Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом до публічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" про поновлення на роботі та виплату лікарняних, а також заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 2000 році був прийнятий на посаду контролера енергозбуту Воловецького РЕМ. 08.01.2014 року наказом №62-К генерального директора ПАТ "Закарпаттяобленерго" Петрова В. позивача звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін, однак такої заяви він не писав, а 08 та 09 січня 2014 року був присутній на роботі. 10.01.2014 року поступив до лікарні на стаціонарне лікування. 30 січня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою, що приступає до виконання своїх функціональних обов'язків, однак йому повідомили, що його звільнено з роботи. Вважає, наказ про звільнення незаконнним та просить суд його скасувати. Також позивач зазначає, що в день звільнення з наказом його не ознайомлено, трудову книжку не було вручено, розрахунок при звільнення не проведено, лікарняні не оплачено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задоволити - визнати незаконним та скасувати наказ №62-К генерального директора ПАТ "Закарпаттяобленерго" Петрова В. від 08.01.2014 року про звільнення [PERSON], поновити його на посаді контролера енергозбуту Воловецького РЕМ, а також стягнути з відповідача на користь позивача належні суми, в тому числі оплатити лікарняний по листу непрацездатності та вимушений прогул за період з 09.01.2014 року по день фактичного поновлення на роботі. Представники відповідача Янєв М.О. та Чекан В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечивши їх тим, що підставою для складання наказу про звільнення позивача [PERSON] послугувала заява останнього в якій він просив звільнити його з роботи за згодою сторін. Дана заява була написана особисто позивачем та ним підписана 08.01.2014 року. Таким чином, заява позивача та наказ про його звільнення оформлені 08.01.2014 року, тобто відповідно до вимог ч.1 ст. 36 КЗпПУ, якою визначено, що трудовий договір припиняється за згодою сторін. Свідок [PERSON] - начальник Воловецького РЕМ в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] добровільно написав заяву на звільнення з роботи. Ніякого тиску на нього не чинилося. В той же день заява [PERSON] була надіслана в м. Ужгород - ПАТ "Закарпаттяобленерго". Наказ про звільнення позивача підписав генеральний директор ПАТ "Закарпаттяобленерго" Петров В. Трудова книжка також повинна видаватись ПАТ "Закарпаттяобленерго", про що було повідомлено позивача. Допитаний в якості свідка безпосередній керівник позивача [PERSON] - [PERSON] в суді підтвердив, що [PERSON] вийшов на роботу 08.01.2014 року, отримав завдання, але 09.01.2014 року його на роботі вже не було. Про виконання завдання він не відчитався. Він дізнався, що [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням. Вважає, що позивача взагалі треба було звільнити з роботи за порушення трудової дисципліни. Від абонентів на [PERSON] постійно надходили скарги, що він часто перебував в стані алкогольного сп'яніння під час виконання своїх функціональних обов'язків. Свідок [PERSON] - економіст Воловецького РЕМ в суді пояснила, що веде журнал видачі реєстрів на зняття показів лічильників, а також підтвердила, що [PERSON] ранком 08.01.2014 року отримав завдання на 08 та 09 січня 2014 року, але про його виконання не відзвітувався і на роботі вона його більше не бачила. Заперечення позивача щодо примусового написання заяви на звільнення спростовується також письмовими доказами, а саме заявою, яка надіслана поштою на адресу відповідача від 20.01.2014 року, в якій [PERSON] заявив про відкликання раніше поданої ним заяви про звільнення, а також заявою позивача складеної на ім'я начальника територіальної державної інспекції праці в Закарпатській області від 31.01.2014 року (а.с. 10), в якій позивач чітко заначив, що подана ним заява про звільнення була написана власноручно, яку він відізвав 21.01.2014 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши надані письмові докази і давши їм належну оцінку приходить до обгрунтованого висновку, що звільнення позивача [PERSON] відбулося у відповідності до чинного законодавства України про працю, - за згодою сторін, у день подачі заяви - 08.01.2014 року на підставі наказу №62-К генерального директора ПАТ "Закарпаттяобленерго" Петрова В. В судовому засіданні також оглянуто та досліджено журнал видачі Реєстрів (Актів про використану електроенергію) на зняття показів лічильників електричної енергії юридичних споживачів Воловецького РЕМ та журнал виходу на роботу, в яких містяться записи про відсутність [PERSON] на роботі 09.01.2014 року. В суді встановлено, що [PERSON] після поданої заяви восьмого та дев'ятого січня 2014 року доведений до нього обсяг робіт не виконав і до роботи не приступав. В той час, як за його твердженням, він знаходився на роботі і тільки 10 січня 2014 року поступив на стаціонарне лікування до Воловецької ЦРЛ. Перебуваючи в лікарні 20 січня 2014 року позивач написав заяву про відкликання раніше поданої ним заяви на звільнення з роботи ( а.с. 28). В матеріалах справи міститься письмове повідомлення відповідача про можливість отримання трудової книжки ( а.с. 13). Як вбачається зі змісту заяви на звільнення [PERSON], яка написана 08.01.2014 року, наказ на звільнення останнього також датований 08.01.2014 року, тобто сторони трудового договору досягли згоди щодо припинення трудових відносин саме 08.01.2014 року. Позивачем не надано доказів згоди "Закарпаттяобленерго" на відкликання позивачем своєї заяви про звільнення за згодою сторін від 08.01.2014 року. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпПУ ( за згодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Передбачена п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника і з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових правовідносин в обумовлений строк. На підставі викладеного суд визнає, що відповідачем під час звільнення [PERSON] не були порушені вимоги ст. 36 ч.1 КЗпПУ. Будь-яких фактичних даних про незаконність наказу №62-К від 08.01.2014 року позивач суду не надав, а тому відсутні підстави для визнання його незаконним. Згідно статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.16 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Як видно із розрахунку за січень місяць 2014 року бухгалтерією проведено повний розрахунок з позивачем, нарахована до виплати грошова компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 12.10.2013р. по 08.01.2014 р. із розрахунку 28 к/д в кількості 7 к/д, до видачі [PERSON] нараховано 2840 грн. 67 коп. ( а.с. 55). Підстав для виплати лікарняних суд не знаходить, враховуючи, що [PERSON] було звільнено з роботи згідно наказу №62-К від 08.01.2014 року, а як вбачається із листа непрацездатності серії АБВ №221281 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 10.01.2014 р. по 30.01.2014р. ( а.с.5), вже будучи звільненим з роботи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача при його звільненні власником, суд вважає, що підстав для задоволення його вимог не має. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшовобгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. На основі вищенаведеного та

Outcome: dismissed