Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який в процесі розгляду справи уточнила и просила дозволити без супроводу батька [PERSON] здійснити тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] за межі України з 01 листопада 2019 року по 31 травня 2020 року до Російської Федерації; дозволити їй без супроводу батька [PERSON] здійснити тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] за межі України з 01 травня 2020 року по 30 вересня 2020 року до Туреччини та Єгипту; надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] за межі України. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі у шлюбі не перебувала. Він є батьком їх дитини [PERSON] , [INFO] . На теперішній час однією сім`єю вони не мешкають. З грудня 2018 року відповідач знаходився в Харківському слідчому ізоляторі, а на теперішній час відбуває покарання в ДУ «Диканівська ВК №12». Зазначила, що дитина проживає разом з нею у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Вказала, що вона утримує, виховує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначила, що на теперішній час відповідач участі у вихованні дитини не приймає, догляд за дитиною не здійснює, матеріальної допомоги не надає. Також вказала, що відповідач в добровільному порядку відмовився надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку, оздоровлення та спілкування з близькими родичами. Зазначила, що у неї є рідна тітка, [PERSON] , яка мешкає в Російській Федерації, Липецькій області, с. Долгоруково . Вони з дитиною постійно з нею спілкуються, вона запрошує погостити в неї та оздоровитися. Однак відповідач без пояснення причин неодноразово відмовляв їй у виїзді дитини до тітки. Вказала, що 01 серпня 2019 року вона приїздила на побачення до відповідача у колонію, просила його надати дозвіл на виїзд до тітки, але відповідач категорично їй відмовив, не обґрунтувавши при цьому причину відмови. Зазначила, що така поведінка відповідача шкодить інтересам дитини, порушує права дитини та свідчить про зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Також, вона має намір з 01.11.2019 року по 31 травня 2020 року виїхати з дитиною у гості до тітки та оздоровити дитину у період з 01 травня 2020 року по 30 вересня 2020 року у Туреччині та Єгипті. Для виїзду за кордон України у дитини відсутній проїзний документ. Зобов`язалась вжити заходів для безпечного перебування дитини за кордоном і повернення дитини в Україну. Тому, з метою захисту прав дитини вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон та оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини. 04.10.2019 року до суду надійшла заява від відповідача про бажання приймати участь у розгляді справи в режимі відео конференції та зазначив, що надає дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини [PERSON] , 2011 р.н. У судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та зазначив, що надає згоду на тимчасовий виїзд за кордон його неповнолітньої дитини [PERSON] , 2011 р.н. та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини. Зазначив, що насправді не чинив перешкоду у виїзді дитини за кордон, завжди піклувався про неї та не бажає чинити перешкод у виготовленні проїзних документів для дитини. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Вислухавши сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.06.2011 року. Батьками зазначені сторони по справі. [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Також, судом встановлено, що [PERSON] , засуджений 29.09.2014 року Харківським районним судом Харківської області та на теперішній час відбуває покарання в ДУ «Диканівська виправна колонія №12» (а.с.34). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, вказаними вище Правилами встановлено, що якщо один із батьків дитини, який надає дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, має право володіти інформацією про те, до якої держави виїжджає дитина та на який час. Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Оскільки діюче в Україні законодавство передбачає наявність згоди другого з батьків, якщо він не супроводжує дитину, на конкретний виїзд дитини за межі України, із зазначенням у цій письмовій згоді держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, то і рішення суду при відсутності такої згоди може ухвалюватися лише щодо дозволу на конкретний виїзд дитини за межі України. Надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу другого із батьків без зазначення строку законодавством України не передбачено. Судом вбачається, що позивач зазначила конкретний період часу, в якій вона бажає вивезти дитину за кордон, та місця відпочинку. Крім того, позивач долучила до справи відомості, які підтверджують захоронення її батьків на території Російської Федерації і проживання її рідної тітки [PERSON] у Липецькій області, в селищі Долгоруково (а.с.38-45). З пояснень відповідача суд встановив, що останній не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що відповідач визнав позов та не заперечує щодо виїзду їх спільної дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, беручи за основу інтереси малолітнього [PERSON] , поїздка якого в країни ближнього та дальнього зарубіжжя лише сприятиме його розумовому та духовному розвитку, відпочинку та оздоровленню, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без супроводу батька та виготовлення проїзних документів для дитини. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Суд на підставі викладеного та

Outcome: approved