Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування поданої позовної заяви, яка в подальшому була уточнена, представник позивача зазначив, що 17.10.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Акцент банк» був укладений договір № SAMAB01000001478144 у відповідності до якого вкладник передала банку грошові кошти для розміщення на депозитний рахунок у розмірі 24 423,45 EUR, з нарахуванням відсотків 6% річних. Строк розміщення вкладу було передбачено на 3 місяці - до 17.01.2014 року. Відповідно до п. 15 договору строк дії договору було продовжено до 17.04.2014 року. 23.07.2014 року представником позивача на адресу банку була надіслала заява про припинення дії договору, повернення коштів, нарахування відсотків за користування коштами. Позивач також з червня 2014 року неодноразово звертався до відповідача в усній формі, а також на адресу відповідача надсилав заяву з вимогою про повернення коштів, та нарахування процентів за користування коштами, про що свідчить квитанція від 05.09.2014 року. Однак, грошові кошти так і не були повернуті, а співробітники банку ігнорують звернення позивача та не повідомляють про можливість отримання вкладу. Просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» на користь [PERSON] суму вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 679 411,62 грн., пеню у розмірі 8 566,75 грн., проценти за прострочення повернення коштів у розмірі 40 775, 81 грн. В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. Надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що по справі відсутній предмет спору, оскільки позивачем не було доведено факт його звернення до відповідача та відмови останнього від виконання ним своїх зобов'язань за укладеними договорами. Вважають, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» в Автономній Республіці Крим, виконує АНО "Фонд захисту вкладників", за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, тому Публічне акціонерне товариство «Акцент банк» є неналежним відповідачем у справі. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначають, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тому вимоги про стягнення інфляційних витрат є безпідставними. Вимоги про стягнення пені є також безпідставними, оскільки така відповідальність не передбачена договорами банківського вкладу. В судовому засіданні представником відповідача було зазначено, що факт укладення договору банківського вкладу № SAMAB01000001478144 від 17.10.2013 року позивачем не доведено, оскільки не надано оригіналу зазначеного договору. Разом із цим представником відповідача надано довідку, відповідно до якої у банку не має можливості надати інформацію по договору банківського вкладу № SAMAB01000001478144 від 17.10.2013 року, який укладено між [PERSON]та Публічним акціонерним товариством «Акцент банк», у зв'язку із тим, що доступу до первинної документації, а саме договорів з клієнтами на паперових носіях та платіжних доручень, є обмежений. Додатково зазначили, що доступу до інформації по договорах банківського вкладу, укладених на території Автономної Республіки Крим, в електронному виді також не має. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Акцент банк» 17.10.2013року було укладено договір банківського вкладу № SAMAB01000001478144. Згідно з розділом «дані по вкладу» договору банківського вкладу № SAMAB01000001478144 вкладник передала банку грошові кошти для розміщення на депозитний рахунок у розмірі 24 423,45 EUR, з нарахуванням відсотків 6% річних. Строк розміщення вкладу було оформлено на 3 місяці - до 17.01.2014 року. Факт отримання банком вкладу у сумі 24 423,45 EUR підтверджується квитанцією № 7522734 від 17.10.2013 року. Відповідно до пункту 20 договору банківського вкладу № SAMAB01000001478144 договір укладається в двох екземплярах один з яких видається вкладнику, а інший зберігається в банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови управління банку, а також відтворення відтиску печатки банка технічними печатними засобами. Позивач 05.09.2014 року звертався із заявою до відповідача з метою отримання коштів за банківським вкладом, проте до цього часу кошти позивачу не повернуті. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, відповідач не виконав умови договору та вимоги ст. 1058-1961 ЦК України і безпідставно не повернув вклад. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в націо\-нальній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Доводи банку про те, що зобов'язання за укладеними із позивачем договором повинні виконуватись АНО "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної РеспублікиКрим, а також посилання на нормативні акти Російської Федерації є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" не передбачає підстав звільнення банку від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання його відокремленими філіями. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення вкладу в розмірі 24 792,81 EUR, процентів в розмірі 40 775, 81 грн., нарахованих на вклад та трьох відсотків річних в розмірі 8 566,75 грн. підлягають задоволенню, а в задоволенні вимог в частині стягнення індексу інфляції необхідно відмовити. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В частині 2 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за договором банківського вкладу № SAMAB01000001478144 від 17.10.2013 року у розмірі 24 792,81 EUR, що за курсом Національного банку України станом на 18.03.2015 року (з розрахунку 100 доларів США складає 2 348,60 грн.) складає 582 283 грн. 61 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial