Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

10 липня 2018року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, та просить суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дарницького РВДВС м. Києві ГТУЮ Малівської Н.І., яка полягає у невиконанні вимог передбачених статтями 39,40 закону «Про виконавче провадження»; визнати протиправними дії державного виконавця Дарницького РВДВС м. Києві ГТУЮ Малівської Н.І., які полягають у винесенні постанови від 04.06.2018 року про арешт коштів боржника без фактичного їх встановлення, а шляхом направлення постанови про арешт коштів боржника у 16 банківських установ, з яких у боржника було відкрито рахунки тільки у двох установах; зобов`язати державного виконавця Дарницького РВДВС м. Києві ГТУЮ Малівської Н.І. у відповідності до статтей 39, 40 закону «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешт, накладений на майно (кошти) боржника. Про зняття арешту з майна (коштів) зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження, яку в день її винесення надіслати органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, скасовувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Сторони в судове засідання не з`явились. Розгляд скарги здійснювався без участі стягувача, боржника і державного виконавця, що не перешкоджає розгляду скарги на підставі ч. 2 ст.450 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 09/11/2016року приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 06.09.2011року грошових коштів у сумі 57091,62грн., за період з 06.09.2011року по 31.08.2016року. 24.05.2017року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису№5495, виданого 09.11.2016року. 21.11.2017року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] 04.06.2018року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. винесено постанову про арешт коштів, які належать боржнику [PERSON] , 04.06.2018року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] 04.07.2018року до канцелярії Дарницького РВ ДВС надійшла заява від [PERSON] , в якій останній повідомив про те, що ним 03.07.2018року було виконано рішення суду у повному обсязі. Разом з тим, 04.07.2018року до канцелярії Дарницького РВ ДВС надійшла заява від представника ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій просить про закінчення виконавчого провадження №53944444 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. 09.07.2018року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. винесено постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору. 09.07.2018року в канцелярії Дарницького РВ ДВС зареєстрована заява, яка надійшла від [PERSON] , в якій останній зазначає про те, що виконавчий збір у розмірі 6010,16грн. ним сплачений 06.07.2018року, що підтверджується квитанцією (а.с.73) 27.07.2018року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №5495 від 09.11.2016 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 57091,62грн., в якій зазначено крім того про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Крім того, 27.07.2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малівською Н.І. винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Державний ощадний банк України», які належать [PERSON] . Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 5 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби. Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Згідно ч. 5 с. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Нормами ст. ст. 8, 9, 43 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Діяльність суб`єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями. Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії. Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). За встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення скарги боржника [PERSON] .

Outcome: approved