Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом та просить припинити обтяження (арешт нерухомого майна) реєстраційний №10983927 від 31.08.2015 року зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер ВП 48202938 від 21.07.2015 року винесеної першим Малиновським ВДВС ОМУЮ. В обґрунтування вимог посилається на те, що 21 лютого 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (в подальшому найменування змінено на ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір №ML-501/038/2008, відповідно до якого [PERSON] була надана кредитна лінія з лімітом 106 443,46 Дол. США. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] того ж дня було укладено договір іпотеки згідно до якого [PERSON] передала банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER]. 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» укладено договір про відступлення права вимоги. Через неспроможність [PERSON] неналежним чином виконати зобов'язання за кредитним договором, за захистом своїх прав кредитора позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеса з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі чого 22.05.2013 було винесено рішення по справі щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором та 23.08.2013 року виданий виконавчий лист №521/849/13-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу у розмірі 4 813 370,45 гривень та судового збору у розмірі 3 219,00 гривень. На сьогодні між кредитором та боржником досягнуто попередньої домовленості щодо добровільного продажу іпотечного майна. Але, як стало відомо ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Першим Малиновським відділом ДВС Одеського МУЮ 31.08.2015 року на іпотечне майно накладено арешт реєстраційний номер обтяження № 10983927. Наявність арешту унеможливлює задоволення вимог кредитора за рахунок заставленого майна. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву якою просила розглядати справу її участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач представник відповідача Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходили. Третя особа [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Так судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (в подальшому найменування змінено на ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір №ML-501/038/2008, відповідно до якого [PERSON] була надана кредитна лінія з лімітом 106 443,46 Дол. США. (а.с.3-10) Відповідно до договору іпотеки №PML-501/038/2008 укладеному 21 лютого 2008 року, між [PERSON] та позивачем на забезпечення кредитного договору № ML-501/038/2008 від 21 лютого 2008 року, в забезпечення виконання грошового зобов'язання [PERSON] передала, а Банк прийняв в іпотеку земельну ділянку площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER] (а.с. 11-19). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 липня 2015 року у виконавчому провадженні №48202938 накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON].(а.с. 30) Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено існування претензій щодо задоволення боргових вимог за рахунок предмету іпотеки в рамках виконання іпотечного договору (судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або іншого порядку визначеного угодою сторін). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку". Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку"). Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. . Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вказаного,

Outcome: dismissed