Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

02.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційна служба Шаргородського РУЮ, [PERSON], [PERSON], [PERSON]) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON], який по день смерті постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, яке складається в тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом [PERSON] є він - [PERSON] В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на житловий будинок та господарські будівлі встановлено відсутність оригінала правовстановлюючого документу на будинок, який втрачено. Наявне у інвентарній справі свідоцтво про право власності належним чином не завірене, зокрема відсутня печатка та підпис посадової особи Клекотинської сільської ради, яка видала 09.01.1989 року [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Сільська рада відмовляється видати дублікат свідоцтва про право власності, а державний нотаріус 16.01.2015 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно і роз'яснила право звернення до суду. Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно [PERSON], яке складається із житлового будинку під літерою "А", підвалу під літерою "А1", веранди під літерою "а", підвалу під верандою під літерою "а1", ганку "а2", літньої кухні під літерою "Б", веранди під літерою "б", підвалу під літерою "Б1", підвалу під верандою під літерою "б1" та огорожі 1-3, які знаходяться по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві. Представник відповідача Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Шклярчук М.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ в судове засідання не з'явився. Від начальника реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Залокоцької В.Д. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у [ADDRESS] помер [PERSON] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Факт смерті і відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER], виданим Клекотинською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 09 вересня 1997 року (а.с.10). [PERSON] по день смерті постійно проживав та був зареєстрованих в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Клекотинської сільської ради (а.с.27). Спадкоємцем за законом [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Дружина спадкодавця - [PERSON] та діти - [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймали і на неї не претендують, про що подали письмові заяви нотаріусу, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 170/08 до майна померлого [INFO] [PERSON], оглянутої в судовому засіданні ( арк. 3-5 спадкової справи). Позивач [PERSON] спадщину прийняв шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 15.02.2008 року за № 663 та спадковою справою, оглянутою в судовому засіданні. Окрім того, позивач частково оформив свої спадкові права на спадщину, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею, відповідно 1,40 га від 27 лютого 2008 року. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER], виданим Клекотинською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 29 травня 1987 року (а.с.10). 27 лютого 2008 року за реєстром № 1238 та 2141 державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Масилюк Р.М. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,40 га, розташовану на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яка належать спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Шаргородською РДА Вінницької області 20.05.2002 року; грошового внеску та права на пайовий фонд майна КСП "Надія" [ADDRESS] (а.с.22,23). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, в тому числі і з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини з'ясувалося, що [PERSON] при житті був отриманий правовстановлюючий документ на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 09.01.1989 року, проте втрачено оригінал документа, у зв'язку з чим позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно. Відповідно до повідомлення Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області дублікат свідоцтва про право власності на домоволодіння [ADDRESS] не може бути виданий через відсутність оригінала вказаного правовстановлюючого документу (а.с.14). Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Масилюк Р.М. 16.01.2015 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно (а.с.28). Із оглянутого в судовому засіданні технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS] вбачається, що свідоцтво про право власності на домоволодіння чи, належним чином, засвідчена копія вказаного правовстановлюючого документу в матеріалах технічного паспорту відсутні. Як вбачається із довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 26.12.2014 року за №283, право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за № 745 від 09 січня 1989 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого Клекотинською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 09.01.1989 року. Станом на 01.01.2013 року власник будинку не змінювався (а.с.15). Із технічного паспорту вбачається, що спадкове домоволодіння складається з житлового будинку кам'яного з верандою, 1987 року забудови загальною площею 233,6 м.кв, в тому числі житловою площею - 96,9 м.кв. з надвірними будівлями та спорудами. Загальний стан будівлі задовільний, підлягає експлуатації, має 25 % зносу. Інвентаризаційна вартість вказаного нерухомого майна становить 280245 грн. (а.с. 29). Відповідно до рішення зборів уповноважених членів колгоспу ім. Леніна с. Клекотина Шаргородського району №6 від 29 вересня 1979 року [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку (а.с.20). Після смерті [PERSON], рішенням 22-ої сесії 5 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 16.09.2009 року вказана земельна ділянка по [ADDRESS] розміром 0,35 га передана безоплатно у приватну власність дружині [PERSON] - [PERSON].(а.с. 95). Таким чином, факт належності [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] Шаргородського району Вінницької області підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими судом, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті. Позивачем [PERSON] надані суду докази про відсутність можливості одержання чи відновлення правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема відмову сільської ради у видачі дубліката свідоцтва про право власності, відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, технічний паспорт на спадкове домоволодіння. При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно, зокрема зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Законом України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року " Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українські РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 - 24. За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухоме та рухоме майно. Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Рішенням виконавчого комітету Шаргородської районної ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року № 244 "Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району" та рішення виконавчого комітету Шаргородської районної ради народних депутатів Вінницької області від 20.06.1991 року № 102 " Про доповнення до рішення райвиконкому № 244 від 22.10.1987 року зобов'язано виконкоми сільських рад забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах Шаргородського району Вінницької області [PERSON] був головою колгоспного двору (особовий рахунок [NUMBER]), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і до складу якого входить житловий будинок 1987 року забудови з господарськими прибудовами, що підтверджується даними погосподарської книги за 1986 -1990 рр. (а.с.91-93). Йому було видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок, яке при житті [PERSON] було втрачене. Він же залишався головою вказаного двору і власником будинку на час відкриття спадщини - [INFO], що підтверджується даними погосподарського обліку (а.с.91-93). Відповідно до довідки Клекотинської сільської ради №663 від 15.02.2008 року та погосподарських книг, оглянутих в судовому засіданні у спадковому будинку [ADDRESS] постійно, з дня забудови будинку (1987 року) і до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований [PERSON].(а.с.27,30 - 43,77). Із даних погосподарських книг вбачається, що в користуванні [PERSON] та його сім'ї перебує земельна ділянка площею 0,35 га, що підтверджується записами в розділі п'ятому земельнокадастрової книги Клекотинської сільської ради, оглянутої в судовому засіданні та рішенням 22-ої сесії 5 скликання Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 16.09.2009 року "Про внесення змін та доповнень до рішення 10 - ої сесії 22 - го скликання Клекотинської сільської ради від 17 грудня 1997 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність на території сільської ради" Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконують суд, що право [PERSON] на набуття права власності на спадкове майно порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved