Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер [NUMBER] від 06.10.2014р.), яке було видане на ім'я [PERSON] та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер [NUMBER] від 06.10.2014р.), яке видане на ім'я [PERSON] - недійсними; визнати за [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що за власні кошти придбала спірну квартиру, проте шляхом зловживання довірою, відповідачі стали власниками квартири у рівних долях. А в 2015 році [PERSON] стала одноособовим власником квартири, після укладання між нею та [PERSON] договору дарування частини квартири. Кошти для придбання спірної квартири були отриманні шляхом продажу належної позивачу квартири [ADDRESS] за 620 000 грн 00 коп та запозичення у сестри позивача [PERSON] у розмірі 40 000 грн 00 коп. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. У запереченнях до позовної заяви вказав, що передоплата за спірну квартиру у розмірі 40 000 грн 00 коп була внесена за рахунок коштів [PERSON], які останні отримала від продажу належного їй автомобіля Chevrolet Aveo. Гроші на оплату майнових прав на спірну квартиру вносилися відповідачами особисто по 149 900 грн 00 коп, які були подаровані позивачем після продажу квартири [ADDRESS]. Позивач була обізнана про коло власників спірної квартири, процес отримання та оформлення документів від неї не приховувався. Крім того, позивач писала заяву про реєстрацію її в спірній квартирі, а відповідачі, як власники давали на це згоду. Сама позивач при реєстрації правовстановлюючих документів не надавала. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. [PERSON] є сином позивача [PERSON], а відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON] та відповідно невісткою [PERSON] 23.10.2013р. між ТОВ "ДБК-Партнер" з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої, було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 1-142/к, згідно якого ТОВ "ДБК-Партнер" продає, а [PERSON] і [PERSON] придбають на дві особи у рівних долях майнові права на квартиру № 299 у житловому будинку по вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва, на умовах та в порядку, що визначені у цьому Договорі. Актом прийому передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав № 1-142/к від 23.10.2013р. ТОВ "ДБК-Партнер" передало, а [PERSON] і [PERSON] прийняли в повному обсязі майнові права на квартиру [ADDRESS]. Покупці сплатили 100 % вартості майнових прав на дану квартиру у розмірі 626 640 грн 00 коп. Згідно акту прийому-передачі від 18.08.2014р. вбачається, що ТОВ "ДБК-Партнер" побудувало та передало, а [PERSON] і [PERSON] сплатили 100 % вартості та прийняли квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер: [NUMBER] від 06.10.2014р.) [PERSON] є власником ? частини квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер: [NUMBER] від 06.10.2014р.) [PERSON] є власником ? частини квартиру [ADDRESS]. З квитанцій № 14, № 16 від 28.10.2013р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було сплачено по 20 000 грн 00 коп на користь ТОВ "ДБК-Партнер" на оплату майнових прав на [ADDRESS] за договором № 1-142/к. 14.05.2014р. та 15.05.2014р. від імені [PERSON] та [PERSON] було здійснено оплату майнових прав на [ADDRESS] за договором № 1-142/к. Дана обставина підтверджується квитанціями (№ 971420028, № 971420024, № 971530008, № 971530010). Згідно позовної заяви, надаючи [PERSON] 40 000 грн 000 коп, щоб він зарезервував спірну квартиру, позивач вважала, що останній внесе кошти за себе та позивача, але він вніс кошти за себе та [PERSON]. Позивач також стверджує, що саме вона перераховувала кошти 14.05.2014р. та 15.05.2014р. вважаючи, що сплачувала гроші за себе та сина. Згідно договору від 24.07.2015р. [PERSON] подарував [PERSON] ? частину квартири під [ADDRESS]. Відповідно до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За приписами ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 230 ЦК України встановлені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, відповідно до яких, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Отже, позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин, а також того, що відповідачі зловживаючи довірою стали власниками спірної квартири, оскільки позивач, як вона стверджує, особисто від імені відповідачів сплатила решту суми грошових коштів за квартиру, що підтверджується квитанціями від 14.05.2014р. та 15.05.2014р. Крім того позивач в 08.11.2014р. подавала заяву до Деснянського РВ ГУ ДМС України в м. Києві заяву про реєстрацію місяця проживання в спірній квартирі, де відповідачі, як власники квартири письмово надали свою згоду на таку реєстрацію. З огляду на ці обставини доводи позивача про те, що зі змістом договору купівлі-продажу майнових прав № 1-142/к вона не ознайомилась, оскільки вважала, що квартира буде придбана на її ім'я та сина, не можуть бути підставою для задоволення позову. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач не могла не знати, що вона не є власником спірної квартири. Одночасно суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана за кошти позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 14.05.2014р. та показами свідків, що в свою чергу не є підставною для задоволення позову. Заява [PERSON] про те, що перший внесок за спірну квартиру у розмірі 40 000 грн 00 коп було здійснено з коштів отриманих внаслідок продажу належного їй автомобіля Chevrolet Aveo в судовому засіданні підтвердження не знайшла. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed