Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Керівництво ВСП КЗОЗ «ОКПЛ» КЛПЗ «Міський психоневрологічний диспансер м.Торецька» в липні 2019 року звернулось до суду з заявою стосовно [PERSON] , [INFO] про надання йому психіатричної допомоги у примусовому порядку, посилаючись на те, що актом № 12 від 29 липня 2019 року комісія лікарів - психіатрів проведеним психіатричним оглядом на предмет призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового психіатричного амбулаторного лікування прийшла до висновку, що [PERSON] страдає хронічним психічним захворюванням, у зв`язку з чим вважає за необхідне клопотати про надання йому психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах амбулаторного лікування. Представник КЛПЗ «Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька» в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю. Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявлених вимог. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти надання йому психіатричної допомоги у примусововому порядку. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина друга статті 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Письмова заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До письмової заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди та без письмової згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обгрунтування про необхідність надання особі такої допомоги (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Відповідно до частини першої, другої статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Судом досліджено висновок з акту засідання комісії психоневрологічного диспансеру м. Торецька від 29 липня 2019 року № 12 та амбулаторну карту [PERSON] згідно яких встановлено, що [PERSON] , 1974 р.н. перебуває на обліку у лікаря-психіатра в КЛПЗ "Міський психоневрологічний диспансер м. Торецьк" з 1991 року. За час перебування на обліку декілька разів проходив примусове психіатричне лікування, в тому числі стаціонарне. 13.06.2019 на прийом до психіатра звернулася мати [PERSON] із заявою госпіталізувати сина до психіатричної лікарні м. Краматорська, у зв`язку з погіршенням його психічного стану. Був направлений на стаціонарне лікування до психіатричної лікарні м. Краматорська. Виписаний 22.07.2019. 29.07.12019 мати [PERSON] знову звернулася до лікаря-психіатра і поскаржилася на погіршення психічного стану сина. Комісія лікарів, враховуючи психічний стан [PERSON] , а також його схильність до правопорушень, і не бажання добровільно приймати підтримуюче лікування прийшла до висновку про звернення до Дзержинського міського суду Донецької області із заявою про призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування. Отже, за наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів КЛПЗ "Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька" від 29.07.2019 про необхідність надання [PERSON] амбулаторного психіатричного лікування, суд вважає, що є підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, оскільки [PERSON] страждає на психічне захворювання, добровільно лікування в амбулаторному режимі не проходить, внаслідок чого психічний стан хворого погіршився, що може завдати шкоди його здоров`ю, або нашкодити оточуючим, суд приходить до висновку, що заява КЛПЗ "Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька" підлягає задоволенню.

Outcome: approved