Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права на приватизацію житлового приміщення. Мотивували вимоги позову тим, що з 12 грудня 2001 року [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], разом з ним та його сім'єю, проживають у квартирі [ADDRESS], загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м. [PERSON] зареєстрована у квартирі [NUMBER] з 27.12.2001 року та [PERSON] зареєстрований у квартирі [NUMBER] з 18.03.2004 року. Факт законності проживання та реєстрації позивачів у зазначеній квартирі [NUMBER] підтверджується договором оренди житлового приміщення №19/10-845 від 12 грудня 2001 року, який укладено між Службою безпеки України (Орендодавцем), та [PERSON] (Орендарем). Відповідно до п.10.1. Договору оренди житлового приміщення №19/10-845 від 12 грудня 2001 року (далі Договір), такий договір укладено безстроково. П.5.1. Договору передбачено право орендаря приватизувати орендоване майно. Згідно з п.9.5. Договору, реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам, не визнається підставою для зміни чи припинення чинності цього Договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем. За клопотанням адміністрації Служби безпеки України від 29.10.2008 року №108 квартира [ADDRESS], та на підставі розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №1617 від 06.11.2008 року була переведена до державного житлового фонду, про що в книзі БТІ було зроблено відповідний запис. Також, 16.02.2011 року Службою безпеки України було направлено лист №19/10-451 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням провести приватизацію квартири [ADDRESS] на ім'я співробітника [PERSON], яка мешкає разом з сином [PERSON]. На підставі вищезазначеного, [PERSON], разом з сином, [PERSON] вирішили приватизувати згадану квартиру [NUMBER] у спільну часткову власність, тому реалізуючи своє право на приватизацію, вони звернулись 08.08.2017 року до Центру з надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, з відповідною заявою та пакетом документів для оформлення. Однак, згідно з отриманим листом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.09.2017 року №102/02/32-7917, Позивачам в приватизації квартири було відмовлено, оскільки ними не було надано ордер про надання жилої площі. А тому, Позивачі вважають таку відмову незаконною, у зв'язку із чим вимушені звертатись до суду з вимогою визнати за ними право на приватизацію квартири без надання відповідачу ордеру про надання житлової площі. Ухвалою суду від 26.10.2017 року відкрито провадження в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 15.02.2018 року позовну заяву прийнято до провадження судді Панченко О.М., призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивачів підтримала в повному обсязі позовні вимоги та просила суд про їх задоволення. Представник відповідача по справі подала до суду відзив на позовну заяву та заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у ньому. Заслухавши вступне слово учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. 12 грудня 2001 року позивач [PERSON], яка є матір'ю позивача [PERSON], разом з ним та його сім'єю, проживають у квартирі [ADDRESS], загальною площею 33,9 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м. [PERSON] зареєстрована у квартирі [NUMBER] з 27.12.2001 року та [PERSON] зареєстрований у квартирі [NUMBER] з 18.03.2004 року. Факт законності проживання та реєстрації позивачів у зазначеній квартирі [NUMBER] підтверджується договором оренди житлового приміщення №19/10-845 від 12 грудня 2001 року, який укладено між Службою безпеки України (Орендодавцем), та [PERSON] (Орендарем). Відповідно до п.10.1. Договору оренди житлового приміщення №19/10-845 від 12 грудня 2001 року (далі Договір), такий договір укладено безстроково. П.5.1. Договору передбачено право орендаря приватизувати орендоване майно. Згідно з п.9.5. Договору, реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам, не визнається підставою для зміни чи припинення чинності цього Договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем. За клопотанням адміністрації Служби безпеки України від 29.10.2008 року №108 квартира [ADDRESS], та на підставі розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №1617 від 06.11.2008 року була переведена до державного житлового фонду, про що в книзі БТІ було зроблено відповідний запис. Також, 16.02.2011 року Службою безпеки України було направлено лист №19/10-451 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням провести приватизацію квартири [ADDRESS] на ім'я співробітника [PERSON], яка мешкає разом з сином [PERSON]. На підставі вищезазначеного, [PERSON], разом з сином, [PERSON] вирішили приватизувати згадану квартиру [NUMBER] у спільну часткову власність, тому реалізуючи своє право на приватизацію, вони звернулись 08.08.2017 року до Центру з надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, з відповідною заявою та пакетом документів для оформлення. Однак, згідно з отриманим листом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.09.2017 року №102/02/32-7917, Позивачам в приватизації квартири було відмовлено, оскільки ними не було надано ордер про надання жилої площі. На момент укладення договору оренди житлового приміщення №19/10-845 від 12 грудня 2001 року та у подальшому, Позивачам ордер про надання житлової площі не видавався, тому надати такий ордер до органу ЦНАП не вбачається за можливе. З 12.12.2001 року і до теперішнього часу жодним власником будинку, орендодавцем або балансоутримувачем не пред'являлося до позивачів претензій щодо незаконності їх проживання у квартирі. Позивачі вважають таку відмову незаконною, у зв'язку із чим вимушені звертатись до суду з вимогою визнати за ними право на приватизацію квартири без надання відповідачу ордеру про надання житлової площі. Згідно з ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Норми ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлюють, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України вищевказаного закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає, і як вбачається, на спірну квартиру позивачів не розповсюджується. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, враховуючи, що Позивачі проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS], на законних підставах, правомірність їх проживання ніким не оспорювалась, а відсутність одного лише ордеру про надання житлової площі позбавляє Позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved