Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. З серпня 2012 року відповідач ніколи не відвідував дочку, не виявляв бажання з нею зустрічатись та спілкуватись. Відповідач позбавив дочку будь-якої батьківської уваги, її вихованням не займається вже багато років, ніколи не цікавиться здоров'ям дитини, морально та матеріально дитину не підтримує, аліменти не сплачує, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини. З урахуванням викладеного та посилаючись на положення ст.ст. 164 СК України, просить позбавити відповідача батьківських прав. В судове засідання позивач не з"явилася, 30 січня 2018 року подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала, просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду невідомі. Представник Служби у справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації Волох Ю.М. в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Надав висновок органу опіки та піклування Чорнобаївської райдерадміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 128, 223 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], яка народилася в м. Москва Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Разом з тим, на момент народження дочки [PERSON] сторони не перебували у шлюбі та проживали однією сім"єю в м. Москва Російської Федерації. З свідоцтва про встановлення батьківства (а.с. 8) вбачається, що інформація про батька занесена до свідоцтва про народження за заявою відповідача відповідно до п.1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України. Тобто [PERSON] є батьком дитини. У відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. А відтак, оскільки на момент народження дочки [PERSON], позивач була громадянкою України, то дитина відповідно також набула громадянства України (довідка Шполянського районного відділу УМВС України в Черкаській області від 21.12.2010 року № 6/2010 а.с.9). Відразу після народження дитини вони переїхали на постійне місце проживання в Україну та оселилися в будинку батьків відповідача, що знаходиться в с. Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області. Сімейне життя не склалося . З серпня 2012 року позивач разом з дочкою [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків у м. Шпола Черкаської області, де проживали протягом трьох років. Як зазначається в позові, у серпні 2015 року з дочкою переїхали до м. Києва, оскільки там позивач знайшла роботу та аби не розлучатися з донькою забрала її з собою, де влаштувала дитину до місцевої школи, яку вона відвідує з 1 вересня 2015 року по даний час. Одночасно під час шкільних канікул [PERSON] проживає у бабусі та дідуся за місцем реєстрації - у будинку, що розташований в [ADDRESS]. Дочка проживає разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні та вихованні, а батько дитини, починаючи з серпня 2012 року, жодного разу не бачився та не спілкувався з дочкою, не надавав будь - якої матеріальної допомоги, не вітав з святами, та взагалі не цікавився її долею. Відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками щодо їхньої спільної дитини, адже йому достовірно відомо місце постійного проживання дочки, так і номер мобільного телефону позивача, який не змінювався з часу їхнього спільного проживання. Позивач також має наміри поїхати з дочкою на оздоровчий відпочинок до Болгарії, Турції та Єгипту, отримала закордонні паспорти на своє ім'я та ім'я [PERSON], але без згоди батька дитина не може перетнути кордон, а батько такої згоди не надає, чим травмує матір і її дитину. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, не бере участі у вихованні дочки, а саме не спілкується з вчителями, не заберає дитину додому, не відвідує батьківські збори, що підтверджується довідкою середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 146 м. Києва від 10.02.2016 року № 27 та довідкою Служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації від 27 жовтня 2017 року № 01-08/159 (а.с.11,12). Відповідач ухиляється від утримання власної дитини, що підтверджується довідкою-розрахунком від 08.11.2017 року № 9581 про наявність заборгованості по спрлаті аліметів, виданою державним виконавцем Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби ( а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За положеннями ст.150 СК України, батьки зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов"язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст.164 СК України. Згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України у п.16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Згідно висновку від 30 січня 2018 року № 33/01/01-38 орган опіки та піклування Чорнобаївської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON]. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом також прийнято до уваги наступні обставини: позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом; характер винної поведінки відповідача по відношенню до своєї дитини, що виражається у систематичному невиконанні батьківських обов"язків; її особу, пасивне ставлення до вирішення зазначеного питання, оскільки відповідач не з"являється як до органу опіки, такі і до суду, мету позивача при поданні даного позову. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розхвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст.164 СК України, позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Суд вважає встановленими ті обставини, що відповідач, будучи зобов'язаним за законом утримувати малолітню доньку, тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтуючи ними, вихованням не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Враховуючи, що [PERSON] свідомо ухиляться від виконання батьківських обов"язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров"я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON]. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved