Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловою квартирою [ADDRESS] , та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02 грудня 2013 року він отримав свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] видане виконавчим комітетом Богуславської міської ради, про те, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2014 року номер 24397154 у [PERSON] у спільній сумісній власності перебуває квартира в [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №1095 від 09.04.2019 року до складу сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] входять [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, [PERSON] - син. Усього - 5 осіб. З акту обстеження житлово-побутових умов від 08.04.2019 року складеного Богуславською міською радою Київської області видно, що син позивача - [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає протягом трьох років. Позивач зазначає, що приводом для звернення до суду є необхідність зняття з реєстрації особи, яка зареєстрована в даній квартирі, але фактично там тривалий час, а саме з 2015 року не проживає, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг приймає, особисті речі в будинку відсутні, хоча комунальні послуги на нього нараховуються як на зареєстровану особу за даною адресою. Дана реєстрація впливає на позивача, як на співвласника житла при нарахуванні та оформленні субсидії. Крім того у [PERSON] на даний час існує велика заборгованість за кредитами, близько 42000 тисяч гривень, які він отримав в банківських установах та не має наміру їх сплачувати, що може в подальшому тягнути за собою накладення арештів на майно усіх співвласників житла. Посилаючись на положення ст. 405 Цивільного кодексу України позивач просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, обгрунтувавши позовні вимоги вищенаведеними фактами та доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками житлової квартири [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] виданим 02 грудня 2013 року виконавчим комітетом Богуславської міської ради та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2014 року номер 24397154. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність", який втратив чинність з 20 червня 2007 року на підставі Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України"). Оскільки відповідач [PERSON] являється співвласником квартири [ADDRESS] , то як наслідок вимоги іншого співвласника [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаною квартирою, не обґрунтоване на вимогах чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed