Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

14.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 08.07.2016 р. по 17.07.2017 р. він працював складачем поїздів виробничого підрозділу «Станція Донецьк» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 р. відповідач припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17.07.2017 р. розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 р. по 17.07.2017 р. становить 20269,22 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів - 16179,28 грн.), що підтверджується розрахунковими листками - табуляграмами. Просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.03.2017 р. по 17.07.2017 р. у сумі 16179,28 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про підтримання своїх позовних вимог та просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та правовідносини. З 28.10.2016 р. позивач [PERSON] працював складачем поїздів 5 розряду виробничого підрозділу «Станція Мушкетове» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», але 17.07.2017 р. був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, що підтверджується копією його трудової книжки. Запис про звільнення в трудовій книжці зроблений на підставі наказу від 10.07.2017 р. № 9101/ДН-ос, засвідчений підписом начальника відділу кадрів Малої Н.О. та печаткою відділу кадрів Донецької структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця». Позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Позивачем, на підтвердження не виплаченої заробітної плати, надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з березня 2017 р. по липень 2017 р., видані ВП ДС Донецьк СП «ДДЗП» філії Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40150216), в яких зазначені суми нарахованої позивачу заробітної плати до виплати. Так, згідно розрахунків заробітної плати за березень 2017 року позивачу нараховано 4345,39 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 3455,38 грн.; за квітень 2017 року - 1127,45 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 896,53 грн.; за травень 2017 року - 422,80 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 336,20 грн.; за червень 2017 року - 264,24 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 210,13 грн.; за липень 2017 року - 14109,34 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 11281,04 грн. Ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положеннями ст.ст. 115, 116 КЗпП України встановлено, що відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позову заяву та бути присутнім у судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Частиною 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" встановлений обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно із ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Отже, враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Також суд звертає увагу на те, що у відповідності із правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Таким чином, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Проте, станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б спростовували відомості щодо нарахованої позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року, зазначені в розрахунках заробітної плати, які позивачем надані до суду. Крім того, відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень 2017 - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі. Відповідно до відповіді Управління Пенсійного фонду у м. Краматорську Донецької області від 23.10.2020 р. щодо надання інформації по [PERSON] , яка була витребувана ухвалою суду від 07.10.2020 р., позивачу [PERSON] за березень 2017 р. нарахована суми заробітку для нарахування пенсії, що відповідає розміру нарахованої заробітної плати за цей місяць, зазначеному в табуляграмі за березень 2017 р., яка надана позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні. Таким чином, сума заборгованості по заробітній платі позивача [PERSON] за період з 01.03.2017 р. по 17.07.2017 р. становить 16179,28 грн. (сума до виплати), яка складається з таких сум: за березень 2017 року позивачу нараховано 4345,39 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 3455,38 грн.; за квітень 2017 року - 1127,45 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 896,53 грн.; за травень 2017 року - 422,80 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 336,20 грн.; за червень 2017 року - 264,24 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 210,13 грн.; за липень 2017 року - 14109,34 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкового внеску та іншого - 11281,04 грн. Таким чином, позивачем доведена сума заборгованості по заробітній плати за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року в розмірі 16179,28 грн., яка підлягала виплаті, тобто вже з утриманими податками та обов`язковими платежами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць, а саме за березень 2017 року у сумі 4345,39 грн. з утриманням відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України) Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921 грн. Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, то судовий збір підлягає стягненню на користь держави з АТ Укрзалізниця» у розмірі 768,4 грн.

Outcome: approved