Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

26.12.2019 року від [PERSON] до суду надійшла спрямована поштою позовна заява до АТ «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації невикористаної щорічної відпустки, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати. Ухвалою суду від 28.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та відкрито провадження у справі. 17.01.2020, 27.01.2020 року позивачем надана заява про розгляд справи у відсутності позивача [PERSON] , на позовних вимогах наполягає. Ухвалою суду від 25.02.2020 року залишено позовну заяву без руху. 14.04.2020 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. 30.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити, а також просив суд розглядати справу у його відсутності. Ухвалою від 07.07.2020 витребувано з УПФУ в м. Краматорську витребувано індивідуальні відомості про застраховану особу. \~ \~ \~ \~Згідно позову, з 08.07.2016 року позивач працював \~ \~ \~ \~в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця». Згідно наказу з особового складу № 1/ос від 06.07.2016 року позивач працював в даній організації. До березня 2017 року ніяких претензій з виплати заробітної плати до відповідача у позивача не було. Відповідач з березня 2017 року у односторонньому порядку припинив виплату заробітної плати позивачці без повідомлення причини. Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 25.04.2017 року № 265 та виданого на його підставі наказу регіональної філії «Донецька залізниця» від 28.04.2017 року № 645-НЗ-1 виробничий підрозділ Ясинуватська дистанція сигналізація та зв`язку» разом зі всіма іншими підприємствами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ліквідувалися з 17.07.2017 року. На підставі вище зазначених наказів у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» наказом по підприємству від 03.05.2017 року № 64/ШЧ було створено комісію по скороченню штату працівників, і позивач отримав повідомлення від 11.05.2017 року № 246 для ознайомлення про ліквідацію та виведенню із штатного розпису своєї посади. В зв`язку з чим позивач 17.07.2017 року був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку із скороченням штату згідно наказу з особового складу від 10.07.2017 року № 8810/ДН-ос. В день звільнення позивачу було видано належно оформлена трудова книжка, однак розрахунок по заробітній платі з позивачем на момент звільнення не був проведений. На день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по отриманню вихідної грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку 7078,39 грн. та компенсацію за невикористану відпустку за 15-днів у сумі 3852,30 грн., виплаті заробітної плати за період з березня по липень 2017 року в розмірі 12920,04 грн., яку позивач просить стягнути в загальній сумі 23850,73 грн.. Відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат», загальна сума компенсації, яка належить позивачці складає 5213,15 грн., яку також просить стягнути позивач на свою користь. \~ \~ \~ \~Згідно відзиву на позовну заяву, заробітна плата з вже здійсненним утриманням податків і зборів за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 у розмірі 9682,41 була пререхована позивачу на розрахунковий рахунок позивача № [NUMBER] у АБ «Експрес Банк» України та за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 позивачу була нарахована заробітна плата з утриманням податків та зборів у сумі 1991,90 грн., яка отримана 12.07.2017 в касі Донецької дирекції залізничних перевезень м. Лиман, таким чином відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачем. Також зазначила, що у зв`язку з захопленням невідомим особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м. Донецьк у відповідача з 16.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства, до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Зазначає, що у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо. З 16.03.2017 року до Дирекції не надходили первинні документи від підприємства, на якому працював позивач, для нарахування заробітної плати. Тобто на підконтрольній Україні території інформація відсутня, а не втрачена, а саме первинна документація для нарахування заробітної плати. Згідно вказівки ПАТ «Укрзалізниця» № Ц-2-2/1666-17 від 11.07.2017 року, на яку посилається позивач, зазначає, що виплата винагороди за підсумками роботи за 2016 рік штатним працівникам, які є колишніми працівниками ДП «Донецька залізниця» та прийняті на роботу за переведенням у 2016 році, здійснюється регіональними філіями ПАТ «Укрзалізниця» до яких переведені працівники, з урахуванням умов, визначених Положенням, за умови виконання обов`язків на підконтрольній українській владі території. Просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши позов, заяви, відзив та докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Так з копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що останнього було прийнято на роботу 08.07.2016 року до Ясинуватської дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця», яку наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303 було реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу « Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії « Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та працював там по 17.07.2017 року, звільнений в зв`язку зі скороченням штату з підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Як зазначив відповідач АТ «Українська залізниця» з 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно рішення РНБО від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих зокрема у м.Донецьк, у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), комп`ютерних баз даних, втрачено контроль над господарською діяльністю, що унеможливлює перевірити факт виконання позивачем [PERSON] своїх трудових обов`язків та провести нарахування та виплату йому заробітної плати. Позовні вимоги стосуються періоду з березня по липень 2017 року. Згідно вищенаведеної довідки відповідача, нарахування заробітної плати [PERSON] за березень 2017 року склало 1991,90 грн. Згідно копії видаткового касового ордеру № 7 від 12.07.2017 року вказана суму позивачем [PERSON] отримана 12.07.2017 року. Разом з тим згідно інформації, наданої за ухвалою суду УПФУ у м.Краматорську, нарахування заробітної плати [PERSON] за березень 2017 року склало 5365,54 грн., що суперечить повноті даних, наданих відповідачем, з огляду на що вбачається заборгованість із заробітної плати в сумі 3373,64грн. (по нарахуванню). За період з квітня по липень 2017 року офіційними даними відповідач та контролюючі органи не володіють. Строки виплати заробітної плати передбачені ст.115 КЗпП України, зокрема заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Навіть при недоведеності факту припинення трудових відносин з позивачем виплата заробітної плати останньому повинна відбуватися у строки, передбачені ст.115 КЗпП України. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-IV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до ст.12, частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Розрахунки заробітної плати (табуляграми) за березень, квітень - липень 2017 року узгоджуються з наказом начальника дирекції Ю.П. Косий від 17.03.2017 року № 236/ДНД про встановлення простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.39-40) та підтверджується інформацією УПФУ у м.Краматорську. За березень 2017 нараховано 5365,54 грн, виплачено 1991,90 грн, невиплачено 3373,64 грн За квітень 2017 року нараховано 4116,16 грн За травень 2017 року нараховано 4116,16 грн За червень 2017 року нараховано 1035,51 грн За липень 2017 року нараховано 11722,39 грн. (з врахуванням компенсації за невикористані 15 днів відпустки 3852,30 грн, та вихідної допомоги при звільненні 7078,39 грн). В кожній табуляграмі наявна оплата простоїв (код 340). Відповідачем суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували зазначену заборгованість по оплаті за час простою, так само не оспорюється наявність зазначеного наказу, також не оспорюється факт перебування з позивачем у трудових відносинах та звільнення його саме 17.07.2017. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Відповідно до ст.12, частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються наказом № 8810/ДН-ОС від 10.07.2017 року про припинення трудового договору, який був виданий в.о. начальника дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузським. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача зазначена конкретна кількість днів невикористаної відпустки, а саме, 15 днів, на компенсацію яких має право позивач та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.29). Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б спростовували відомості щодо нарахованої позивачу заробітної плати за квітень - липень 2017 року у розмірі 20990,22 грн (з урахуванням компенсації за невикористані 15 днів відпустки у розмірі 3852,30 грн та вихідної допомоги при звільненні у розмірі 7078,39 грн). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду документів ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі, у відзиву на позовну заяву визнає той факт, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, що такий буде проведено при наявній можливості забезпечення безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до документів, які залишилися у виробничих підрозділах на окупованій території України, суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі (сумам, які належали йому від підприємства на день звільнення). Посилаючись у відзиву на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум заробітної плати не наводить. Таким чином суд погоджується з розрахунками наданими позивачем, а саме заборгованість по заробітній платі за березень, квітень-липень 2017 року, які представником відповідача не спростовані, суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними, а отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітну плату за березень, квітень - липень 2017 року недоотриману заробітну плату та заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 24363,86 грн (з урахування нарахованої у липні 2017 року вихідної допомоги у розмірі 7078,39 грн та компенсацію за невикористані 15 днів відпустки у розмірі 3852,30 грн) - підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23.04.1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5213,11 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. 168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. 168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. 168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. При подачі позову позивача звільнено від сплати судового збору. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved