Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

03.10.2014 року Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" звернулося в інтересах виробничої одиниці "Дружківкатепломережа" у Дружківський міський суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість по сплаті за теплову енергію у сумі 4250,33 гривень. Позивач у позові вказав, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS], користуються послугами опалення та гарячого водопостачання, які надає ВО "Дружківкатепломережа" ОКП "Донецьктеплокомуненерго". Але за послуги сплачували не регулярно. Станом на 30 вересня 2013 року за ними значиться заборгованість перед ОКП "ДТКЕ" ВО "Дружківкатепомережа" у розмірі 4250,33 гривень. 27 листопаду 2013 року було видано судовий наказ на зазначену суму, але ухвалою Дружківського міського суду від 06 березня 2014 року виданий наказ скасовано. Просить стягнути з відповідачів цю заборгованість та судовий збір у сумі 243,60 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, пояснила, що відповідачі [PERSON], [PERSON] вселяючись у квартиру за адресою: [ADDRESS], знали, що ця квартира обладнана системою централізованого опалення та оскільки не відмовились від цього житлового приміщення, то вони виразили згоду на отримання послуг теплопостачання. Послугами "Тепломережі" користувались з моменту вселення. Від них ніколи не надходило скарг про відсутність тепла, або про його недостатність. Окремого індивідуального опалення у квартирі відповідачів не встановлено. Якихось даних про переобладнання гарячої води у квартирі до позивача не надходило. Фактично отримані послуги теплопостачання відповідачі не сплачували. Тарифи на послуги постачання теплової енергії, згідно ст. 25 ЗУ "Про теплопостачання" були надруковані в засобах масової інформації. Послуги надавалися їм в повному обсязі та належним чином. Просить позов Тепломережі задовольнити у сумі 4250,33 гривень. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки. Надали заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату. Крім того, відповідачі надали суду заперечення на позовні вимоги, згідно яких вказали, що вони не згодні з позовними вимогами за наступних підстав: по-перше, позивачем з ними не було укладено договору на отримання послуг на опаленння. По-друге, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10 липня 2009 року, власником квартири вона не є. Крім того, відповідачі вважають, що для пред"явлення позовних вимог сплинув строк позовної давності, встановленний законом у три роки.Просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши докази по справі, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОКП "Донецьктеплокомуненерго" не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що відповідач [PERSON] мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS] у м.Дружківка та є її власником з 09 листопаду 2004 року, крім нього власників квартири не має. Відповідач [PERSON] зареєстрована та мешкає в квартирі з 10 липня 2009 року. Власником квартири вона не є (а.с. 34,38) . Дана квартира розташована в багатоповерховому будинку та забезпечена централізованим опаленням, прилади обліку теплової енергії в кварирі відсутні. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні від відповідача [PERSON] ніколи не надходило скарг про відсутність тепла, або про його недостатність. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] є споживачем теплопостачання. Згідно особового рахунку [NUMBER] , який відкритий позивачем за об'єктом споживання [ADDRESS], заборгованість по цій квартирі за послуги з теплопостачання за період з вересня 2004 року по 30 вересня 2013 року включно складає 4250,33 гривень. (а.с. 3-5 ) Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідач зобов'язаний був вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Ці строки оплати послуг наданих в період з 01 вересеня 2004 року по 30 вересня 2013 року включно сплинули, заборгованість відповідача [PERSON] за цей період складає згідно виписки з особового рахунку [NUMBER] у сумі 4250,33 гривні. З особового рахунку [NUMBER], який відкритий позивачем за об'єктом споживання - [ADDRESS] , вбачається, що зазначена заборгованість виникла внаслідок того, що в спірний період відповідач надані послуги з теплопостачання (централізоване опалення) оплачував нерегулярно та не в повному обсязі (а.с. 3-5 ), а тому зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Відсутність письмового договору про надання послуг між позивачем та відповідачем не виключає обов'язок сплачувати ці послуги. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Мешкаючи в багатоквартирному будинку, в який позивач надає теплову енергію, користуючись цими послугами на протязі тривалого проміжку часу та періодично їх частково сплачуючи, відповідач [PERSON] своїми діями підтвердив наявність між ним та позивачем фактичних договірних правовідносин, внаслідок яких у відповідача виникли щомісячні обов'язки по сплаті фактично отриманих послуг. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій. Проте відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочинну, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України "Про житлово-комунальні послуги" такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов'язку сплатити фактично отримані ним послуги з централізованого опалення квартири. Плата за теплову енергію, передбачена до 2005 року Правилами надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями) та Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21. 07. 2005року № 630, відповідно до ст. 10 Правил № 1497 р. - плата за послуги вноситься щомісячно по нормам та тарифам, встановленим обласними держадміністраціями із рахунку на 1 кв. метр житла на одного мешканця. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно п. 20 цих Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів теплової енергії або затверджених нормативів споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Згідно п. 21 Правила у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормами споживання з розрахунку за 1 кв. м (куб метр) опалювальної площі (об'єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Суд встановив, що плата за теплопостачання нараховувалася відповідачу з 03 вересня 2003 року згідно рішення виконкому міської ради №761 від 03.09.03р. №761, і тарифи складають 0,97грн. за 1 кв. м. загальної площі квартири, за 1 куб.м. гарячої води - 3,76грн. З вересня 2005 року - згідно рішення виконкому міської ради №654 від 30.06.2005р., тарифи складають 1,32грн. за 1м2 загальної площі квартири, за 1 куб м гарячої води -6,30грн. З серпня 2006 року - згідно рішення виконкому міської ради №643 від 23.06.2006 р., тарифи складають 1,92 грн. за 1 м2 загальної площі квартири, за 1куб м гарячої води - 10,16 грн. З жовтня 2006 року - згідно рішення виконкому міської ради № 851 від 17.08.2006 р., тарифи складають 2,64 грн. за 1 м2 загальної площі квартири, за 1куб м гарячої води - 10,16 грн., 194,14 грн. за 1 Гкал. Відповідач [PERSON] не регулярно сплачував послуги теплопостачання у зв'язку з чим виникла заборгованість. Наявність у відповідача заборгованості підтверджує невиконання ним обов'язків, передбачених п.33 Правил надання населенню послуг з теплопостачання № 1497 та п. 30 Правил № 630, по своєчасній оплаті наданих послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з частиною 1 частиноюст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, право відношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5632692 від 30 листопаду 2004 року (а.с.34), відповідач [PERSON] не є власником квартири. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 вересня 2004 року по 30 вересня 2013 року з відповідача [PERSON] у сумі 4250,33 гривень, з відповідача [PERSON] заборгованність стягненню не підлягає. Але, згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та відповідно до частини 3 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості 03.10.2014 року, відповідно до частини 3 ст. 118 ЦПК України після скасування 06 березня 2014 року за заявою боржника [PERSON] судового наказу від 27 листопаду 2013 року про стягнення з нього заборгованості за послуги з централізованого опалення (а.с.2 ). Звернення ОКП "Донецьктеплокомуненерго" з заявою по видачу судового наказу в 2013 році відповідно до частини 2 ст. 264 ЦК України перервало перебіг строку позовної давності. Будь-яких поважних причин пропуску строку на звернення до суду з заявленими позовними вимогами позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не наведено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість лише в межах строку позовної давності - за останні три роки з часу винесення судового наказу, тобто з 27 листопаду 2010 року по 30 вересня 2013 року. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за послуги теплопостачання за період з 27 листопаду 2010 року по 30 вересня 2013 року. Але, за цей період у відповідача [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання не має (заборгованість на 01 грудня 2010 року складає 4720,05 гривень, заборгованість на 01 жовтня 2013 року складає 4250,33 гривень), тобто відповідачем переплачено 469,72 гривні. Суд не може погодитися з доводами представника позивача, що строк позовної давності відповідачем було прервано, оскільки він має періодично щомісячні проплати за послуги теплопостачання . Відповідно до правової позиції, яку висловив Верховнимй Суд України в постанові від 19 березня 2014 року за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Оскільки у відповідача [PERSON] не має заборгованності перед позивачем, то у задоволенні позовних вимог позивачу треба відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача стягується, якщо рішення винесено на користь позивача, оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, то судовий збір не підлягає стягненню на його користь з відповідача. На підставі ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 130, 131, 174, 209, 210, 212-215, 223 ЦПК України, та

Outcome: dismissed