Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування правових наслідків недійсності. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 14.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», надалі «Банк» та позичальником - [PERSON] , надалі «Позичальник» був укладений кредитний договір № ML-702/503/2007, надалі «Договір». З тексту Договору вбачається, що сторони погодили предмет договору, відповідно до якого в порядку, передбаченому Договором, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США, а Позичальник прийняв кредит та зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту - 20 000 доларів США, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у Договорі. Так, в п. 2 Договору вбачається, що Банк на виконання умов Договору зобов`язався відкрити Позичальнику поточний рахунок № [NUMBER] і перерахувати на цей поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] , відкритий в Банку, кредитні кошти у загальному розмірі 20 000 доларів США. З п. 1.11 Договору вбачається, що всі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися Позичальником у валюті кредиту, тобто у доларах США. Підставою для звернення Позичальника з позовною заявою до суду стало те, що Банком було допущене істотне порушення законодавства України, що регулює надання споживчих послуг фізичним особам, а саме споживчих кредитів і також порушення законодавства, що регулює право та порядок надання банками споживчих кредитів фізичним особам у іноземній валюті. Підписання Договору про надання кредиту стало наслідком чисельних порушень норм чинного законодавства та прав Позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку відповідача, а саме: невиконання Банком переддоговірної роботи з Позичальником. Кредитний договір № ML-702/503/2007 від 14.12.2007 року між Позичальником та Банком укладено про надання Позичальнику кредиту в іноземній валюті - у доларах США для придбання Позичальником нерухомого майна, тобто на споживчі цілі. Зміст правочину\~суперечить нормам\~законодавства України,\~що регулює\~захист прав\~споживачів.\~Відповідно до\~ст.\~15\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~споживач має\~право на\~одержання необхідної,\~доступної,\~достовірної та\~своєчасної інформації\~про продукцію,\~що забезпечує\~можливість її\~свідомого і\~компетентного вибору.Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Але Банком було допущене істотне порушення прав Позичальника, як споживача фінансових послуг, через невиконання Банком вимог закону щодо надання Позичальнику повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв`язку з чим Позичальник був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Банк не повідомив Позичальника про негативні наслідки вказаної схеми кредитування. А схема кредитування є однією з істотних умов кредитування. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду Споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту - кредитодавець зобов"язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, орієнтировну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення кредиту про надання кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту, необхідність здійснення оцінки майна, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування тощо. Відповідно до п.2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту - Банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. До укладення угоди Банк не ознайомив Позичальника з вищенаведеною інформацією. В порушення вимог п.3.4 Правил Банком у споживчому кредитному договорі не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги, які надаються позивачу, не зазначено обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Також, у договорі Банк несправедливо вказав порядок зміни процентної ставки по кредиту лише в сторону збільшення. Звернув увагу на те, що Банк не попередив Споживача щодо валютних ризиків, які відповідно до п.3.8 вищезазначених Правил є обов`язковою умовою під час укладення споживчого договору в іноземній валюті. Банк не виконав вказаних умов і не попередив Споживача чим ввів останнього в оману. Банком було порушено законодавство України при укладенні кредитного договору, а саме приписи Інструкції "Про відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої постановою НБУ № 492 від 12.11.2003 року Таким чином, таке положення Кредитного договору, як видача через касу Банку готівкою іноземної валюти Банка як кредит Позичальнику і таке положення договору як рахування кредитних коштів у іноземній валюті за реквізитами Позичальника і є тим порушенням законодавства України, яке дає підстави стверджувати, що Кредитній договір №ML-702/503/2007 від 14.12.2007 року між Позичальником та Банком суперечить законодавству України і є недійсним з самого початку, тобто з 14.12.2007 року. Згідно п. 1.11. Кредитного договору Позичальник здійснює повернення кредитних коштів та проводить сплату відсотків за користування кредитом на відкритий йому у Банку рахунок № [NUMBER] у валюті кредиту, тобто у доларах США. Згідно Кредитного договору, долари США, що позичальник приносив як повернення кредиту, зараховувалися не на його поточний рахунок, а на рахунок Банка, де ведеться облік доходів Банка за іпотечними кредитами, що надані фізичним особам. З Кредитного договору №ML-702/503/2007 від 14.12.2007 року між Позичальником та банком не вбачається, що Банк відкривав Позичальнику інші рахунки, що пов`язані з цим кредитним договором, окрім тих, що указані у Кредитному договорі №ML-702/503/2007 від 14.12.2007 року. Таким чином, Кредитний договір №ML-702/503/2007 від 14.12.2007 року між позичальником та Банком укладено з порушенням законодавства України на підставі ст.. 203,215 ЦК України такий договір має бути визнаним недійсним, з наслідками передбаченими ст. 216 ЦК України. АТ «ОТП Банк», у особі представника Пчолкіна Л.В., подало відзив на позов, у якому не погоджується та вважає наведені у позовній заяві обґрунтування надуманими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, виходячи із наступного. Предметом позовних вимог є визнання недійсним кредитного договору. Право на позов у позивача виникло, коли сторони уклали оскаржуваний договір, тож трирічний строк для звернення до суду з цією позовною заявою закінчився ще в грудні 2010 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом в березні 2018року, тобто після закінчення встановленого законодавством трирічного строку. Всі умови були позивачу відомі з моменту укладення договору, усвідомлюючи значення своїх дій при підписанні оскаржуваного договору, позивач був обізнаний про наслідки вчинення правочину й, у разі необхідності, він міг звернутись за юридичною консультацією до юриста при укладенні оскаржуваного договору. Просили суд застосувати строки позовної давності. Представник відповідача зазначив, що твердження позивача про відсутність переддоговірної роботи, що ввело його в оману, є неправдивими. Банком було проведено переддоговірну роботу повністю згідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що підтверджується Анкетою - заявою від 01.12.2005 року, в якій позивач особистим підписом засвідчив: Підписанням цієї анкети-заяви підтверджую, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач вводить суд в оману, що з ним майже у повному обсязі не було проведено переддоговірної роботи та не надано відповідної інформації. Представник вказує, що умови Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р. Банком також повністю виконані, що відображено в графіку платежів до оскаржуваного кредитного договору. Зокрема, позивач зазначає, що вимоги визначені в п.3.4 Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р. не вказані в оскаржуваному кредитному договорі, проте він знову вводить суд в оману, так, вся інформація з вказаного вище п. 3.4 відображена на першій сторінці графіку платежів та посилання на норми законодавства на останній сторінці графіку платежів. Відносно доводів позивача щодо валютних ризиків, зазначають, що надання кредиту в іноземній валюті на момент укладення оскаржуваного договору не заборонялось Законодавством України. При укладені кредитного договору в іноземній валюті - доларах США, беручи на себе певні обов`язки щодо погашення кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, що існує щоденний порядок його встановлення НБУ, та, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Окремо зазначають, що посилання позивача на Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена Постановою НБУ №492 від 12.11.2003р. є необґрунтованими. Як вказано в Інструкції, Інструкція регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими структурними підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку (далі - банки), поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб`єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, виборчим блокам політичних партій (далі - клієнти). Тож, вказана інструкція не регулює кредитні правовідносини. Окремо зазначили, що в п. 7.12, на який посилається сам позивач визначено, що на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб - резидентів зараховується валюта, перерахована як кредит, позика, фінансова допомога відповідно до договору, за умови отримання у випадках, визначених нормативно-правовими актами Національного банку, реєстраційного свідоцтва Національного банку щодо залучення кредитів, позик в іноземній валюті. Тож, незрозуміло, в чому саме позивач бачить порушення з боку Банку, при зарахуванні кредитних коштів в доларах США на поточний рахунок позичальника. Крім того, згідно п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (надалі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, передбачено, що якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями), використання іноземної валюти як засобу платежу - дозволяється без ліцензії. Іншими словами Положенням встановлено, що сплата Позивачем заборгованості за кредитним договором банку (отримувачу за валютною операцією), за користування кредитними коштами в валюті є цілком законним та відповідає чинному законодавству. Отже банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а резидент отримувати кредити. Позивач посилається на п. 3.2 Кредитного договору, проте оскаржуваний кредитний договір не містить ані такого пункту, ані таких умов, які вказав позивач, цитуючи неіснуючий пункт. Всі умови були позивачу відомі з моменту укладення договору, усвідомлюючи значення своїх дій при підписанні оскаржуваного договору, позивач був обізнаний про наслідки вчинення правочину й, у разі необхідності, міг звернутись за юридичною консультацією до юриста або економіста. З позовної заяви позивача не вбачається доказів, що під час укладення кредитного договору з боку відповідача існувало свідоме приховування важливої інформації перед підписанням договору, а тому відсутні підстави вважати, що діями банку позивача було введено в оману. Позивач протягом більш ніж одинадцяти років сумлінно виконує зобов`язання за оскаржуваним кредитним договором. Більш того, позичальник неодноразово звертався до Банку з проханням реструктуризувати заборгованість, за його ініціативою (копії заяв-анкет додаються), в яких він, зокрема, вказував бажаний платіж в доларах США, сторонами було укладено додаткові угоди до оскаржуваного договору 15.01.2009р., 14.04.2014р. 14.08.2014р., якими, зокрема, було знижено на певний період відсоткову ставку позичальнику. Жодних зауважень протягом одинадцяти років щодо умов кредитного договору позичальник Банку не надавав. В забезпечення виконання оскаржуваного кредитного договору відповідно до Договору іпотеки №РМБ-702/503/2007 від 14.12.2007р. [PERSON] передав в іпотеку АТ «ОТП Банк» квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Князев В.О. позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, що за змістом збігаються із обґрунтуванням позову. Крім того, зазначив, що вважає, що не було валютного кредиту, позивач поповнював свій поточний рахунок, що не можна вважати як повернення кредиту. Позивачу на поточний рахунок зарахували гривню, а потім було проведено обмін на валюту, відсутні документи, що була видана валюта, не можно проводити повернення кредиту в валюті. Представник вважав, що були порушені вимоги Закону, тому кредит не видавався. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Згідно зі ст.ст.\~12,\~13ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно положень\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Як встановлено\~статтею 77, 79, 80 ЦПК\~України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 14.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та позичальником - [PERSON] , був укладений кредитний договір № ML-702/503/2007. З Договору вбачається, що сторони погодили предмет договору, відповідно до якого в порядку, передбаченому Договором, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США, а Позичальник прийняв кредит та зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредитів - 20 000 доларів США, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у Договорі. Строк дії договору до 14.12.2037 року. (а.с.13-17) Згідно копії Статуту затвердженого рішенням №77 від 05.04.2018 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», реєстрація АТ "ОТП Банк" підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с.75-79) Згідно інформаційного листка щодо умов кредитування по програмі «Житло в кредит» від 27.09.2007 року [PERSON] був ознайомлений 14 грудня 2007 року з умовами кредитування, про що свідчить його підпис, в тому числі про початковий внесок, погашення кредита та відсотків, умови дострокового погашення, відсоткові ставки, розмір орієнтеровної сукупної вартості кредиту, послуги банки, витрати на послуги нотаріуса, страхової компанії, тощо (а.с.49-51). Згідно анкети-заяви позивача на отримання іпотечного кредиту [PERSON] зазначив, що бажана сума кредиту саме 20000 доларів США (а.с.52-54) Протоколом комісії кредитного комітету № 212 від 12.12.2007 року було прийнято рішення щодо надання [PERSON] кредиту в сумі 20000 доларів США. (а.с.126,127) Згідно наданих відповідачем копій банківських ліцензій, дозволів та Генеральної ліцензії. вбачається, що "ОТП Банк" має право на здійснення банківських операцій, визначених Законом України "Про банки та банківську діяльність", перелік яких зазначений у Додатку до Дозволу № 191-1, в тому числі на відкриття рахунків в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти, ведення рахунків в іноземній валюті, право на здійснення валютних операцій підтверджується Генеральною ліцензією та додатком до неї (а.с.61-65) Як вбачається з копії заяви на видачу готівки № 1 від 14 грудня 2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 20000 доларів США. (а.с.83) Що також не оспорювалось представником позивача в судовому засіданні. Згідно наданої сторонами виписки з особового рахунку позивача та копій квитанцій про сплату кредиту вбачається, що отриманий позивачем кредит ним погашався та сплачувались відсотки. (а.с.84,85,103,104) Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.04.2019 року було задоволенно клопотання позивача та його представника щодо призначення та проведення судово-економічної експертизи. Але експертиза не була проведена через неоплату позивачем рахунку за проведення експертизи. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 626, 627 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. \~ \~ \~ \~Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 533 ЦК України - використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Як вбачається зі ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України СУ № 9 від 06.11.2009 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, та доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного правочину, а також, які б підтверджували наявність порушеного права позивача укладенням зазначеного договору, суд вважає позовні вимоги безпідставними та недоведеними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, в зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю по суті, клопотання відповідача про застосування до позову строків позовної давності, судом не вирішувалось. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed