Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області звернувся представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» із зазначеним позовом, в якому прохав стягнути з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 26 500,00 грн. та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у позивача є право регресної вимоги про стягнення з відповідача - [PERSON] виплаченої суми завданої [PERSON] шкоди, оскільки 12.10.2019 року у м. Харкові, по вул. Сумській, 132Д відбулася дорожньо- транспортна пригода за участю [PERSON] , який керуючи застрахованим ТЗ не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Audi А4», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , що належить [PERSON] . Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, відповідач відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Вказані обставини підтверджуються постановами Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.12.2019 року по справі № 638/16481/19 та справі № 638/16483/19. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Audi А4», д.н.з. « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Розмір завданих збитків, згідно страхового акту №26582/20 від 03.01.2020 року, завданої власнику колісного транспортного засобу марки «Audi А4», д.н.з. « [NUMBER] », внаслідок ДТП від 12.10.2019 р., становить 26 500,00 грн. за пошкоджений транспортний засіб та платіжним дорученням №7067 від 03.01.2020 року вказана сума була перерахована позивачем на рахунок потерпілої [PERSON] , а тому враховуючи вищевикладене та те, що у позивача є право регресної вимоги про стягнення страхового відшкодування, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у відсутність представника. Проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак надав клопотання розстрочення виконання рішення терміном на 1 рік в зв`язку з скрутним матеріальним становищем відповідача та про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.10.2019 року о 13 годині 40 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак [NUMBER] в м. Харкові по вул. Сумській, під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Audi А4», д.н.з. [NUMBER] , а останній в свою чергу здійснив зіткнення із автомобілем Hyundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , які зупинились попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Audi A4», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] . Розмір завданих збитків, згідно розрахунку суми страхового відшкодування №26582/19 від 12.12.2019 року та страхового акту №26582/20 від 03 січня 2020 року, заподіяна шкода власнику транспортного засобу Audi A4, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП від 12.10.2019 р., становить 26 500,00 грн. за пошкоджений транспортний засіб. Позивач ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі страхового акту № 26582/20 від 03.01.2020 року здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої [PERSON] в розмірі 26 500,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №7067 від 03.01.2020 року. Позивач звертався до відповідача з претензією про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що трапилась з його вини, однак жодних дій з боку відповідача на врегулювання даного питання в позасудовому порядку відповідачем здійснено не було. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до п.п. "в" пп.38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як вбачається з постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року, то відповідач [PERSON] 12.10.2019 року о 18 годині 30 хвилин керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200 номерний знак [NUMBER] у м. Харкові по вул. Сумській біля будинку 132Г з ознаками алкогольного сп`яніння: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, в зв`язку з чим у позивача відповідно до п.п. "в" пп.38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV у межах фактичних витрат перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача як до особи, відповідальної за шкоду. Окрім цього, в п. 2 ст. 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, а тому позовні вимоги акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення з відповідача завданої ним майнової шкоди в розмірі 26 500 грн. підлягають задоволенню. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 2102 грн. Що стосується клопотання представника відповідача про розстрочення виконання судового рішення, то воно підлягає задоволенню на підставі слідуючого. Згідно п.2 ч.7 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині судового рішення вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба або приватні виконавці як органи примусового виконання зобов`язані прийняти всі необхідні заходи для його виконання. За змістом ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2)щодо фізичної особи -тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року N 14 передбачено, що суд у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає,

Outcome: approved