Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди в результаті вчинення протиправних дій відносно фізичної особи. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судове засідання відповідачка не з'явилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. З матеріалів справи вбачається, що позивача [PERSON] з 2009 року проживає в одному дворі разом з відповідачкою [PERSON]. З не зрозумілих для позивачки [PERSON] підстав та мотивів, відповідачка [PERSON] з 2011 року кожний день намагається спричинити скандал із різних приводів. З вказаного часу порушено нормальний уклад життя позивачки, від постійних провокацій на сварки, погроз, висловлювань в брутальній, образливій формі в адресу позивачки, остання перебуває у емоціональній напрузі, що негативно впливає на її стан здоров'я. В зв'язку з ситуацією яка склалась, позивачка [PERSON] була змушена неодноразово викликати працівників міліції, але позивачці розяснено, що це взаємовідносини між сусідами, тому сторони повинні вирішувати їх самі, в зв'язку з чим, постійно обмежувались лише проведенням профілактичної роботи щодо протиправності такої поведінки відповідачки [PERSON] по відношенню до позивачки [PERSON]. Так, в Преамбулі до "Загальної Декларації прав людини" закріплене положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності". Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України). Саме закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням. Згідно ст.270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. В черговий раз, 24.05.2014 року відповідачка [PERSON] висловлювалась у брутальній, принизливій, образливій формі та голосно кричала в адресу позивачки [PERSON]. Не маючи бажання та сил це терпіти, позивачка [PERSON] викликала співробітників міліції. За результатами розгляду скарги позивачки [PERSON], відносно [PERSON] був складений протокол ОД №0018473 від 02.06.2014 про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП України. Відповідно до ст.173 КУпАП України, дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п'ятнадцяти діб. В зв'язку із тим що, в результаті неправомірних дій [PERSON] не було спричинено жодних негативних наслідків 24.05.2014 року відповідно до ст.22 КУпАП України, [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності і обмежено усним зауваженням. В постанові Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 07.06.2014 року є підтвердження, що у діях [PERSON] є склад адміністративного правопорушення, відповідно до ст.173 КУпАП України, проте за відсутністю негативних наслідків її було звільнено від адміністративної відповідальності. Негативні наслідки від протиправних дій відповідачки відносно позивачки проявились у погіршенні стану здоров'я позивачки, в результаті чого вона потрапила із гіпертонічним кризом до Білгород-Дністровської міської лікарні. Як вбачається із ч.2 ст.273 ЦК України, юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Гіпертонічний криз - раптове виражене підвищення артеріального тиску (до 220/120 мм рт. Ст. І вище), що супроводжується не тільки минущими нейровегетативними розладами, але серйозними, часом органічними змінами в організмі і, перш за все, в ЦНС, серце і великих судинах. Причиною розвитку гіпертонічного кризу є такі фактори, як психоемоційне напруження (занепокоєння), гіпертонічний криз нерідко супроводжується почуттям страху. У зв'язку із тривалими протиправними діями відповідачки [PERSON] по відношенню до позивачки, їй було завдано моральної шкоди у вигляді перебування у постійній психоемоційній напрузі від таких дій, що негативно позначилось на її самопочутті і вона потрапила у лікарню із гіпертонічним кризом. Отже, у даному випадку є прямий зв'язок між протиправними діями та наслідками від таких дій, що підтверджує завдання мені моральної шкоди. Як вбачається із п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за №4 "Про судову практику в справах про відшкодування (немайнової шкоди)", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, коли позивачка потрапила до лікарні, відповідачка [PERSON] викликала працівників КП "Білгород-Дністровськийводоканал" для проведення опломбування вводу в квартиру по вул.Дзержинського, 65 "а". Коли працівники КП "Білгород-Дністровськийводоканал" приїхали, то замість труби вводу до [PERSON], відповідачка показала їм трубу позивачки, в результаті чого в квартирі позивачки не стало води. Після повернення позивачки після лікарні до своєї квартири, після перенесеного гіпертонічного кризу, рухаючи тільки за допомогою милиць, потребуючи ще постійного нагляду і лікування дізналась, що у неї в квартирі не має води. Після з'ясування помилки працівниками КП "Білгород-Дністровськийводоканал" було знято пломбу з труби позивачки. Внаслідок тривалих протиправних дій з боку відповідачки [PERSON] позивачка змушена постійно купувати ліки для підтримки нормального тиску та для запобігання проява, у майбутньому, гіпертонічного кризу. Згідно ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. В результаті неправомірних дій відповідачкою [PERSON] по відношенню до позивачки, були порушені її особисті немайнові права, завдано моральної шкоди і матеріальної у вигляді вартості лікарських засобів, які було придбано під час перебування на лікуванні у лікарні та після на загальну суму 1942,94 грн., що підтверджується відповідними квитанціями із аптек. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, для захисту своїх прав та законних інтересів позивачка звернула за правовою допомогою та позивачкою було сплаченя сума коштів у розмірі 3000 грн.. Відповідно до ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доказані і підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial