Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - [PERSON] ) в особі свого представника адвоката Багмат Петра Дмитровича (далі Багмат П. Д.) звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21.08.1998 року, РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , додатковий строк тривалістю три місяці, який рахувати з дня набрання рішенням законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті бабусі [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її рідна бабуся по батькові - [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Чоловік бабусі - [PERSON] помер [INFO] . що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. Батько позивача, син бабусі - [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2021 року. Таким чином, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, у бабусі не має. Поховавши бабусю, позивач мала намір, в строк відведений законом, звернутися до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, яка складається із житлового будинку із надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З 11.03.2020 року Кабінетом Міністрів України по усій території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Починаючи із 08 січня 2021 року позивач почала хворіти, але, лікування було тривалим та продовжувалося по червень 2021 року включно, що також не давало позивачу змоги звернутися до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори позивач отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 15.06.2021 року за вихідним №2108/02.31 у зв`язку з пропуском терміну на подачу заяви про прийняття спадщини, та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. На підставі наведеного, позивач вважає, що строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин та просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю три місяці. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. Сторони в підготовче засідання не з`явилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивач адвокат Багмат П. Д., з`явився, позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна бабуся по батькові [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.08.2020 року. Чоловік бабусі - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. Батько [PERSON] , син бабусі - [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку із надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи зі змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском терміну на подачу заяви про прийняття спадщини, що підтверджується відповідною постановою від 15.06.2021 року за вихідним №2108/02.31. В постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5. гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Згідно з абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивач вказує те, що на території України був запроваджений карантин та тривалий час вона знаходилась на стаціонарному лікуванні, а тому не мала можливості звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Ці обставини створювали для неї істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що причини його пропуску для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими, та підлягають поновленню. Верховний суд у постанові від 12 листопада 2018 року по справі №136/200/17, прийшов до висновку, що хвороба спадкоємця розглядається як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові у справі №315/714/19 від 23.11.2020 року. Судом, також, встановлено, що позивач в період з 08.01.2021 року по 15.03.2021 року перебувала на лікуванні в домашньому стаціонарі з діагнозом лівобічне запалення легень, правобічний синусит, що підтверджується довідкою виданою Комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради. З 16.03.2021 року по 03.05.2021 року позивачка знаходилася на лікуванні з діагнозом вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, що підтверджується довідкою виданою Комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради. Починаючи з 04.05.2021 року по 10.06.2021 року позивачка, також, знаходилася на лікування з ускладненнями після перенесеного запалення легень, що, також, підтверджується довідкою виданою Комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради. За таких обставин,суд вважає, що позивачка дійсно мала поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій направлених на вчасне подання заяви до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області для прийняття спадщини. Також, судом прийнято до уваги, той факт, що інших спадкоємців, крім позивача, у померлої [PERSON] не має, із заявами до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області ніхто не звертався, що підтверджується самою постановою Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2108/02.31 від 15.06.2021 року. Крім того, судом враховано, що 11.03.2020 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215, відповідно до п. 1 якої, установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин. Також, 20.05.2020 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», відповідно до якої установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061)., тобто на усій території України в чергове було продовжено дію карантину. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, на переконання суду, наведена позивачем причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки запровадження карантину, факт того, що [PERSON] тривалий час перебувала на лікуванні призвели до неможливості подати нею заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно, та призведе до передачі цього майна громаді міста як відумерлої спадщини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved