працівники та посадови особи державної установи. Такі ревізії фінансово - господарської діяльності НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області проводилися КРУ в Одеській області 23.03.2007 року та 26.05.2011 року (в рамках дослідження кримінальної справи) і КРВ ГУМВС України в Одеській області 05.06.2008 року. Однак за їх висновками будь - яких фактів зловживання владою, привласнення інших незаконних заволодінь грошами співробітників НДЕКЦ при ГУМВС України » Одеській області з боку позивача встановлено не було. Крім того, не було встановлено і групового злочину працівників фінансової частини НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області, про який повідомив телеглядачів 17 вересня 2011 року громадянин [PERSON] Даний факт підтверджено рішенням прокуратури Малиновського району міста Одеса, згідно якого дії посадових осіб та працівників фінансової частини НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області визнані як такі, які не мають в собі складу злочину за ст.ст. 210, 364, 365 КК України. На підставі чого, позивач додатково просив: 1. Визначити зазначені відомості, які двічі розповсюджені громадянином [PERSON] [INFO] року через засоби масової інформації 31 телеканал «[INFO]» Одеського телебачення у спецрепортажі такими, що не відповідають дійсності. 2. Стягнути з громадянина [PERSON] на користь позивача у відшкодування моральної шкоди додатково 60 000 (шістдесят) тисяч гривен, на загальну суму 100 000 (сто) тисяч гривен. 3. Стягнути з громадянина [PERSON] на його користь у відшкодуванні плати 31 телеканалу «[INFO]», згідно квитанції № 20 у сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.. Крім того, [PERSON] звернувся з іншим позовом до [PERSON] про зобов'язання спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. (Т.2, а.с. 92-101) Ухвалою суду від 29 листопада 2013р. справи були об'єднанні в одне провадження. (Т.2, а.с. 91) Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON], [INFO] рок виступаючи з промовою у спецрепортажі ТРК «[INFO]» розповсюдив про позивача відомості, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність. Так, громадянин [PERSON] повідомив телеаудиторії глядачів Одеській області наступне: «Наш командир підрозділу [PERSON], створив такі умови, що ми повинні були спочатку доплачувати по двісті гривень, зі своєї заробітної плати, надалі ... надалі він нас більш зобов'язував, щоб послугу збільшував і просто припинив виплачувати нам зарплату. Надалі він зобов'язав нас під загрозою звільнення, неприємностей по службі видати довіреності на отримання на його ім'я наших заробітних плат, грошового утримання. Звичайно ... все хтось ... комусь залишалося мало до пенсії, а хтось не був готовий до боротьби. Люди погоджувалися. Погоджувалися, і при проходженні, ну чергового місячного засідання ми змушені були розписуватися у відомостях в довільній формі, які придумав сам [PERSON]. Ми розписувалися про отримання сумі грошей. Грошиків, звичайно, ми не отримували. Додатково він нас зобов'язав, крім цього, доплачувати, зі свого вже бюджету, по двісті гривень. Ось. Надалі, кожен третій місяць, він зобов'язав платити квартальний по сто доларів США. Значить, згідно з відомістю тридцять чоловік підрозділу автотехнічного дослідження в тридцять, у складі тридцяти осіб не отримували заробітну плату, розписувалися, доплачували. Ось. Але на суму, на суму за останнім близько двадцяти п'яти тисяч щомісяця це з підрозділу області. Але місто тут не причому. Але можна сказати сміливо, що п'ятдесят тисяч гривень люди недоотримували щомісяця. Незважаючи на те, що він погрозами домагався написання рапортів на отримання матеріальної допомоги, ми писали рапорти, коштів за матеріальну допомогу ми не отримували, привласнював це все з корисливих мотивів [PERSON] в свою користь. " (переклад з російської мови оригіналу) Позивач вважає, що вищевказана інформація є недостовірною та порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Так, за твердженням позивача кримінальні справи відносно даних фактів були закрити, у зв'язку з відсутністю складу злочину. Так постановою від 22.11.2011 року та 15.12.2011 року про закриття кримінальної справи №049200802326, яка винесена старшим слідчим прокуратури Одеській області Стояновим К.С. по ст..6 п.2 КПК України, в частини обвинувачення позивача за ст. ст. 191 та 364 ч. 3 КК України та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.12.2011 року за ст..6 п.2 КПК України в частини скоєння за термін 2005-2007 років дій, що підпадають під ст.. 365 ч. 1 України. Крім того, дані факти підтверджуються постановою Суворовського районного суду міста Одеса від 17 травня 2013 року, яка набрало законної чинності 27 травня 2013 року, за результатами судового розгляду, за заявою громадянина [PERSON], по кримінальної справи відносно позивача. Так, суд прийшов до висновку, що: " Вищезазначений аналіз матеріалів справи і наведених доказів дозволяє суду прийти до висновку, що в діях [PERSON] відсутні ознаки будь-якого злочину у сфері службової діяльності, в тому числі і за ст.ст. 191, 364 і 365 КК України.". Вищевказаною підставою суд скасував постанову про порушення кримінальної справи та притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Оскільки вказана негативна інформація розповсюджена громадянином [PERSON] [INFO] року через засоби масової інформації - ТРК «[INFO]», та виставила позивача у негативному світлі перед широким колом телеглядачів Одеської області, то вона завдала позивачу тяжкі душевні страждання, підірвано його авторитет громадянина та колишнього керівника та працівника правоохоронного органу. На підставі викладеного, позивач просить: 1. Визначити відомості, які розповсюджені громадянином [PERSON] [INFO] року через засоби масової інформації ТРК «[INFO]» Одеського телебачення у спецрепортажі такими, що не відповідають дійсності. 2. Зобов'язати [PERSON] їх спростувати у тому ж засобі масової інформації. 3. Заборонити [PERSON] розповсюдження їх у майбутньому у будь яких установах, організаціях, підприємствах будь-якої форми власності. 4. Стягнути з громадянина [PERSON] на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 50 000 (п'ятдесят) тисяч гривен. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, а також підтвердив обставини заявлених позовних вимог. Він пояснив, що вони спільно з відповідачем працювали, проте між ними виникла конфліктна ситуація, у зв'язку з неналежним виконанням службових обов'язків зі сторони відповідача. Дана конфліктна ситуація продовжується до теперішнього часу, оскільки відповідач постійно звинувачує позивача у зловживанні службовим становищем під час його діяльності керівником НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області, скоєні інших злочинів. Вищевказана неправдива інформація розповсюджувалась відповідачем через засоби масової інформації, що принижує честь та гідність позивача. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що вони дійсно з позивачем працювали НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області. При цьому, позивач був його керівником, який постійно зловживав службовим становищем, отримував незаконну винагороду, розкрадав кошти працівників установи та ін.. Вищевказану інформацію, від дійсно доводив до відома правоохоронних органів, вищого керівництва. При цьому, дана інформація була перевірена та відносно позивача були порушені кримінальні справи, із закриттям яких він не погоджується. Відповідач підтвердив той факт, що в ефірі 31 телеканалу «[INFO]», у термін [INFO] року, а також [INFO] рок він виступаючі з промовою у спецрепортажі ТРК «[INFO]» повідомив про факти зловживання службовим становищем зі сторони позивача, фактів привласнення коштів, іншої незаконної діяльності. Представники 31 телеканалу ПАТ «[INFO]» в судове засідання не з'явились, згідно поданої заяви просили справу розглянути у їх відсутності. (Т2., а.с. 85) Представники ТРК «[INFO]» в судове засідання не з'явились, в судове засідання не з'явились, згідно поданої заяви просили справу розглянути у їх відсутності. (Т.2., а.с. 14 ) Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON], у термін з січня 2006 року по квітень 2008 року проходив службу у органах внутрішніх справ України на посаді начальника науково - дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному Управлінні МВС України в Одеській області у звані полковника міліції. В той же час його підлеглим на посаді головного спеціаліста відділення з комплексного дослідження транспортних засобів та документів що їх супроводжують, проходив службу у НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області підполковник міліції [PERSON]. Наприкінці 2007- початку 2008 року між позивачем та відповідачем виникли неприязні стосунки, пов'язані із службовою діяльністю, які зберігаються по теперішній час. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON], виступаючі з промовою у спецрепортажі 31 каналу «[INFO]», двічі на цю добу об 10.00 години та о 17.00 години, розповсюдив про позивача наступну інформацію: "Протягом більше двох років начальник НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області полковник міліції [PERSON], перевищуючи і використовуючи свої владні службові повноваження відбирав у мене і моїх колег співробітників експертів заробітну плату. Крім цього додатково зобов'язував нас 200 гривень, а кожен квартальний місяць додатково 100 доларів США. Писати рапорти з матеріальної допомоги, а її не отримувати, рапорти про неіснуючі відрядження, збирання по 50 доларів США щорічно з кожного експерта нібито на подарунок до дня народження начальника НДЕКЦ України генерал - лейтенанту [PERSON]. На всі фінансові операції у [PERSON] були витратно-касові ордери, заповнені у верхній половині співробітниками фінансової частини НДЕКЦ, а внизу реквізити свого посвідчення і вказану суму - заповняли ми - експерти. Таким чином, [PERSON] втягнув у злочинну діяльність співробітників фінансової частини з метою привласнення нашого грошового утримання та скоїв посадовий злочин у групі осіб». (переклад з російської мови оригіналу) Факт розповсюдження даної інформації в спецрепортажі 31 каналу «[INFO]», яка виходила в ефірі [INFO] року двічі на цю добу об 10.00 години та о 17.00 години, підтвердив [PERSON], а також підтверджується листом 31 каналу ПАТ «[INFO]» від 22 лютого 2012р.. (а.с. 124) Необхідно відзначити, що за даними фактами, які розповсюджені відповідачем, прокуратурою Одеської області проводилось перевірка в порядку кримінального судочинства. Постановою старшого слідчого відділу Прокуратури Одеської області радника юстиції Стоянова К.С. від 22 листопада 2011 року була закрита кримінальна справа за ст. 364 ч. 3 КК України відносно позивача, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Окрім того, також відносно позивача [PERSON] старшим слідчим слідчого відділу Прокуратури Одеської області радником юстиції Стояновим К.С. 15 та 16 грудня 2011 року було винесено постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. ст. 15, 191, 365 КК України за ч. 2 п. 6 КПК України. Судом встановлено, що на теперішній час відсутні кримінальні провадження, а також вирок суду, який набув законної сили щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. На підставі викладеного, суд вважає, що інформація, яка була розповсюджена [PERSON] в спецрепортажі 31 каналу «[INFO]», яка виходила в ефірі [INFO] року двічі на цю добу об 10.00 години та о 17.00 години не відповідає дійсності, тобто є неправдивою. В судовому засіданні також встановлено, що [INFO] року, виступаючі з промовою у спецрепортажі ТРК «[INFO]» розповсюдив наступну інформацію, а саме, «Наш командир підрозділу [PERSON], створив такі умови, що ми повинні були спочатку доплачувати по двісті гривень, зі своєї заробітної плати, надалі ... надалі він нас більш зобов'язував, щоб послугу збільшував і просто припинив виплачувати нам зарплату. Надалі він зобов'язав нас під загрозою звільнення, неприємностей по службі видати довіреності на отримання на його ім'я наших заробітних плат, грошового утримання. Звичайно ... все хтось ... комусь залишалося мало до пенсії, а хтось не був готовий до боротьби. Люди погоджувалися. Погоджувалися, і при проходженні, ну чергового місячного засідання ми змушені були розписуватися у відомостях в довільній формі, які придумав сам [PERSON]. Ми розписувалися про отримання сумі грошей. Грошиків, звичайно, ми не отримували. Додатково він нас зобов'язав, крім цього, доплачувати, зі свого вже бюджету, по двісті гривень. Ось. Надалі, кожен третій місяць, він зобов'язав платити квартальний по сто доларів США. Значить, згідно з відомістю тридцять чоловік підрозділу автотехнічного дослідження в тридцять, у складі тридцяти осіб не отримували заробітну плату, розписувалися, доплачували. Ось. Але на суму, на суму за останнім близько двадцяти п'яти тисяч щомісяця це з підрозділу області. Але місто тут не причому. Але можна сказати сміливо, що п'ятдесят тисяч гривень люди недоотримували щомісяця. Незважаючи на те, що він погрозами домагався написання рапортів на отримання матеріальної допомоги, ми писали рапорти, коштів за матеріальну допомогу ми не отримували, привласнював це все з корисливих мотивів [PERSON] в свою користь. " (переклад з російської мови оригіналу) Факт розповсюдження даної інформації в [INFO] року у спецрепортажі ТРК «[INFO]» підтвердив безпосередньо [PERSON], а також даний факт підтверджується листом ТРК «[INFO]» № 41 від 08.09.2014р.. (Т.3, а.с. 14) Судом встановлено, що кримінальні справи відносно даних фактів були закрити, у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу злочину, а саме постановою від 22.11.2011 року та 15.12.2011 року про закриття кримінальної справи №049200802326, яка винесена старшим слідчим прокуратури Одеській області Стояновим К.С. по ст..6 п.2 КПК України, в частини обвинувачення позивача за ст. ст. 191 та 364 ч. 3 КК України та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.12.2011 року за ст..6 п.2 КПК України в частини скоєння за термін 2005-2007 років дій, що підпадають під ст.. 365 ч. 1 України. Крім того, дані факти підтверджуються постановою Суворовського районного суду міста Одеса від 17 травня 2013 року, яка набрало законної чинності 27 травня 2013 року, за результатами судового розгляду, за заявою громадянина [PERSON], по кримінальній справи відносно позивача. Так, суд прийшов до висновку, що: " Вищезазначений аналіз матеріалів справи і наведених доказів дозволяє суду прийти до висновку, що в діях [PERSON] відсутні ознаки будь-якого злочину у сфері службової діяльності, в тому числі і за ст.ст. 191, 364 і 365 КК України.". Вищевказаною підставою суд скасував постанову про порушення кримінальної справи та притягнення позивача до кримінальної відповідальності. (Т.2, а.с. 266-270) На підставі викладеного, суд вважає, що інформація, яка була розповсюджена [PERSON] в [INFO] року, спецрепортажі ТРК «[INFO]» не відповідає дійсності. Суд вважає, що інформація, яка була розповсюджена [PERSON] у спецрепортажі 31 каналу «[INFO]», яка виходила в ефірі [INFO] року двічі на цю добу об 10.00 години та о 17.00 години, а також [INFO] року, у спецрепортажі ТРК «[INFO]» є негативною, що принижує честь та гідність, а також порушує ділову репутацію позивача. Вищевказаний висновок суду ґрунтується на відповідних нормах законодавства. Так, відповідно Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 встановлено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК ( 435-15 ) фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному громадянинові гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням такої інформації. У відповідності до статті 10 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року», ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Згідно пункту 2 статті 10 Конвенції, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У відповідності до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Згідно ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Суд вважає, що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить його, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до нього, як до особи ,яка вчинила неправомірні дії. Згідно положень ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що також знайшло своє відображення в п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув'язненню в будь-який формі, - презумпцію невинуватості. Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів ст. 58, 59 ЦПК України Судом встановлено, що на момент виходу в ефір вищевказаних репортажів, був відсутній вирок суду, який набрав законної сили, за яким [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, на які посилався відповідач. Також суд критично ставиться до наданих відповідачем письмових доказів на обґрунтування заперечень, як таких, що не є належними та допустимими та не стосуються предмету спору, оскільки не містять відомостей про те, що позивач вчинив злочин. Підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду, передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме: моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка його нанесла за наявності провини. Право на повагу гідності і честі закріплене у ст. 297 ЦК України. Відповідно до цієї норми закону гідність і честь фізичної особи є недоторканними і він має право звернутися до суду з позовом про їх захист. Згідно ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації і на право звернутися до суду з позовом про її захист. В ч. 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до якого згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання поширеної інформації недостовірною знайшли своє доведення у судовому засіданні. В той же час, суд вважає, що тільки часткова дана інформація, яка була розповсюджена під час інтерв'ю підлягає визнанню недостовірною, а також є негативною що порушує права позивача на честь та гідність. Так [PERSON] [INFO] року під час його виступу в ефірі 31 телеканал ПАТ "[INFO]" була надана інформація, а саме, що "протягом більше двох років начальник НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області полковник міліції [PERSON] перевищуючи і використовуючи свої владні службові повноваження відбирав у нього та його колег співробітників експертів заробітну плату, а також про те, що [PERSON] втягнув у злочинну діяльність співробітників фінансової частини з метою привласнення грошового утримання та скоїв посадовий злочин у групі осіб". [PERSON] [INFO] року у спецрепортажі ТРК "[INFO]" було повідомлено, що "[PERSON], створив такі умови, що ми повинні були спочатку доплачувати по двісті гривень зі своєї заробітної плати, зобов'язав нас під загрозою звільнення, неприємностей по службі видати довіреності на отримання на його ім'я наших заробітних плат, грошового утримання, зобов'язував кожен третій місяць платити квартальний по сто доларів США, що п'ятдесят тисяч гривень люди недоотримували щомісяця, погрозами домагався написання рапортів на отримання матеріальної допомоги, коштів за матеріальну допомогу ми не отримували, привласнював це все з корисливих мотивів". Суд вважає, що вищевказана інформація є недостовірною, оскільки на час розгляду справи відсутній обвинувальний вирок суду в якому позивач осуджений за вчинення злочинів, які перераховує відповідач. Судом встановлено, що кримінальні справи відносно даних фактів були закрити, у зв'язку з відсутністю складу злочину, а саме постановою від 22.11.2011 року та 15.12.2011 року про закриття кримінальної справи №049200802326, яка винесена старшим слідчим прокуратури Одеській області Стояновим К.С. по ст..6 п.2 КПК України, в частини обвинувачення позивача за ст. ст. 191 та 364 ч. 3 КК України та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.12.2011 року за ст..6 п.2 КПК України в частини скоєння за термін 2005-2007 років дій, що підпадають під ст.. 365 ч. 1 України. Постановою Суворовського районного суду міста Одеса від 17 травня 2013 року, яка набрала законної чинності 27 травня 2013 року, встановлено, що «аналіз матеріалів справи і наведених доказів дозволяє суду прийти до висновку, що в діях [PERSON] відсутні ознаки будь-якого злочину у сфері службової діяльності, в тому числі і за ст.ст. 191, 364 і 365 КК України.". Вищевказаною підставою суд скасував постанову про порушення кримінальної справи та притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Під час судового розгляду справи відповідач просив витребувати копії допиту протоколів свідків, які є в матеріалах кримінальної справи за звинуваченням [PERSON]. Суд відхилив дане клопотання виходячи з наступного. Так, згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Статтею 180 ЦПК України встановлений порядок допити свідків, а ст. 183 ЦПК України передбачений порядок оголошення пояснення свідків. На підставі викладеного, суд вважає, що доказами по справі можуть тільки показання свідків, які були допитані судом в порядку передбаченому ст. 180 ЦПК України, тобто допитаними в судовому засіданні. Пояснення свідків, які в матеріалах кримінальної справи або кримінального провадження, в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України є недопустимими, оскільки свідки не були опитані в судовому засіданні по даній справі. В той же час, відповідач не подавав до суду клопотання про виклик свідків, а тому пояснення свідків, які надані під розслідування кримінальної справи судом не може бути прийняті до уваги. Суд також вважає, що відповідач [PERSON] є належним відповідачем по даній справі. Так, згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд не може залучити особу в якості відповідача без згоди позивача. Однак позивач не пред'являв будь-яких вимог до редакцій каналів ПАТ «[INFO]» та ТРК «[INFO]», вищевказані організації заявлені судом, як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. При цьому суд погоджується з відповідачем, що дані організації повинні нести певну відповідальність за фактом розповсюдження недостовірної інформації, проте таки вимоги не є предметом позовних вимог. Крім того, даний факт не звільняє від відповідальності відповідача, оскільки він самостійно висловлював свою позицію під час відповідних інтерв'ю. Суд також вважає, що інформація яка була розповсюджена відповідачем не є оціночним судженням, оскільки відповідач в процесі неодноразово стверджував про її правдивість, а також, що вона підтверджується відповідними доказами. На підставі викладеного, суд вважає, що дана вищевказана інформація є негативною, оскільки виставила позивача у негативному світлі перед широким колом телеглядачів Одеської області, підірвано його авторитет громадянина. В зв'язку з чим, суд вважає, що розповсюдження даної недостовірної інформації принизили честь, гідність та ділову репутацію позивача, що у свою чергу спричинило йому моральну шкоду. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток полягає в приниженні честі, гідності і ділової репутації особи, у фізичному болі і стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з ушкодженням здоров'я, в душевних стражданнях, яке особа випробовує у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого. Моральний збиток відшкодовується грошима, майном або іншим способом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд бере до уваги доведення недостовірних відомостей про [PERSON] до значного числа телеглядачів (у масштабі міста Одеси і Одеської області). Суд також враховує міру фізичних і моральних страждань [PERSON], наявність довготривалої психотравмуючої ситуації, зниження рівня громадської оцінки його соціальних і моральних якостей, погіршення загального і психічного стану здоров'я, підривання авторитету правозахисника і колишнього працівника правоохоронного органу, віддаленість перспективи відновлення доброго імені і повернення довіри в суспільстві. Тому на підставі вищенаведеного,

Outcome: partial