Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій областіна його користь 475,80 грн. матеріальної шкоди та 9384 грн. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 27 липня 2018 року інспектором СРПП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Капітанчуком О.В. складено відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №215449, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. Не погодившись із рішенням інспектора, подав до суду позовну заяву про скасування вказаної постанови і рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07 грудня 2018 року її було скасовано в зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю постанови інспектора. Разом з тим, в результаті винесення вказаної постанови позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Крім того, завдано і матеріальну шкоду в зв`язку із зверненням до суду та здійсненням поштових відправлень. Дії інспектора під час складання постанови були незаконними, оскільки не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача наявні ознаки правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність, позивачу було відмовлено в зверненні за правовою допомогою, і саме зупинення автомобіля було безпідставним. А тому звертається до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Вказав, що діями інспектора [PERSON] йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, оскільки останній достовірно знав, що він являється особою з інвалідністю, має пільги та відповідно мав право рухатись на автомобілі в зоні дії дорожнього знаку 3.2 "Рух механічних транспортних засобів заборонено", а тому дії поліцейського були незаконними та умисними. Також вказав, що під час винесення постанови переніс стрес, що в подальшому призвело до погіршення стану здоров`я, оскільки хворіє на гіпертонічну хворобу. В подальшому в зв`язку з розглядом справи про скасування постанови в суді був вимушений відволіктись від своїх звичних справ, витрачати час на явку в судові засідання. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області Кулішенко О.А. у судовому засіданні вказала, що позов не визнають, проти його задоволення заперечують у повному обсязі, оскільки позивачем не зазначено, в чому саме полягає завдання йому моральної шкоди, а також не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також зазначено, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу за дії інших органів держави, і вони не мають права відшкодовувати шкоду за їх дії, а тому не є належним відповідачем. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на позов Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, у якому також просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, а позивачем не вказано, яке право порушено відповідачем та які правові підстави заявленого стягнення. Представник третьої особи Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області - Ліщишин О.А. у судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, вказавши, що зазначені позивачем матеріальні витрати є процесуальними витратами з розгляду адміністративної справи за його позовом про скасування постанови, які були ним понесені у зв`язку з реалізацією ним процесуальних прав, а тому вказані витрати не є збитками. Також заперечив і проти стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи тим, що той факт, що позивач є особою з інвалідністю не доводить заподіяння йому моральної шкоди, крім того позивачем не подано докази про погіршення стану його здоров`я. Також в матеріалах справи наявні аналогічні письмові пояснення представника третьої особи Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області - Ліщишина О.А. щодо позову. Третя особа [PERSON] у визначений строк пояснень щодо позову до суду не направив, однак у підготовчому засіданні вказав, що позов не визнає, оскільки його діями не було завдано позивачу матеріальних збитків та моральної шкоди, адже на момент складання постанови не знав, що [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2018 року інспектор СРПП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Капітанчук О.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №215449 відносно [PERSON] та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., оскільки останній не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 "Рух механічних транспортних засобів заборонено", чим порушив п.8.4 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Також встановлено, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07 грудня 2018 року, яке набрало законної сили 05 грудня 2019 року, вищевказану постанову скасовано, оскільки рішення інспектора про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було незаконним та необґрунтованим. У вказаному рішенні суду зазначено, що інспектором СРПП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Капітанчуком О.В. при винесені постанови не було наведено доказів, якими б обґрунтовувалось рішення суб`єкта владних повноважень про порушення позивачем ПДР України, крім того під час розгляду справи інспектором не спростовано тверджень позивача, наведених у позовній заяві та доданих до неї матеріалах. Таким чином, суд при винесенні рішення про скасування постанови прийшов до висновку, що під час розгляду справи інспектором не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях [PERSON] наявні ознаки правопорушення, крім того було було порушено право останнього на захист та інші права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.1, 6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до п.2 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові зокрема внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що у випадках вказаних в ст. 1 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. За ч.5 та ч.6 ст.4 вищезазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За правилами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст.1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Так, судом встановлено, що інспектором СРПП Дунаєвецького відділу поліції Капітанчуком О. В . було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн., яка рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07 грудня 2018 року скасована. Встановлено, що дії інспектора [PERSON] були умисними та спрямованими на неправомірне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки працівник поліції достовірно знав про те, що [PERSON] являється особою з інвалідністю другої групи і відповідно може відступити від дії вимог дорожнього знаку 3.2 "Рух механічних транспортних засобів заборонено", оскільки авто позивача було позначене розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", крім того, позивач надав інспектору свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, у якому вказано, що автомобіль виданий власнику як гуманітарна допомога органами соціального забезпечення населення, а також сам позивач вказав про даний факт інспектору. А тому, вищевказане є підставою для відшкодування завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди. Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 27.03.2019 року (справа №397/1745/14-ц провадження № 61-19515св18). Отже, судом достовірно встановлено, що позивач переніс моральні страждання, оскільки він був вимушений звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора СРПП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Капітанчука О.В. і тим самим відстояти свою честь та гідність. Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження матеріальної шкоди були надані квитанції на підтвердження поштових відправлень від 01.02.2019 на суми: 1,80 грн., 15 грн., 15 грн., 45,20 грн., на загальну суму 77 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак не підлягають стягненню на користь [PERSON] вказані ним у позовній заяві витрати на прибуття до суду 31.10.2018, 27.11.2018 та 07.12.2018 на загальну суму 364,30 грн. (120, 10 грн.+124,10 грн.+120,10 грн.), оскільки вказані суми є процесуальними витратами позивача під час розгляду справи про скасування постанови. Крім того, не підлягає стягненню витрати позивача на копіювання документів в розмірі 34,50 грн., які також суд відносить до процесуальних. Що стосується відшкодування моральної шкоди, слід врахувати, що її розмір визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, враховуючи глибину страждань позивача, того на скільки були порушені його нормальні життєві зв`язків, які зусилля ним були застосовані для відновлення цих зв`язків та для організації свого життя, а тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 9384 грн. підлягають частковому задоволенню. Обставини справи свідчать про те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора [PERSON] і тим самим відновити недоторканність своїх честі і гідності, крім того, погіршився стан його здоров`я у зв`язку з пережитим стресом, оскільки хворіє, є особою з інвалідністю, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості суд приходить до висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 грн. Таким чином, з огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial