Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Донбас» заборгованість із заробітної плати в сумі 58860,75 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 291111,05 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати у розмірі 9914,43 гривень, індексацію заробітної плати в сумі 3432,96 гривень, заробітну плату за час простою в сумі 6781,60 гривень, моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] в період часу з 28.12.2015 року по 03.05.2017 року перебував у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Донбас», звільнений з роботи на підставі 38 КЗпП України (за власним бажанням). З часу припинення трудових відносин, в супереч ст. 116 КЗпП України, позивачу не надано остаточного розрахунку, що й зумовило звернутися до суду за захистом порушених прав. На день звільнення у відповідача перед позивачем утворено заборгованість по виплаті заробітної плати за січень 6997,80 гривень, лютий 13535,11 гривень, березень 4035,28 гривень, травень 2017 року 34292,56 гривень. [PERSON] вважає, що спірну суму заборгованості має бути збільшено, оскільки в березні, квітні 2017 року не залучався до роботи в повному обсязі з причини простою на підприємстві, який тривав з 13.03.2017 року по 31.03.2017 року (15 робочих днів), з 01.04.2017 року по 30.04.2017 року (20 робочих днів). За підрахунками позивача, сума заборгованість по оплаті праці за час простою складає 6781,60 гривень (не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Також, за позицією позивача за затримку розрахунку при звільненні відповідач повинен понести відповідальність, тому заявляє вимогу стягнення середнього заробітку (в порядку ст. 117 КЗпП України), компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати (в порядку Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»), індексацію заробітної плати (в порядку ст. 34 Закону України «Про оплату праці»), моральної шкоди (в порядку ст. 237-1 КЗпП). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, заперечень проти ухвалення заочного рішення не має. Представник позивача [PERSON] . (діє на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката на ведення справи) на виклик до суду адресувала заяву про розгляд справи без її участі, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідач ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» участь представника у судовому засіданні не забезпечив, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання для відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» з огляду на те, що місцем розташування юридичної особи є тимчасово непідконтрольна територія (Донецька область, м. Донецьк), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. З трудової книжки позивача [PERSON] серійний номер БХ № 217901 вбачається здійснення таких записів: - за № 23 28.12.2015 р. прийнятий на роботу на ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті; - за № 24 12.01.2016 р. гірник очисного забою 4 розряду з повним робочим підземним днем; - за № 25 16.02.2016 р. зарахований в штат гірничим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем; - за № 26 03.05.2017 р. звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 9 13). Згідно довідки № 357, виданої 21.02.2018 року публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Донбас» - заборгованість з виплати [PERSON] заробітної плати складає: за січень 2017 року 6997,80 гривень, за лютий 2017 року 13535,11 гривень, за березень 2017 року 4035,28 гривень, травень 2017 року 34292,56 гривень (а.с. 14). Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення належних при звільненні виплат (заборгованості із заробітної плати), - суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. В обґрунтування позовних вимог суду надано: - довідку ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» № 357 від 21.02.2018 року про заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] в загальній сумі 58860,75 гривень (січень, лютий, березень, травень 2017 року); - розрахункові листи (табуляграми), які видані ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» про нарахування [PERSON] заробітної плати в січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, травні 2017 року (а.с. 15). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі. Так, про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. З табуляграм, долучених до позовної заяви, вбачаються такі відомості про складові частини оплати ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» праці [PERSON] : - за січень 2017 року: нараховано - 19283,70 гривень, утримано 2288,09 гривень, до виплати 16995,61 гривень; - за лютий 2017 року: нараховано 15354,83 гривень, утримано 1819,72 гривень, до виплати 13535,11 гривень; - за березень 2017 року: нараховано 4572,27 гривень, утримано 536,99 гривень, до виплати 4035,28 гривень; - за травень 2017 року: нараховано 38968,80 гривень, утримано 4676,24 гривень, до виплати 34292,56 гривень. Такі відомості не суперечать та знаходяться у взаємоузгодженні з довідкою ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» № 357 від 21.02.2018 року, згідно якої заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] зазначена помісячно вже з урахуванням проведених утримань податків та внесків січень 2017 року 6997,80 гривень, лютий 2017 року 13535,11 гривень, березень 2017 року 4035,28 гривень, травень 2017 року 34292,56 гривень. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, - суд приходить до висновку, що сума заборгованості з заробітної плати перед позивачем [PERSON] , що підлягає стягненню з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» складає 58860,75 гривень з урахуванням утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення оплати часу простою, - суд приходить до наступних висновків. В позовній заяви [PERSON] викладаються доводи, що з 13 березня 2017 року на ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» був встановлений період простою з причин, не пов`язаних з виною працівників. Посилаючись на ч. 1 ст. 113 КЗпП України (час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розрядку (окладу), - позивач заявляє вимоги стягнення з відповідача заробітну плату за час простою за березень 2017 року, квітень 2017 року, виходячи з наступного розрахунку: - оплата простою за один день = часова тарифна ставка в 2017 році х кількість робочих годин / 2/3 тарифної ставки, в грошовому вираженні 48,44 гривень х 6 х 2 / 3 = 193,76 гривень; - оплата простою за 35 робочих дні (з 13.03.2017 р. по 31.03.2017 р. 15 робочих днів, з 01.04.2017 р. по 30.04.2017 р. 20 робочих днів) = 193,76 гривень х 35 = 6\~781,60 гривень. Суд не надає оцінку викладеному в позовній заяві розрахунку, оскільки позовні вимоги в цій частині не можуть вважатися доведеними. Згідно ст. 34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викладене відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Статтею 113 КЗпП України передбачено такий порядок оплати часу простою: простій не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу); виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини зберігається середній заробіток; простій, який стався з вини працівника, не оплачується. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (п. 17) у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст. 113 КЗпП, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Суд в розумінні вказаного акцентує увагу, що для врегулювання трудових відносин з працівниками та правомірності нарахування зменшеного розміру заробітної плати під час простою, його запровадження варто оформлювати актом простою та наказом керівника підприємства. Законодавчо установленої форми акту простою немає, тому він складається у довільній формі, з фіксуванням, зокрема, причин, що зумовили призупинення роботи, дати початку та ймовірного закінчення простою. На підставі Акту видається наказ про введення простою, в якому має бути зазначено, зокрема, перелік підрозділів, що простоюють; період простою; потреба у присутності чи відсутності працівників під час простою на робочому місці; порядок оплати часу простою. Щодо оплати часу простою в розмірі середнього заробітку (ч. 3 ст. 113 КЗпП України), - суд відмічає, що ст. 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено порядок підтвердження факту виникнення виробничої ситуації небезпечної для життя чи здоров`я працівника або людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону № № 2694-XII від 14.10.1992 року - факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася), а також страхового експерта з охорони праці. Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості з оплати простою, - [PERSON] не надає належних та допустимих доказів того, що за період з 13.03.2017 року по 31.03.2017 року підприємство ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» не здійснювало діяльність в звязку з простоєм, оформленим відповідно до вимог законодавства. Такими доказами можуть бути, зокрема, Акт про простій, наказ керівника про введення простою, табелі обліку використання робочого часу типової форми № П-5, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 р. № 489, з відображенням часу простою працівників. Більш того, в позовній заяві [PERSON] одночасно з доводами про простій на підприємстві з 13.03.2017 року по 31.03.2017 року зазначено відомості про перебування працівників ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» у відпустці без збереження заробітної плати, - тобто посилається на два неузгоджених, взаємовиключних обґрунтування позову. За вказаних обставин, підстави для задоволення позову в частині стягнення суми оплати простою у розмірі 6781,60 гривень - відсутні. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - суд приймає до уваги наступне. За позицією позивача [PERSON] дії ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» по несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні є протиправними, в зв`язку з порушенням строків виплати відповідач повинен понести відповідальність. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, абз. 4 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» позивач проводить наступний розрахунок суми середнього заробітку за період затримки. Дата звільнення позивача 03.05.2017 року, останніми календарними місяцями є березень, квітень 2017 року, та посилаючись на абз. 6 п. 2 Порядку № 100 (час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду), - за основу розрахунку взято попередні два календарні місяці січень, лютий 2017 року. Розрахунок середньоденного заробітку = (заробітна плата за січень 2017 року + заробітна плата за лютий 2017 року) / кількість фактично відпрацьованих днів у січні 2017 року + кількість фактично відпрацьованих днів у лютому 2017 року, тобто (19283,70 гривень + 15354,83 гривень) / (25 + 22) = 736,99 гривень. Розрахунок кількості робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 04.05.2017 року (наступний день за днем звільнення) по день подання позову (листопад 2018 року): травень 2017 року 18 р/дні + червень 2017 року 20 р/днів + липень 2017 року 21 р/день + серпень 2017 року 22 р/дні + вересень 2017 року 21 р/день + жовтень 2017 року 21 р/день, + листопад 2017 року 22 р/дні + грудень 2017 року 20 р/днів + січень 2018 року 21 р/день + лютий 2018 року 20 р/днів + березень 2018 року 21 р/день + квітень 2018 року 20 р/днів, + травень 2018 року 20 р/днів, червень 2018 року 20 р/днів, липень 2018 року 22 р/дні + серпень 2018 року 22 р/дні + вересень 2018 року 20 р/днів + жовтень 2018 року 22 р/дні, листопад 2017 року 22 р/дні, тобто 395 дні. Сума середнього заробітку = 395 днів х 736,99 грн./день = 291\~111,05 гривень. Судом прийнято висновок про слушність аргументів [PERSON] , наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з огляду на наступні норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Відповідно до абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Згідно роз`яснень п. 20, п. 25 Постанови Пленуму ВС України № 13 від 24.12.1999 року, - встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що відповідач ПАТ «Шахтоуправління», оформивши 03.05.2017 року звільнення позивача [PERSON] та видавши йому трудову книжку, - обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, остаточний розрахунок не проведено і на дату ухвалення рішення по даній цивільній справі. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставі Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26 жовтня 2016 року, та № 6-788цс16 від 14.12.2016 року. Враховуючи вказане, з огляду, що відповідачем у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, - підприємство має відповідати згідно за ст.117 КЗпП України. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд проводить за правилами, встановленими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року. Згідно наданих позивачем [PERSON] розрахункових листів за січень, лютий, березень, травень 2017 року погодинна заробітна плата складала 48,44 гривень при 6 годинному робочому дні. Виходячи з таких даних, середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 290,64 гривень (48,44 гривень х 6 год.). Саме до такого визначення середньоденної заробітної плати звертався позивач в частині позову при заявлені вимоги про оплату простою. Суд вважає, що обчислення позивачем середньоденної заробітної плати з урахуванням даних про заробіток за січень 2017 року, лютий 2017 року є помилковими. Згідно п. 2 розділу II «Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року - обчислення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні провадиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Останніми місяцями, що передували звільненню позивача є березень, квітень 2017 року. Разом з тим, відомості про нараховану заробітну плату за квітень 2017 року, а так само й кількість фактично відпрацьованих днів за цей місяць в матеріалах справи відсутні. Не підтверджено також посилання позивача щодо простою на підприємстві в березні, квітні 2017 року або вимушеного перебування в цей період у відпустці без збереження заробітної плати, - отже відсутні підстави для врахування положення абз. 2 п. 2 Порядку № 100 від 08.02.1995 року та взяття за розрахунковий період при визначенні середньоденного заробітку січень 2017 року, лютий 2017 року. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за вимогами позивача 395 днів, тобто з 04.05.2017 року по 30.11.2018 року. Так, в постанові ВСУ у справі № 6-2807цс16 від 01.03.2017 р. зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Таким чином, суд визначає кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 04.05.2017 року (наступний день за звільненням) по 30.11.2018 року (в межах заявлених позовних вимог). З урахуванням роз`яснень Мінсоцполітики з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2017 рік, 2018 рік (лист від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13, лист від 19.10.2017 р. № 224/0/103-17/214), - суд зазначає, що кількість робочих днів, за які позивачу затримано виплату заробітної плати при звільненні складає 395 днів. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 290,64 грн. (середньоденна заробітна плата) х 365 (кількість днів затримки розрахунку) = 114\~802,80 гривень. Саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи таке рішення, суд акцентує увагу на прийняту позицію відповідача щодо відсутності будь-яких заперечень, та не надання жодних пояснень по суті причин затримки виплати позивачу розрахункових сум у зв`язку із його звільненням з метою надання оцінки наявності / відсутності вини підприємства для підтвердження / спростування підставності застосування до спірних відносин сторін положення ст. 117 КЗпП України. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням спожи-вчих цін на товари та послуги. Відповідно до Закону України № 2050-III від 19.10.2000 року Кабінет Міністрів України постановою № 159 від 21.02.2001 року затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Відповідно до правових висновків Верховного суду України, які викладені у постановах № 6-43цс14 від 21.05.2014 року, № 428/7002/14-ц від 14.12.2016 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) - компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Матеріалами справи встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] не виплачена і затримка виплати складає більше, ніж на один місяць, тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» компенсації втрати частини доходу із порушенням строків виплати є обґрунтованими. Розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів суд здійснює станом на листопад 2018 року (в межах позовних вимог) шляхом множення суми заборгованості по виплаті заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та інших обов`язкових платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін за відповідний період (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація за січень 2017 року: 6997,80 гривень х 0,196 % (коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2017 року по жовтень 2018 року) = 1371,57 гривень. Компенсація за лютий 2017 року: 13535,11 гривень х 0,174 % (коефіцієнт приросту цін за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року) = 2355,11 гривень. Компенсація за березень 2017 року: 4035,28 гривень х 0,164 % (коефіцієнт приросту цін за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року) = 661,79 гривень. Компенсація за травень 2017 року: 34292,56 гривень х 0,131 % (коефіцієнт приросту цін за період з червня 2017 року по жовтень 2018) = 4492,33 гривень. Таким чином загальний розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати позивачу заробітної плати за січень, лютий, березень, травень 2017 року дорівнює 8880,80 гривень. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» індексацію заробітної плати, - суд зазначає наступне. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII від 03.07.1991 року та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, - об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Відповідно до\~статей 3-4\~Закону України\~"Про\~індексацію грошових\~доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього\~Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення у разі підвищення заробітної плати місяць у якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів отриманих громадянами за цей місяць не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. [PERSON] , заявляючи вимоги про стягнення проіндексованої заробітної плати за січень, лютий, березень, травень 2017 року, яка не була виплачена при звільненні, - надає розрахунок визначення спірної суми за формулою множення загальної суми боргу 58860,75 гривень на величину приросту індексу споживчих цін за період з квітня по листопад 2017 року. Суд звертає увагу, що надані [PERSON] розрахунок суми індексації та докази, якими позивач підтверджує свої вимоги, - є довільної форми, не містить посилань на бухгалтерські документи. Долучені позивачем докази, а саме довідка про нараховану, але не виплачену заробітну плату, розрахункові листи (табуляграми), дані про індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (ОК-5), - унеможливлюють встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних відносин в частині вимог про стягнення індексації, - оскільки містять лише дані (в тому числі і звітні) про загальну суму нарахувань, і не містять відомостей стосовно структури заробітної плати. Крім того, суд звертає увагу, що базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є місяць, у якому відбулося підвищення грошових доходів населення з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом; індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. Позивачем не надано належних доказів, що за період роботи січень, лютий, березень, травень 2017 року нарахування та сплату індексації ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» не здійснювалося. Також позивачем не надано доказів підвищення в спірний період його заробітної плати, що було б підставою для визначення базового місяця при обчисленні індексації заробітної плати. За таких обставин, суд відхиляє розрахунок, наданий позивачем [PERSON] в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення індексації заробітної плати як такий, що не може бути визнаний достовірним, та приходить до висновку про відсутність підстав для присудження стягнення заявленої спірної суми розміром 3432,96 гривень. По суті позовних вимог в частині присудження [PERSON] моральної шкоди, за порушення ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» трудових прав, - суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 р. роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема, невиплати йому грошових сум), яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 25.04.2012 р. у справі N 6-23цс12 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) - захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Аналогічна позиція міститься у п. 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1389/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права". Юр`єв [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, - посилається, що дії ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» щодо невиплати заробітної плати в період роботи та не проведенні розрахунку при звільненні, - привели до прикладання додаткових зусиль для організації життя (пошуки іншої роботи) та поставили позивача у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального проживання як його особисто так і членів його сім`ї (нестача коштів на придбання продуктів харчування, купівля необхідних побутових речей, утворення заборгованості по комунальним платежам), - все це мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Суд, такі посилання приймає до уваги, та з урахуванням правових норм, якими врегулювано спірні відносини сторін в розглядуваній частині позову, - приходить до висновку про наявність законних підстав для присудження моральної компенсації. Визначаючи розмір такого відшкодування, - суд, враховує вищезазначене, фактичні обставини справи, в тому числі тривалість порушення прав позивача, характер порушення прав позивача (відповідач станом на день ухвалення рішення не провів розрахунок з позивачем), обсяг душевних страждань, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, здійснення додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним стягнути з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» на користь [PERSON] моральну компенсацію присудивши грошову суму у розмірі 3000,00 гривень. Суд, надавши правову оцінку позовній заяві, ухвалюючи рішення про присудження до стягнення з ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» на користь [PERSON] сум коштів - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строків виплати та моральної шкоди, - зазначає наступне. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів працівнику та моральної шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц). При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, - суд враховує, що згідно матеріалів справи ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» має перед [PERSON] обов`язок по виплаті заробітної плати згідно довідки про заборгованість, де суми відображено вже з урахуванням проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] в силу п. 1 частини 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при подачі позову державне мито не сплатив. Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 1 п. 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Тобто, з позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати, оплати простою, індексації заробітної плати в заявленому позивачем розмірі 370100,79 гривень підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3701,01 гривень. Позовні вимоги майнового характеру задоволено частково на суму 182544,35 гривень (на 49 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави складає 1813,49 гривень (3701,01 грн. х 49 % : 100 %). Згідно п.п. 2 п. 2 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Датою подачі позову є 19.12.2018 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1762 гривні. Тобто, з позовної заяви про стягнення моральної шкоди підлягав сплату судовий збір в сумі 704,80 гривень. Позовні вимоги немайнового характеру задоволено частково на суму 3000,00 гривень (тобто 30 % від заявленої вимоги 10000,00 гривень), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави складає 211,44 гривень (704,80 х 30 % : 100 %). Враховуючи, вказане, з відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2024,93 гривень. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 47, 83, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати",

Outcome: partial