Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 вересня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до Первинної профспілкової організації співробітників Гроловного офісу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в м. Дніпрі, третя особа Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування рішення, оформленого протоколом. В обґрунтування\~своїх позовних\~ вимог\~ позивач\~посилається на\~те,\~що 19\~серпня 2019\~року на\~Засіданні Комітету\~Первинної профспілкової\~організації співробітників\~Головного офісу\~Акціонерного товариства\~комерційного банку\~"Приватбанк"\~в м.\~Дніпро \~було прийнято\~рішення про\~направлення власникам\~та Наглядовій\~раді АТ\~КБ "Приватбанк"\~письмової вимоги\~про розірвання\~трудового договору\~(звільнення)\~з Головою\~Правління АТ\~КБ "ПриватБанк"\~Петром Крумханзлом,\~оформлене протоколом\~№ 8\~від 19\~серпня 2019\~року.\~В якості\~обґрунтування оскаржуваного\~рішення Відповідач\~посилається на\~порушення Позивачем\~трудового законодавства,\~зокрема ст.\~ст.\~40-42\~Закону України\~"Про\~професійні спілки,\~їх права\~та гарантії\~діяльності".\~В цей\~же день,\~19\~серпня 2019\~року,\~за наслідками\~прийнятого Оскаржуваного\~рішення,\~на адресу\~Наглядової ради\~АТ КБ\~"ПриватБанк"\~Відповідачем було\~направлено вимогу\~про розірвання\~трудового договору\~з Головою\~Правління Акціонерного\~товариства Комерційного\~банку "ПриватБанк"\~Петром Крумханзлом\~та членом\~Правління Акціонерного\~товариства Комерційного\~банку "ПриватБанк"\~з питань\~управління ризиками\~ [PERSON] ,\~за порушення\~Закону України\~"Про\~професійні спілки,\~їх права\~та гарантії\~діяльності".\~Позивач вважає,\~що Оскаржуване\~рішення в\~частині висновків\~про необхідність\~розірвання трудового\~договору з\~Позивачем,\~є необґрунтованим\~та незаконним,\~ у\~зв`язку\~з чим\~ звернувся\~до Жовтневого\~районного суду\~міста Дніпропетровська\~з позовною\~заявою,\~в якій\~просить скасувати\~ рішення\~в судовому\~порядку.\~ Виходячи\~зі змісту\~позовної заяви\~вимоги Позивача\~обґрунтовані тим,\~що оскаржуване\~рішення прийняте\~за відсутності\~повноважень,\~з огляду\~на відсутність колективного договору між Відповідачем та Банком. Крім того, Позивач вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, зважаючи на недоведеність фактів порушення Позивачем трудового законодавства(т. 1 а.с.1-12). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2019 року указана цивільна справа передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с.37) Ухвалою судді від 03 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] \~ до\~Первинної профспілкової\~організації співробітників\~ Головного\~офісу Акціонерного\~товариства комерційного\~банку «Приватбанк»\~в м.\~Дніпрі,\~третя особа\~ Акціонерне\~товариство комерційний\~банк «Приватбанк»\~про визнання\~незаконним та\~скасування рішення,\~оформленого протоколом.\~(т. 1 а.с. 43-44). Після відкриття провадження 12 вересня 2019 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження, оскільки такої профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не існує (т. 1 а.с. 49-51) Того ж дня, 12 вересня 2019 року надійшов відзив Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в м. Дніпрі, в якому було зазначено, що 19 липня 2019 року Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в м. Дніпрі змінили назву на Первинну профспілкову організацію співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в м. Дніпрі на підтвердження чого було надано статут в новій редакції (а.с.55-66). Виходячи зі змісту Відзиву, вбачається, що Відповідач заперечує проти позовної заяви, обґрунтовуючи свою позицію тим, що звернення з вимогою про звільнення Позивача є безумовним правом Профспілки. Укладення колективного договору для реалізації такого права, на думку Відповідача, не вимагається. Крім того, Відповідач вважає, що Позивачем, нібито, не спростовано основні доводи, якими обґрунтовувалось Оскаржуване рішення, зокрема, доводи щодо порушення Позивачем норм трудового та профспілкового законодавства (т. 1 а.с.68-72). 01 жовтня 2019 року представником позивача надано відповідь на відзив в якій наполягала на задоволенні позовних вимог вважаючи прийняте рішення незаконним (т. 1 а.с. 103-113) \~ \~ \~ \~Того ж дня, 02 жовтня 2019 року на адресу суду надійшов додатковий відзив (т. 1а.с. 149-151, а.с. 156 -159). 08 жовтня 2019 року представником позивача надано заперечення на клопотання про закриття провадження в обгрунтування якого було зазначено що, відповідач до якого заявлено позовні вимоги є належним, оскільки в липні 2019 року згідно наданого статуту було змінено лише назву, а не припинено існування профспілкової організації (т. 1 а.с.218-223). 29 жовтня 2019 року на адресу Суду надійшли пояснення АТ КБ "ПриватБанк", згідно з якими Третя особа підтримала позовну заяву в повному обсязі та зазначала, що вимоги Оскаржуваного рішення в частині необхідності розірвання трудового договору з [PERSON] суперечать чинному законодавству, а фактичні обставини, на які посилається Відповідач надумані та не відповідають дійсності, що свідчить про безумовну незаконність Оскаржуваного рішення та наявність всіх підстав для його скасування (т. 2 а.с.1-6). 29 жовтня 2019 року в судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі залишено без задоволення. 21 жовтня 2019 року підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до розгляду на 12 грудня 2019 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволенні позовних вимог вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення про відсторонення позивача було прийнято як наслідок неодноразового порушення позивачем норм трудового законодавства. Представник третьої особи вважав за можливе позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідачем не було доведено факту порушення трудового законодавства позивачем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні,суд дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 19 серпня 2019 року на Засіданні Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» було прийнято рішення про направлення власникам та Наглядовій раді АТ КБ «Приватбанк» письмової вимоги про розірвання трудового договору з Головою Правління АТ КБ «Приватбанк» Петром Крумханзлом, оформлене протоколом № 8 від 19 серпня 2019 року (т. 1 а.с.14-21, 22-29). 19 липня 2019 року Первинна профспілкова організація співробітників Головного Офісу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в м. Дніпрі змінили назву на Первинну профспілкову організацію співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в м. Дніпрі на підтвердження чого було надано статут в новій редакції (т. 1 а.с.55-66) Відповідно до частини 1 статті 45 Кодексу Законів про працю на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Відповідно до статті 33 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди. Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 247 КЗпП, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", законодавство про працю, ухиляється від участі в переговорах щодо укладення або зміни колективного договору, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори. Таким чином, законодавство містить норми, що створюють правове підґрунтя для прийняття Профспілкою рішення про звернення з Вимогою про звільнення. Виходячи з буквального тлумачення ст.ст. 45, 247 КзПП таке рішення може бути прийняте Профспілкою виключно за умови вчинення керівником підприємства порушень законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закону про профспілки. Крім того, для прийняття такого рішення Профспілка повинна мати необхідний обсяг представницьких повноважень. Відповідно до\~п.\~14\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого, уповноваженого на представництво трудовим колективом органу, про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст.45 КЗпП така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір. Відповідно до статті 10 КЗпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Частина 2 статті 7 Закону України "Про колективні договори і угоди" від 01.07.1993 № 3356-XII (надалі Закон про колективні договори) передбачає, що саме у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин. Частина 1 статті 15 Закону про колективні договори: контроль за виконанням колективного договору, угоди проводиться безпосередньо сторонами, що їх уклали, чи уповноваженими ними представниками. Тобто, діюче законодавство передбачає певні умови застосування статті 33 Закону про профспілки та ст. 45 КЗпП України, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору. Такий взаємозв`язок, зокрема, проявляється у вигляді укладеного між профспілковою організацією та підприємством колективного договору. З преамбули Протоколу № 8 від 19.08.2019 вбачається, що Відповідач має статус первинної профспілкової організації та об`єднує осіб, які працюють в Банку. Однак, жодних відомостей про підписання колективного договору в Оскаржуваному рішенні не зазначено. В ході судового розгляду було встановлено, що між АТ КБ "ПриватБанк" та Відповідачем колективний договір не укладався, а тому Відповідач не має відповідних повноважень, що можуть випливати з такого колективного договору. З огляду на викладене, Суд приходить до висновку, що відсутність колективного договору між Банком та Відповідачем свідчить про відсутність у Відповідача повноважень на прийняття Оскаржуваного рішення. Аналогічна позиція наведена в Постанові Верховного Суду в Постанові від 18.06. 2018 у справі №804/2581/16. Як вбачається із положень статті 33 Закону про профспілки, первинна профспілкова організація має право звернутися із відповідною вимогою лише стосовно чітко визначених порушень, які здійснює особисто керівник підприємства. В якості обґрунтування вимоги розірвання трудового договору з Позивачем Відповідач в Оскаржуваному рішенні вказує на наступні порушення: 1)рішення про залучення Банком підрядних організацій для стягнення заборгованості за виданими кредитами (сторінки 2, 3 Оскаржуваного рішення); 2) зниження ефективності підрозділів напрямку "CreditCollection" (сторінка 5 Оскаржуваного рішення); 3) завдання збитків Банку через невиконання [PERSON] трудової функції (сторінка 5 Оскаржуваного рішення);4) перешкоджання боротьбі [PERSON] з нібито корисливими протиправними діями [PERSON] та [PERSON] , у тому числі шляхом відсторонення від роботи в кредитному комітеті Банку до складу якого він нібито входить за посадою (сторінки 4, 5 Оскаржуваного рішення); 5) здійснення негативного впливу на рівень оплати праці та вивільнення працівників Банку внаслідок неефективних управлінських рішень (сторінка 5 Оскаржуваного рішення); 6) відключення [PERSON] , члена виборного профспілкового органу, від системи електронного документообігу та засобів корпоративного зв`язку під час перебування на лікарняному (сторінка 4 Оскаржуваного рішення); 7) спроба реалізації намірів звільнити [PERSON] на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України шляхом проведення надуманої та штучної реорганізації підрозділів напрямку "Credit Collection" (сторінка 3 Оскаржуваного рішення); 8) порушення встановлених законодавством термінів відповіді на запити, що направлялися Профспілкою та стосуються законодавства про працю, а саме 4 запити, направлені Профспілкою 08.07.2019 (сторінка 7 Оскаржуваного рішення). Водночас, в тексті Оскаржуваного рішення Відповідач не навів конкретних посилань на норми трудового законодавства, які, на його думку, були порушені Позивачем. Дослідивши належним чином обставини справи та надані сторонами докази, встановлено, що жодні з перелічених порушень, які нібито вчинялись Позивачем, не знайшли свого підтвердження. Крім того дії та рішення, у вчиненні яких звинувачується Позивач, не є предметом регулювання трудового законодавства України та не порушують його норм. Аргументи, покладені Відповідачем в основу Оскаржуваного рішення, не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, враховуючи наступне. В Оскаржуваному рішенні Відповідач посилається на протиправні дії Позивача, які полягали у відстороненні від роботи профспілкового лідера [PERSON] . Свій умовивід Відповідач обґрунтовує фактом відключення [PERSON] від системи електронного документообігу та засобів корпоративного зв`язку. Однак такі доводи Відповідача спростовуються наступним. В розумінні ст. 46 КЗпП України відсторонення працівника від роботи є призупиненням виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством (висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 755/6458/15-ц). Як випливає з ч.\~2 ст.\~113 КЗпП України, час відсторонення не підлягає оплаті. Разом з тим Позивачем до матеріалів справи було долучено розрахункові листки [PERSON] за червень-серпень, що свідчать про те, що [PERSON] продовжує перебувати на робочому місці (відпрацьовувати відповідні робочі дні), отримувати заробітну плату, відбувати у відрядження та використовувати відпустки. В ході судового розгляду зазначені обставини були підтверджені представником Відповідача. Все це свідчить про те, що фактичного відсторонення [PERSON] в розумінні ст. 46 КЗпП України не відбувалося. (аналогічний висновок міститься, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 309/361/17). Таким чином, факти порушення Позивачем законодавства, а, тим більше, Закону про профспілки, відсутні. Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 309/361/17. Не можна також погодитись з твердженням Відповідача стосовно того, що відключення [PERSON] від системи електронного документообігу та засобів корпоративного зв`язку нібито порушує гарантії діяльності профспілок в розумінні ст. 40 Закону про профспілки. Згідно ст. 40 Закону про профспілки члени виборних органів профспілок, об`єднань профспілок, а також повноважні представники цих органів мають право: 1) безперешкодно відвідувати та оглядати місця роботи на підприємстві, в установі, організації, де працюють члени профспілок; 2) вимагати і одержувати від роботодавця, іншої посадової особи відповідні документи, відомості та пояснення, що стосуються умов праці, виконання колективних договорів та угод, додержання законодавства про працю та соціально-економічних прав працівників; 3) безпосередньо звертатися з профспілкових питань усно або письмово до роботодавця, посадових осіб; 4) перевіряти роботу закладів торгівлі, громадського харчування, охорони здоров`я, дитячих закладів, гуртожитків, транспортних підприємств, підприємств побутових послуг, що належать даному підприємству, установі, організації або їх обслуговують; 5) розміщувати власну інформацію у приміщеннях і на території підприємства, установи або організації в доступних для працівників місцях; 6) перевіряти розрахунки з оплати праці та державного соціального страхування, використання коштів для соціальних і культурних заходів та житлового будівництва. Відповідач в Оскаржуваному рішенні жодним чином не пояснює зв`язок між застосуванням до [PERSON] вищезазначених заходів дисциплінарного впливу і неможливістю подальшого виконання ним обов`язків в якості члена виборного профспілкового органу. Викладене спростовує доводи Відповідача про порушення Позивачем норм ст. 40 Закону про профспілки. Не можна погодитись також з аргументами Оскаржуваного рішення стосовно того, що відключення [PERSON] від системи електронного документообігу та засобів корпоративного зв`язку є порушенням гарантій для працівників, обраних до профспілкових органів в розумінні ст. 41 Закону про профспілки. Згідно зі ст. 41 Закону про профспілки працівникам підприємств, установ або організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Комплекс заходів, застосованих до [PERSON] не може вважатися порушенням гарантій, наданих законом [PERSON] як члену виборного профспілкового органу, оскільки такі заходи не обмежують можливості для здійснення повноважень у Профспілці, не змінюють умов його трудового договору, оплати праці, та не є видом дисциплінарної відповідальності. В ході судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] фактично був допущений до роботи, та мав можливість знаходитися на робочому місці й табелюватися. В тексті Оскаржуваного рішення Відповідач зазначив, що Позивач начебто реалізовує наміри звільнити [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП шляхом проведення штучної реорганізації підрозділів напрямку "CreditCollection", в результаті якої лише скорочується посада Керівника напрямку "CreditCollection", яку наразі обіймає [PERSON] . Водночас зазначені твердження не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 64 Господарського кодексу України, функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства" та п. 9.3 Статуту Банку вирішення питань про створення, реорганізацію та/або ліквідацію структурних та/або відокремлених підрозділів Банку відноситься до виключної компетенції Наглядової ради Банку. Отже, саме Наглядова рада, а не Позивач як Голова Правління, володіє повноваженнями оцінювати доцільність тих чи інших змін в організаційній структурі. В ході судового розгляду представником Третьої особи було надано письмові пояснення, згідно яких представник Банку підтвердив, що період з травня по серпень 2019 року відбулось лише два засідання Наглядової Ради Банку, на яких не було вирішено питання про ліквідацію структурних підрозділів Банку (в тому числі напрямку Credit Collection). В якості обґрунтування Оскаржуваного рішення Відповідач вказує на начебто наявне порушення - прийняття рішення про залучення Банком підрядних організацій для стягнення заборгованості за виданими кредитами (сторінки 2, 3 Оскаржуваного рішення). Однак, таке рішення не є предметом регулювання трудового законодавства, а тому не може бути підставою для прийняття Відповідачем Оскаржуваного рішення на підставі ст. 45 КЗпП. Відповідно до Положення про організацію процесу управління проблемними активами в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.07.2019 №\~97 та Постанови Правління Національного банку України від 06.08.2009 №\~461 "Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів" передбачено, що банки з метою повернення позичальником заборгованості можуть звернутися за послугами до третіх осіб - суб`єктів господарювання та укласти відповідні договори. Банк,

Outcome: approved