Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] де третя особа Орган опіки і піклування Тячівської РДА про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька та дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2015 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], 28.01.2017 р., який знаходиться у неї на вихованні та на її повному утриманні. Відповідач жодним чином не дбає про виховання сина і не виконує батьківський обов'язок в частині матеріального забезпечення дитини. Для належного забезпечення дитини одягом, харчуванням, не маючи постійного місця роботи вона періодично на нетривалий період виїжджає на заробітки до родичів за кордон до РФ де з відповідачем по справі вони проживали більше шести років і де народився їх син, тим самим має можливість забезпечити сину відпочинок та оздоровлення. Однак при зверненні до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон сина [PERSON], вона отримала нічим невмотивовану відмову, яка перешкоджає у виготовленні сину закордонного паспорту. Однак, без його згоди вона не має можливості виготовити відповідні документи. Тому просить суд надати дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів для виїзду за кордон малолітнього сина [PERSON], [INFO] та його тимчасові виїзди за кордон до Російської Федерації у супроводі [PERSON] без згоди батька [PERSON], [INFO]. Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги та просять суд позов задовольнити надавши [PERSON] дозвіл на виготовлення паспорта для виїзду за кордон малолітнього сина [PERSON], [INFO] та його тимчасові виїзди за кордон до Російської Федерації у її супроводі без згоди батька [PERSON], [INFO] в період з 1 вересня 2018 р. по 31 січня 2019 р. та з 1 травня 2019 року по 1 серпня 2019 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує відносно заявленого позову посилаючись на те, що позов не обґрунтований та належними доказами не підтверджений. Так суду не надано доказів того, що позивачка зверталась до нього за отриманням дозволів для виїзних документів на дитину, не надано доказів в який саме період часу вона зверталась з такою вимогою, доказів того, що він відмовив надати такі дозволи. Також стверджує, що позивачкою не надано доказів і не може бути надано, що вона зверталась до ВГІРФО Тячівського РВУ МВС України в Закарпатській області та до органу опіки піклування Тячівської РДА, оскільки таких органів ( юридичної особи) уже не існує. Стверджує, що суду взагалі не надано доказів того, що існує спір між ним та позивачкою з приводу надання дозволів для виїзних документів на дитину. Разом з цим стверджує, що позивачкою не надано доказів для підтвердження мети виїзду дитини за кордон на оздоровлення або на відпочинок , а також того, що дитина є хворою або ж потребує такого оздоровлення та доказів того, що вона матеріально зможе забезпечити дитині оздоровлення та відпочинок за кордоном. Тому просить відмовити в позові за недоведеністю позивачкою обставин справи. Відповідач причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Представник Органу опіки і піклування Тячівської РДА в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки та її представника та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. З матеріалів справи слідує, що позивачка уклала шлюб з відповідачем 4 вересня 2015 року. З свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] від 09.02.2017 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Син [PERSON] знаходиться на утриманні та вихованні у позивачки, що стверджується довідкою Лопухівської сільської ради від 04.01.2018 р. Судом встановлено, що відповідач на усні вимоги [PERSON] відмовляє у наданні згоди на виїзди дитини з нею за кордон в Російську Федерацію, де вона працює та має можливість забезпечити належний відпочинок, оздоровлення, дитині, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Тячівського РДА №8 від 05.02.2018 року. Відповідно п. 3 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов'язаної із захистом прав дитини» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об'єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей). Таким чином орган опіки та піклування Тячівська РДА є належним органом, що приймає участь у захисті сімейних прав та інтерес, що також передбачено ст.19 СК України. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вище вказаним висновком органу опіки та піклування, також, стверджено, що відповідач не приймає участі у вихованні сина та не підтримує його матеріально. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Батько неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з'явився, нотаріально посвідченого дозволу на виїзд закордон сина суду не надав, а також не надав доказів (поважних причин) ненадання такого, а тому суд до уваги заперечення відповідача про те, що не існує спору з приводу надання дозволів для виїзних документів на дитину. Суд вважає, що не надання таких дозволів вказує на безпідставне зловживання відповідачем своїми правами, що шкодить інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, а тому в інтересах неповнолітньої дитини та можливості її оздоровлення, відпочинку та належного виховання саме мамою, яка працювала та працює в Російській Федерації, що не заперечене відповідачем, суд проходить до висновку, за можливе надати дозвіл [PERSON] на виготовлення дитячих проїзних документів для виїзду за кордон малолітнього сина [PERSON], [INFO], та дозволити йому виїзд за кордон до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], в період з 1 вересня 2018 р. по 31 січня 2019 р. та з 1 травня 2019 року по 1 серпня 2019 року.

Outcome: approved