Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двоє дітей. Позивачка разом з дітьми час від часу перетинає кордон України, оскільки її батьки живуть в Республіці Білорусь. Відповідач в 2004 році надав позивачці нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд за кордон, проте під час перетину кордону прикордонна служба заперечила можливість виїзду за вказаною заявою, оскільки вона підлягає поновленню. Відповідно, іншого шляху окрім виїзду з дитиною за межі України за рішенням суду, у позивачки немає. Зважаючи, що місце проживання відповідача не відоме, вона просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини, [PERSON], [INFO], без письмового клопотання батька - [PERSON], на підставі п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України",та надати дозвіл на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON] на період з дати набрання чинності рішенням суду до досягнення [PERSON], [INFO], шістнадцяти років. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] в період з 16 вересня 1995 року по 2010 рік. Припинення одруження зареєстровано відділом РАГС м. Рівне 15 липня 2010 року, актовий запис 389. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Згідно рішення Рівненського міського суду діти, [PERSON] та [PERSON], залишені на проживання з позивачкою. Аліменти, які визначено судом до сплати, відповідач не сплачує. Виконавче провадження щодо стягнення аліментів з боржника відкрите 16.04.2009 року. За даними виконавчого провадження згідно ухвали Рівненського районного суду оголошено розшук [PERSON]. Позивачка з дітьми тривалий час (з 2005 по 2010 р.р.) проживала в Республіці Білорусь. На даний час повернулась до України. Проте в Республіці Білорусь проживають батьки позивачки, і позивачка разом з доньками періодично відвідують бабусю та дідуся. В 2004 році відповідач надав нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд за кордон, проте під час перетину кордону прикордонна служба заперечила можливість виїзду за вказаною заявою, оскільки вона підлягає поновленню. Відповідно, іншого шляху окрім виїзду з дитиною за межі України за рішенням суду, немає. Батько жодним чином не цікавиться дітьми, місце перебування його не відоме. Дану обставину підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Тобто батько дітей не може надати нотаріально посвідчену заяву-згоду на виїзд дітей за кордон. Відтак, внаслідок недбалого ставлення батька до своїх батьківських обов'язків ущемлені права молодшої доньки, [PERSON], [INFO], яка не має змоги без згоди батька виїхати за межі України. Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. З вищевикладених обставин клопотання батька на виготовлення такого документу позивачка не отримає. Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відтак, поведінка відповідача є незаконною та є порушенням багатьох особистих немайнових прав - свободи пересування, права вільно залишати територію України й виїжджати за її межі, права на особисте й сімейне життя, права на вільний розвиток особистості, на відпочинок і дозвілля. Перелічені особисті немайнові права гарантуються положеннями статей 33, 32, 23 Конституції України, 291, 313 ЦК України, 2, 16, 31 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1991 р., ст. 8 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод і ст. 2 Протоколу № 4 до цієї Конвенції. Оскільки реалізація будь-якого особистого немайнового права здійснюється безперешкодно, то держава забезпечує таку реалізацію відповідними гарантіями, насамперед - судовим захистом від порушення. Саме тому законодавець передбачив Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», а також Правила перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57) можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди й супроводу другого з батьків. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди, здійснюється у разі пред'явлення документу або його нотаріально засвідченої копії - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає, що є підстави для задоволення позову, оскільки бездіяльністю відповідача порушуються права неповнолітньої дитини. Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved