Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та Печенізької районної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, вказуючи, що 01.09.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» (в подальшому ПАТ КБ «Надра») було укладено Договір надання споживчого кредиту №6/4/20/2008/840-К/2403, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119 325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2038. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01.09.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір, згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 72,4 кв.м., що належить їй на праві власності. 15.01.2011 ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008, у задоволенні якого 14.03.2011 відмовлено. 24.06.2011 судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасувала, позов ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» всю суму заборгованості за кредитним договором. У зв`язку із наявністю в [PERSON] грошової заборгованості за Кредитним договором, банк в особі ФГВФО виставив на електронні торги відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором, яке купив [PERSON] 04.12.2018 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ПАТ КБ «Надра» передало [PERSON] право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01.09.2008, укладені з [PERSON] , про що 06.12.2018 ПАТ КБ «Надра» повідомив [PERSON] листом. 18.12.2018 [PERSON] направила [PERSON] лист-претензію, вказуючи, що договір купівлі-продажу прав вимоги є договором факторингу і внаслідок зміни його суб`єктного складу зумовлює його недійсність. 10.01.2019 [PERSON] направив [PERSON] лист про те, що він є її новим кредитором, на що 17.01.2019 [PERSON] знов направила [PERSON] , лист з нагадуванням про попередній лист-претензію. 14.03.2019 до квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з`явились невідомі люди, які повідомили, що власником квартири є [PERSON] , тому [PERSON] разом з сім`єю повинні покинути приміщення квартири. Під тиском цих- осіб, [PERSON] разом з сім`єю залишили житло. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2019 [PERSON] , встановила, що 26.02.2019 державний реєстратор Печенізької районної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А. зареєстрував право власності на вищевказану квартиру за [PERSON] на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором. Проте, п.5.3 Договору іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008 передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому відсутнє застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Проте [PERSON] , всупереч положенням встановленим в договорі, звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ним права власності на квартиру, що є предметом іпотеки з порушенням порядку, встановленого п.5.3 Договору іпотеки. Крім того, згідно з п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015, однією з підстав виникнення права власності на іпотечну квартиру є письмова Вимога про усунення порушень та повернення боржником заборгованості добровільно та документ, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником такої вимоги, проте такі документи надані [PERSON] в матеріалах реєстрації справи є сфальсифіковані, що підтверджується даними із бази даних «Укрпочта», адже відправлення за вказаним [PERSON] номером в базі даних «Укрпочта» зареєстрованим взагалі не значиться, при цьому [PERSON] не отримувала такої вимоги. Таким чином, державний реєстратор під час вчинення нотаріальних дій не перевірив отримання [PERSON] вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором та всупереч положеннями, визначеними між іпотекодавцем та іпотекодержателем в Договорі іпотеки зареєстрував право власності на предмет іпотеки за [PERSON] . Ухвалою суду від 01.04.2019 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 24.04.2019 згідно ч.3 ст. 49 ЦПК України, позивачем подано до суду заяву про внесення змін до предмету і підстав позовної заяви, в якій вона зазначила, що згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 13.03.2019 наводиться правова позиція щодо суб`єктного складу учасників у подібних правовідносинах, а саме: належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності, при цьому нотаріус залучається до участі у справі як третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позивач змінює суб`єктний склад учасників даної справи, а саме: позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Гаспарян Г.А. Предметом уточненого позову вважати: позовна заява про визнання незаконної та скасування державної реєстрації права власності. Крім того, однією із підстав позову, окрім викладених в первісній позовній заяві, згідно уточненого позову є те, що згідно ч.3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення правовідносин з 12.05.2006 по 14.01.2009) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Оцінка вартості спірної квартири не проводилась. Згідно висновку у постанові Великої Палати ВС від 20.03.2019, оскільки ціна придбання права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна узгоджуватись з власником майна, то за її відсутності реєстрація права власності на іпотечне майно є протиправною. Крім того, право власності на вказане житлове приміщення, яке є предметом іпотеки, набуте [PERSON] неправомірно під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Копія уточненої позовної заяви направлена всім учасникам справи, про що суду надано відповідне підтвердження. 28.05.2019 відповідач надав до суду відзив на первісну позовну заяву, вказавши, що позов не визнає з тих підстав, що згідно п.5.3 Договору іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008 передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе: за рішенням суду, виконавчим написом нотаріуса, передачею іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», продажем предмета іпотеки. Згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» підставою набуття права власності на предмет іпотеки є не лише договір про задоволення вимого іпотекодержателя, а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. [PERSON] були надані реєстратору всі необхідні документи, передбачені Законом. Крім того, із тексту повідомлення повідомлення про вручення поштового відправлення Вимоги в матеріалах справи вбачається, що вимога була отримана адресатом 29.12.2018, про що міститься відповідний підпис або [PERSON] , або її представника. Жодних доказів фальсифікації ним підпису [PERSON] не надано. Тому, на думку [PERSON] , дії державного реєстратора були правомірними та такими, що відповідають закону. Відзив на уточнену позовну заяву відповідач до суду не надав у строк, передбачений законодавством, про причини пропуску такого строку суд не повідомив. Ухвалою суду від 14.06.2019 підготовче провадження закрито та уточнену позовну заяву призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на викладені у відзиві на первісну позовну заяву обставини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Пояснень щодо позовної заяви не надав. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.09.2008 між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» (в подальшому ПАТ КБ «Надра») було укладено Кредитний договір №6/4/20/2008/840-К/2403, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119 325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2038. (а.с. 7-9) В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01.09.2008 між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір, згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 72,4 кв.м., що належить їй на праві власності. (а.с.10-11) 15.01.2011 ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008, у задоволенні якого рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 14.03.2011 відмовлено. 24.06.2011 постановою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасовано, позов ПАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором. (а.с.14-15) 04.12.2018 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір №6/4/20/2008/840-К/2403 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, укладеним 01.09.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] (а.с.16-17) 04.12.2018 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним 01.09.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. (а.с.18-19) ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] листами повідомили [PERSON] про зміну кредитора за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008. (а.с.20, 21) 17.01.2019 [PERSON] направила [PERSON] лист, вказуючи, що договір купівлі-продажу прав вимоги є договором факторингу і внаслідок зміни його суб`єктного складу зумовлює його недійсність, а тому між [PERSON] та [PERSON] не виникло жодних правовідносин на підставі кредитного договору. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2019 встановлено, що 26.02.2019 державний реєстратор Печенізької районної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А. зареєстрував право власності на квартиру - предмет іпотеки, що належала на праві власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - за [PERSON] на підставі вимоги, договору про відступлення прав за іпотечним договором, договором іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008. (а.с.23-24) Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої статті 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно з п.61 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно із п.1 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість переходу права власності. Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Як вбачається з п.5.3 ст. 5 Договору іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», права іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». (а.с.11) Згідно п.4.4 ст. 4 Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання… іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному цим Договором. (а.с.11) Пунктом 5.4 ст. 5 вказаного договору встановлено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3 цього договору. (а.с.11) Домовленість сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, як передбачено договором іпотеки - відсутня. Відповідач як на відмову в задоволенні позовних вимог посилається на те що реєстрація права власності була здійснена на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, при цьому не називає конкретне положення договору, яке є таким застереженням. Так, згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку можливо на підставі договору сторін про задоволення вимог іпотекодержателя (за домовленістю сторін), або на підставі відповідного застереження, яке прирівнюється до такого договору. Тобто закон визначає два можливих варіанта переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки: домовленість сторін та відповідне застереження в іпотечному договорі. Суд звертає увагу, що таке застереження про передачу іпотекодавцем іпотекодержателю у випадку невиконання основного зобов`язання права власності на предмет іпотеки, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя - в іпотечному договорі відсутнє. В іпотечному договорі міститься лише положення про можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання лише на підставі домовленості сторін, що відповідає положенням ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п.5.3) Будь-якого іншого варіанту передачі права власності на предмет іпотеки договором не передбачено. Крім того, в іпотечному договорі сторони домовились про те, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки лише в межах п.5.3 Договору іпотеки, а не в межах ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Таким чином, сторони в Договорі іпотеки, а саме в п. 5.3 обумовили та конкретизували лише один варіант передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки із двох можливих, викладених в ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а саме: на підставі домовленості сторін. Положень про можливість іпотекодержателем вибрати інший варіант звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» - в договорі не зазначено, адже іпотекодержатель при зверненні стягнення на предмет іпотеки обмежується лише п.5.3 Договору іпотеки, про що сторони також домовились в п.5.4 вказаного Договору. Тому доводи відповідача про реєстрацію права власності у зв`язку із переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя є безпідставними. Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Жодних доказів про згоду позивача на відчуження спірної квартири матеріали справи не містять. Враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя (домовленості сторін), тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державному реєстратору та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії державного реєстратора щодо реєстрації за [PERSON] права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними. Також, ще однією підставою виникнення за [PERSON] права власності на предмет іпотеки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2019 про реєстрацію державним реєстратором Печенізької районної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А. 26.02.2019 права власності на квартиру - предмет іпотеки за адресою: [ADDRESS] , - за [PERSON] , є, зокрема, вимога б/н, видана 28.12.2018. Так, згідно з п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015, однією з підстав виникнення права власності на іпотечну квартиру є письмова Вимога про усунення порушень та повернення боржником заборгованості добровільно та документ, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником такої вимоги. Вказане також узгоджується з положеннями ч.1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». З листа заступника директора з операційної діяльності АТ «Укрпошта» Башлай Г.А. від 11.04.2019 судом встановлено, що поштове відправлення від 28.12.2018 за трек-кодом №6105402024818, яке згідно копії опису вкладення містило вимогу [PERSON] (зворотна сторона а.с.26 матеріалів справи), відправлено на адресу [PERSON] , проте отримувачем ( [PERSON] ) воно не отримано і 12.01.2019 повернуто без отримання за зворотною адресою та вручене особисто відправнику [PERSON] (а.с.59) Судом не встановлено факту отримання боржником [PERSON] вимоги про усунення порушень, що свідчило би про дату, з якої відраховується строк 30 днів для оформлення реєстрації нерухомого майна. Таким чином, державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки без дотримання вимог законодавства, не перевіривши наявність всіх законних підстав для здійснення такої дії. Крім того, згідно ч.5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Так, державним реєстратором при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності, яке начебто виникло на підставі договору іпотеки, не було враховано також, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а такої оцінки проведено не було. Інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог іпотекодержателя - відсутня, при цьому ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Вказане узгоджується з висновком викладеним в Постанові Великої Палати ВС від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц. У зв`язку з викладеним, державним реєстратором порушено порядок проведення реєстраційної дії. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, викладених в ч.1 ст. 24 цього Закону, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Таким чином, рішення державного реєстратора про реєстрацію за [PERSON] права власності на Предмет іпотеки здійснено з порушенням вимог Закону. Водночас, посилання позивача на протиправність примусового стягнення нерухомого майна під час дії мораторію на такі дії не знайшло свого підтвердження як підстава задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із положеннями статті 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із положеннями статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно п.11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Як вбачається з кредитного договору №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008, він не підпадає під ознаки споживчого кредиту, оскільки наданий не на придбання товарів/послуг, а, згідно з п.п. 1.1, 1.2 вказаного Договору, наданий [PERSON] за програмою «Нове житло» за цільовим призначенням на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №3308 від 01.09.2008, що укладений між [PERSON] та фірмою «Т.М.М . », згідно якого позичальник ( [PERSON] ) придбає у власність нерухоме майно (квартиру) за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) За таких обставин слід дійти висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України». При цьому судом встановлено ряд порушень, здійснених державним реєстратором при реєстрації за іпотекодержателем ( [PERSON] ) спірної квартири, що дають підстави для задоволення позовних вимог. Згідно з ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, посилання позивача на неправомірність вчинення державної реєстрації права власності за іпотекодержателем ( [PERSON] ) на предмет іпотеки під час дії мораторію не є таким, що відповідає дійсності, однак, воно не вплинуло на правильне вирішення справи по суті, враховуючи, що відповідач [PERSON] неправомірно використав своє право звернення стягнення на предмет іпотеки - на квартиру в [ADDRESS] ), поспішно вчинив дії щодо переходу до нього права власності, порушуючи порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлений в Договорі іпотеки, а саме: відсутність між іпотекодавцем та іпотекодержателем домовленості про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, та, крім того, з порушенням вчинення такої реєстраційної дії, у зв`язку з відсутністю оцінки предмету іпотеки під час набуття [PERSON] права власності на нього та відсутності належного отримання [PERSON] . Вимоги [PERSON] про усунення порушень, що дає підстави для задоволення позову про визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки. З огляду на наведене, суд знаходить доведеним факт порушення належного позивача права власності на спірну квартиру та вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про застосування таких способів захисту порушеного права, як визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved