Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], станом на 15.04.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, отож належав на праві спільної сумісної власності чотирьом особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та позивачеві [PERSON]. [INFO] померла [PERSON]. За життя, 13.07.2001, на випадок своєї смерті, [PERSON], вчинила особисте розпорядження, яким заповіла своєму сину [PERSON] все своє майно. [PERSON] спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, утім її не оформив документально. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої спадщину прийняв її чоловік [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивач, будучи сином спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса в межах визначеного законодавцем строку, однак у видачі нотаріального акту на вищевказаний цілий житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи тим, що даний будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належала кожному із власників, у тому числі спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву на позов відповідачем не було подано, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо його задоволення, а розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 29.10.2018 було витребувано з нотаріальних установ матеріали спадкових справ після смерті: [PERSON], яка померла [INFO]; [PERSON], який помер [INFO]; [PERSON], яка померла [INFO]. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак останній надав заяву, в якій позов підтримали, просили задовольнити, а розгляд справи проводити без їх участі. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив із довідки виданої КП "Вінницьке ОБТІ" від 14.05.2018 за №84, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] реєстрація права власності не проводилась, користувачем даного будинку згідно матеріалів інвентаризаційної справи №835, є [PERSON]. Згідно відомостей Староприлуцької сільської ради, які відображені у довідках №737, №738 від 26.09.2018, станом на 15.04.1991 згідно записів по господарських книг головою колгоспного двору за [ADDRESS] була [PERSON], членами колгоспного двору були: її син, [PERSON]; невістка, [PERSON]; та внук [PERSON] (а.с. 11, 12). Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Наведене свідчить, що вищевказаний об'єкт нерухомості належав чотирьом особам в рівних частка, тобто по ј кожному. [INFO] в селі Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 7). Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради від 25.10.2018 за №897, після смерті [PERSON] спадщину прийняв фактично шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном її чоловік [PERSON]. Встановлені судом обставини свідчать, про те, що в силу вимог ст.548, 549 ЦК УРСР, [PERSON] є таким, що спадщину прийняв, отож вона йому належить з часу відкриття спадщини, частка вищевказаного житлового будинку після смерті [PERSON] в розмірі ј також увійшла до складу спадкової маси. Судом встановлено, що [INFO] в селі Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER]) (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя, 13.07.2001, на випадок своєї смерті, [PERSON], вчинила особисте розпорядження, яким заповіла все своє майно своєму сину, [PERSON] (а.с.8). [PERSON] спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За відомостями Липовецької державної нотаріальної контори від 01.11.2018, спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Встановлені судом і перевірені зібраними у справі доказами обставини свідчать про те, що частка спірного житлового будинку в розмірі ј після смерті [PERSON] була прийнята [PERSON]. [INFO] в селі Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, помер [PERSON] (а.с. 6). Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №145/2017, які були витребувані судом було з'ясовано, що спадщина відкрилась за законом, позивач, будучи сином спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса в межах визначеного законодавцем строку. Інші спадкоємці від своїх часток відмовились, висловивши своє волевиявлення шляхом подачі заяв відповідного замісу. Отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 14.09.2018 позивачу відмовлено у видачі на його ім'я нотаріального акту на житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Відмова нотаріуса мотивована тим, що об'єкт нерухомості належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим. Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач успадкував ѕ частки спірного об'єкта нерухомості, а ј частка його у об'єкті спільної сумісної власності, утім правовстановлюючий об'єкт на нерухоме майно відсутній. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Зібрані у справі докази підтверджують належність часток майна спадкодавцям та позивачеві, позивач спадщину після смерті спадкодавців прийняв, у тому числі у вигляді часток житлового будинку, що є предметом спору, отож житловий будинок в цілому належить позивачеві, утім оформити його в установленому законом порядку позивач позбавлений можливості за встановлених вище судом обставин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved