Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач в липні 2017 року звернувся до суду з позовом до КП "ВТК", третя особа на стороні відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки Позов мотивований тим, що 23.06.2014 року біля 19:48 хв. [PERSON], керуючи на відповідній правовій підставі власним автомобілем «Шкода октавія», д.н.з. [NUMBER], в салоні якого на задньому сидінні у дитячому кріслі знаходився малолітній син позивача [PERSON], [INFO]. [PERSON] рухався по вул. 600-річчя від вул. Стахурського (тепер А. Первозванного) в напрямку вул. Хмельницьке шосе. Наближаючись до перехрестя вул. 600-річчя - вул. Келецька позивач побачив, що на світлофорі його напрямку руху почав миготіти зелений сигнал, а тому зупинив керований автомобіль у лівій смузі руху свого напрямку перед дорожньою розміткою «стоп лінія». Після ввімкнення на світлофорі зеленого сигналу, позивач впевнившись, що перед початком руху ніяких перешкод не існує, розпочав рух у напрямку перехрестя. Коли автомобіль позивача на швидкості біля 5-7 км/год. подолав майже 10 м. [PERSON]. почув характерний дзвінок звукового сигналу трамвая і побачив, що зліва прямо на його автомобіль рухається трамвай. Майже одночасно з цим відбувся наїзд трамвая на передню ліву бокову частину автомобіля позивача в районі лівого переднього крила та лівого переднього колеса. За викликом на місце ДТП прибув працівник ДАІ, який склав схему ДТП відібрав пояснення від учасників ДТП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2014 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку відсутністю у його діях складу правопорушення. Відповідно до звіту № 14/271 про визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля SKODA OCTAVIA A5 1.8 TSI, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 30.07.2017 року вартість відновлювального ремонту SKODA OCTAVIA A5 1.8 TSI, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, станом на 30.08.2014 року становить 30699,85 грн. Матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля SKODA OCTAVIA A5 1.8 TSI, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, станом на 30.08.2014 року становить 37226,45 грн. Згідно висновку експерта за результатами проведення авто технічної експертизи від 18.11.2014 року за № 1167/14-21, з технічної точки зору, свідчення водія трамвая [PERSON] про те, що автомобіль «Шкода А5» вона побачила за 1 метр до зіткнення, застосувавши гальмування трамвай при його швидкості руху 15 км/год. до зіткнення подолав 1 метр є технічно необґрунтовані. З технічної точки зору свідчення водія автомобіля «Шкода» [PERSON] щодо обставин ДТП можуть бути технічно обґрунтованими. В заданій дорожній ситуації водій [PERSON] та водій [PERSON] повинні були керуватися технічними нормами вимог п. 8.7.3. ПДР України; якщо на початку руху автомобіля трамвай рухався по перехрестю, водій автомобіля «Шкода» [PERSON] повинен був керуватися технічними нормами вимог п. 16.5 ПДР України У зв'язку з цим, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з КП «ВТК» на його користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди 43136,49 грн. за пошкоджений автомобіль марки «Шкода - Октавія», д.н.з. [NUMBER], 500,00 грн. - за проведення авто товарознавчого дослідження, 3000,00 грн. - у відшкодування моральної шкоди, та судові витрати у розмірі 8040,00 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник КП «ВТК» в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надавши суду відповідні заперечення. Також надала суду заяву про застосування строків позовної давності. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 23.06.2014 року о 19 год. 48 хв. в м. Вінниці на перехресті вул. 600-річчя та Келецька відбулось зіткнення автомобіля Шкода, д.н.з. [NUMBER], яким керував водій [PERSON], та трамвая ВЕ 4/4 Нарфен, д/н 245, під керуванням водія [PERSON], яка працювала в КП "ВТК", в результаті чого відбулось пошкодження транспортних засобів. Так, відповідно до звіту № 14/271 про визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля SKODA OCTAVIA A5 1.8 TSI, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 30.07.2017 року вартість відновлювального ремонту SKODA OCTAVIA A5 1.8 TSI, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, станом на 30.08.2014 року становить 30699,85 грн. Матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля SKODA OCTAVIA A5 1.8 TSI, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, станом на 30.08.2014 року становить 37226,45 грн. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2014 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку відсутністю у його діях складу правопорушення. Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відносно водія трамвая [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався та до адміністративної відповідальності остання не притягувалася. За таких обставин постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2014 року про справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] не має преюдиційного значення для розгляду даної цивільної справи про цивільно-правові наслідки дій [PERSON], стосовно якого не було ухвалено постанови суду з питань, визначених ст. 61 ч. 4 ЦПК України. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що відповідно до висновків автотехнічної експертизи № 1167/14-21 від 18.11.2014 року, за свідченнями, вихідними даними про обставини ДТП водія трамвая [PERSON], для зупинки трамвая в місці ДТП, коли вона сприйняла ситуацію як небезпечну з наступним застосуванням термінового гальмування, трамвай повинен був розташуватися на відстані не менший ніж 2,3 - 5,2 м. по вул. 600-річчя, тобто за межею перехрестя вул. Келецька - 600-річчя, і тому її свідчення про те, що побачивши автомобіль «Шкода» за 1 метр від трамваю вона зупинилася в місці зіткнення є технічно необґрунтованими, а свідчення [PERSON] щодо обставин ДТП і конкретно про те, що до початку руху автомобіля останнього трамвай знаходився за межами перехрестя є технічно обгрунтованими, можна вважати технічно спроможними. Водночас дане автотоварознавче дослідження не є висновком експерта як одним з доказів в розумінні ст. 57 ЦПК України, а також як зазначено вище, до адміністративної відповідальності [PERSON] не притягувалася. Як передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий суд та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов'язана доводити свою невинуватість. Отже, встановлення винуватості особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст. 124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції, а не висновком судової експертизи. За таких обставин суд не встановив належних допустимих доказів по даній справі, які у передбаченому законом порядку встановлюють винуватість третьої особи [PERSON] у скоєнні ДТП. За положеннями ст.ст. 1167, 1168 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Таким чином, законодавство пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоду з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Цивільно-правова відповідальність при ДТП є позадоговірною та випливає із факту заподіяння шкоди іншій особі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доводи представника позивача про доведеність винуватості водія [PERSON] в ДТП являються безпідставними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами. Стосовно водія [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався, не надано інших належних доказів встановлення винуватості [PERSON] у вчиненні ДТП, як то вирок суду в кримінальній справі, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП тощо, в зв'язку з чим [PERSON] на час розгляду цивільної справи не є в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України особою, винуватою у скоєнні ДТП. Відтак, оскільки у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам, питання про його відшкодування вирішується за принципом винуватості, недоведеність винуватості власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди виключає можливість покладення на нього обов'язку по відшкодуванню шкоди. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов також задоволенню не підлягає із підстав, зазнчачених вище, та за недоведеністю. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлени хст. 61 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що йому заподіяна моральна шкода в формі душевних страждань та, що пошкодження автомобіля спричинило масу негативних емоцій, оскільки вони нічим не підтверджені. Також витрати за проведення авто товарознавчого дослідження не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України, так як експертне дослідження було проведено не на підставі ухвали суду, а також не є збитками в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, так як не є витратами, які особа зробила або повинна була зробити для відновлення пошкодженого майна, вид вказаної шкоди не передбачений також ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у їх стягненні слід відмовити. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з правової позиції Верхвоного Суду України у справі за № 6-309цс15, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано майнової та моральної шкоди, є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і саме із цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього. В роз'ясненнях, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Аналізуючи все наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов до Комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" не підлягає задоволенню саме в зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог, оскільки не доведені підстави, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, пов'язані з необхідністю встановленні судовим рішенням винуватості водія трамвая [PERSON] у ДТП. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено. На підставі ст. ст. 23, 267, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88,208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed