Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач ,Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О., звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 31.05.2007 р. між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення № 20 Хмельницького РУ Тарташник Світлани Василівни, яка діяла на підставі, Положення про відділення та доручення № 1-11-12754 від 29.12.2006 р. укладено кредитний договір № 31/05/2007/840-К/100, згідно якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 35000, 00 (тридцять п`ять тисяч) доларів США в порядку і на умовах визначених Договором. Цільове використання Кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1973 від 29.05.2007 р., що укладений між позичальником та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого [PERSON] придбає у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . За користування ним встановлено плату у вигляді відсотків, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,45 % відсотків річних. Щодо повернення суми кредиту, то воно повинно здійснюватися шляхом сплати щомісячно мінімально необхідного платежу, розмір якого становить 396, 00 доларів США. Кінцевий термін повернення кредиту до 29.05.2027 р. В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків, передбачених Договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 31.05.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Григор`євим С.В. Згідно умов даного договору іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 31/05/2007/840-К/100 від 31.05.2007 р. позичальником було передано Іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54, 8 кв. м. Також з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань між Банком та [PERSON] та [PERSON] було укладено договора поруки від 31.05.2007 р. В подальшому між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 від 16.03.2010 р. до кредитного договору. Позивач вказує, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконуються, у зв`язку з чим, станом на 20.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 38 086, 80 дол. США (що в еквіваленті становить 838 478, 08 грн.), з яких: залишок по кредиту- 30 738, 35 дол. США (676 702, 44 грн.), нараховані відсотки за користування кредитом - 5 357, 81 дол. США (117 951, 78 грн.), штраф за порушення умов кредитного договору - 194, 47 дол. США (4 281, 31 грн.), нарахована пеня - 1 796, 17 дол. США (39 542, 55 грн.). Посилаючись на наведене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. за кредитним договором № 31/05/2007/840-К/100 від 31 травня 2007 року в розмірі 38 086, 80 дол. США (що в еквіваленті становить 838 478, 08 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки - належну [PERSON] на праві власності трикімнатну житлову квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] ,загальною площею 55,7 кв.м., яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2007 року, зареєстровану приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області в реєстрі за №1973, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 31/05/2007/840-К/100 від 31 травня 2007 року у загальному розмірі 38 086, 80 дол. США (що в еквіваленті становить 838 478, 08 грн.). Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 01.09.2015 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (том 1 а.с. 56). Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 26.11.2015 року справу прийнято до провадження суддею Артемчук В.М. та призначено до судового розгляду (том 1 а.с. 86). Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 17.02.2016 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової експертизи та призначено у справі судово будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (том 1 а.с. 116). Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 17.10.2016 року провадження по справі відновлено по ініціативі суду (том 1 а.с. 160). Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 08.12.2016 року задоволено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (том 1 а.с. 185). Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 27.02.2019 року провадження по справі відновлено по ініціативі суду (том 1 а.с. 203). В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Представник відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , адвокат Бейлик А.Б. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив та вказав на припинення поруки з огляду на збільшення його відповідальності як поручителя внаслідок підписання між банком та позичальником додаткової угоди до кредитного договору без його згоди. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 серпня 2015 року Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 31.05.2007 р. між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення № 20 Хмельницького РУ Тарташник Світлани Василівни, яка діяла на підставі, Положення про відділення та доручення № 1-11-12754 від 29.12.2006 р. укладено кредитний договір № 31/05/2007/840-К/100, згідно якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 35000, 00 (тридцять п`ять тисяч) доларів США в порядку і на умовах визначених Договором. Цільове використання Кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1973 від 29.05.2007 р., що укладений між Позичальником та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого [PERSON] придбає у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . (п.1.2. кредитного договору) За користування ним встановлено плату у вигляді відсотків, які розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,45 % відсотків річних. (п.1.3.1. кредитного договору) Щодо повернення суми Кредиту, то воно повинно здійснюватися шляхом сплати щомісячно мінімально необхідного платежу, розмір якого становить 396, 00 доларів США. (п.3.3.2. кредитного договору) Кінцевий термін повернення Кредиту до 29.05.2027 р. (п.3.3.4. кредитного договору) В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту та сплати відсотків, передбачених Договором між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 31.05.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Григор`євим С.В. Згідно умов даного договору іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 31/05/2007/840-К/100 выд 31.05.2007 р. Позичальником було передено Іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54, 8 кв. м. Також з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань між Банком та [PERSON] та [PERSON] було укладено договора поруки від 31.05.2007 р. В подальшому між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 від 16.03.2010 р. до кредитного договору в якій передбачено нові умови, а саме: П. 1.1. Додаткової угоди № 1 було визначено відсоткову ставку до 12, 49 % річних. П.1.1. Додаткової угоди № 1 було встановлено розмір щомісячного необхідного платежу у розмірі 398, 17 доларів США. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконуються, у зв`язку з чим, станом на 20.07.2015 року Позивач вказує, що за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 38 086, 80 дол. США (що в еквіваленті становить 838 478, 08 грн.), з яких: залишок по кредиту - 30 738, 35 дол. США (676 702, 44 грн.), нараховані відсотки за користування кредитом - 5 357, 81 дол. США (117 951, 78 грн.), штраф за порушення умов кредитного договору - 194, 47 дол. США (4 281, 31 грн.), нарахована пеня - 1 796, 17 дол. США (39 542, 55 грн.). Надаючи оцінку викладеним у позовній заяві ПАТ «КБ «Надра» доводам щодо звернення стягнення на іпотечне майно суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 5.1. договору іпотеки від 31.05.2007 року Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення Іпотекодацем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором Згідно п. 5.3. договору іпотеки від 31.05.2007 року звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін про передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку визначеному ЗУ «Про іпотеку»; права Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Положеннями п. 5.4. договору іпотеки від 31.05.2007 року визначено, що Іпотекодержатель має право на власний розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах передбачених п.5.3. Договору. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, договором іпотеки від 31.05.2007 року передбачено, право Іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду з підстав невиконання та/або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Тому, суд вважає позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] обґрунтованими. Що стосується розміру заборгованості в рахунок погашення якої буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки та порядку виконання даної вимоги суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно позовних вимог та розрахунку заборгованості станом на 20.07.2015 р. вказано, що за [PERSON] існує заборгованість, окрім заборгованості по кредиту та відсотків, штраф за порушення умов кредитного договору - 194, 47 дол. США (4 281, 31 грн.), нарахована пеня за прострочення сплати кредиту - 1 796, 17 дол. США (39 542, 55 грн.) Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням вищевикладеного, можна дійти висновку, що чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищевказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України, яка висвітлена в Постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та Верховний суд (касаційний цивільний суд) в Постанові від 19.09.2018 р. справа № 664/2784/15-ц. Згідно п. 4.1. Додаткової угоди № 1 від 16.03.2010 р. визначено, що Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки у разі невиконання позичальником зобов`язань щодо строків та повноти сплати кредиту. Згідно п. 4.2. Додаткової угоди № 1 від 16.03.2010 р. визначено, що Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 3 % у випадку порушення Позичальником вимог зокрема п. 3.3.7. даної угоди. Даний п. 3.3.7. визначає обов`язок Позичальника щодо своєчасного та вповному обсязі повернення кредиту, відсотків, комісій, штрафів тощо. Отже, банк нарахував позичальнику штраф та пеню за одне і те саме порушення - за несвоєчасне виконання [PERSON] своїх зобов`язань щодо строків та повноти сплати кредиту, що є порушенням ст. 61 Конституції України та суперечить ст. 549 ЦК України. Тому з урахуванням засад справедливості та розумності передбачених ст. 3 ЦК України та з огляду на значний розмір заборгованості [PERSON] перед банком (що є обтяжливим для Відповідача як споживача банківських послуг) стягненню підлягає саме штраф у розмірі 4 281, 31 грн. (що еквівалентно 194, 47 дол. США). Тому в частині звернення стягнення предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в розмірі пені у сумі 1796, 17 дол. США, що еквівалентно 39 542, 55 грн. слід відмовити. Отже розмір заборгованості [PERSON] в рахунок погашення якої буде звернено стягнення на предмет іпотеки становить 36 290,63 доларів США (тридцять шість тисяч двісті дев`яносто доларів 63 центи), з яких заборгованість за тілом кредиту становить 30738,35 дол.США євро (тридцять тисяч сімсот тридцять вісім доларів 35 центи), заборгованість за відсотками становить 5357,81 дол. США (п`ять тисяч триста п`ятдесят сім дол.81 цент) ,штраф за порушення умов кредитного договору -194,47 ( сто дев`яносто чотири долари 47 центів). Також судом враховується, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку»; якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тому, з огляду на те, що [PERSON] 31.05.2007 р. отримав кредит в іноземній валюті та передав в іпотеку - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55, 7 кв.м., яка є його єдиним житлом та місцем постійного проживання, та на те, що [PERSON] не надав свою згоду на примусове стягнення, то виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає відтермінуванню на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» в частині стягнення заборгованості з поручителів не підлягають до задоволення з наступних підстав. 31.05.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки № 31/05/2007/840-П/100/1. Цього ж дня аналогічний за змістом договір поруки за № 31/05/2007/840-П/100/1 було укладено із відповідачем [PERSON] . Відповідно до п. 1.1. визначено, що згідно з цим Договором Поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № 31/05/2007/840-К/100 від 31.05.2007 р., в тому числі: повернути до 28.05.2027 року кредит в сумі 35 000 дол. США, сплатити відстотки за користування кредитом у розмірі 11, 02 % річних та інші платежі, штрафні санкції передбачені цим кредитним договором та договом поруки. П. 1.2. Договору Поруки передбачено, що Поручитель відповідає перед Банком у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає абсолютне право Банка вимагати виконання зобов`язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи в будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Судом встанволено, що між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 від 16.03.2010 р. до кредитного договору. Згідно п. 1.1. Додаткової угоди № 1 було збільшено відсоткову ставку до 12, 49 % річних порівняно з первинним Договором (12,45 %) та збільшено розмір щомісячного необхідного платежу до суми 398, 17 доларів США порівняно з первинним договором (396 дол.США). п.1.4. Додаткової угоди № 1 було збільшено відповідальність позичальника у разі невиконання зобов`язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів, що за додатковою угодою № 1 становить подвійну облікову ставку НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Облікова ставка НБУ за період з 2010 р. по 2016 р. була змінною та становила від 10,25 % до 22 % (подвійна ставка від 20,5 % до 44 %), що є вищою ніж розмір пені за основним Договором у розмірі 1 %. Відповідно до п. 4.1. Додаткової угоди № 1 було доповнено умовою щодо сплати штрафу за порушення п.п. 3.3.5., 3.3.7-3.3.21 Додаткової угоди у розмірі 3% від фактичної заборгованості. За порушення вищевказаних умов, первинний кредитний договір взагалі не передбачав жодної відповідальності. Представник відповідачів адвокат Бейлик А.Б. та відповідач [PERSON] повністю заперечили факт присутності та обізнаності про укладення додаткової угоди між банком та [PERSON] та вказали, що дану угоду ними підписано не було. Будь-яких доказів на противагу вищенаведеного позивачем до суду не надано. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1 і 2 ст. 553 цього Кодексу передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно із ч. 1 ст. 651 даного Кодексу зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору, зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків, виконання, тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на час укладення Додаткової угоди № 1 від 16.03.2010 р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Вищевказаної позиції притримується Верховний суд України, яка міститься Постанові № 6-172 цс 12 від 20.02.2013 р. та Постанові від 10 жовтня 2012 року в справі №6-112цс12. У разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов`язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Вищевказана правова позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 21 травня 2012 р. справа № 6-88цс11. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] без згоди та повідомлення поручителів [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 від 16.03.2010 р., умовами якої було передбачено збільшення відсоткової ставки за кредитом до 12, 49 % річних, збільшено сплату мінімального необхідного платежу до суми 398, 17 долаів США, збільшено відповідальність за прострочення сплати кредиту та процентів до подвійної облікової ставки НБУ та встановлення штрафу у розмірі 3 % від суми кредиту за порушення цілої низки умов, за порушення яких основний договір не передбачав жодної відповідальності. Тому, суд вважає ,що порука [PERSON] та [PERSON] , передбачена договорами поруки від 31.05.2007 р. припинилась 16.03.2010 р. після укладення між банком та [PERSON] додаткової угоди № 1 до кредитного договору без згоди поручителів, умови якої суттєво збільшили відповідальність поручителів, порівняно із первинним кредитним договором від 31.05.2007 р. А тому, позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» в частині стягнення заборгованості із поручителів не підлягають до задоволення.

Outcome: partial