Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що між ним та відповідачем - власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1287 га, що розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району, 28.12.2012 р. був укладений договір оренди землі терміном на 3 роки, та того ж дня підписано акт прийому-передачі. 30.09.2014 р. до цього договору між сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно до якого строк дії договору оренди продовжувався до 31.12.2020 р. Усупереч договору, 14.10.14 відповідач заявив про намір використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, а у 2015 році самовільно здійснив обробку землі, чим порушив його права як орендаря. Посилаючись на це, просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні орендованою земельною ділянкою та не чинити перешкоди у подальшому. Відповідач подав суду зустрічний позов, який був прийнятий судом,уточнивши який, просив визнати додаткову угоду від 30.09.2014 р. недійсною та скасувати її державну реєстрацію, посилаючись на те, що в додатковій угоді до договору стоїть не її підпис. У судовому засіданні представник позивача Дудник А.В., який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, представник відповідача - адвокат Власенко М.Ф., який діє на підставі договору, позов не визнав, посилаючись на те, що додаткову угоду від 30.09.2014 р. [PERSON] не підписувала, у зв'язку з чим була призначена судово-почеркознавча експертиза. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний має бути задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ст.ст.10,11, ч.1 ст.61 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20.04.2006 р. судом встановлено, що відповідач є власником земельної ділянки площею 4,1287 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]. З договору оренди землі від 28.12.2012 року, укладеного між сторонами, вбачається, що відповідач (орендодавець) надав, а позивач (орендар) прийняв в строкове платне користування зазначену земельну ділянку терміном на 3 роки. Згідно з умовами договору, орендодавець зобов'язався не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, а орендар - використовувати земельну ділянку в строки, встановлені договором з дотриманням її цільового призначення. Судом встановлено також, що до жовтня 2014 р. спору між сторонами щодо самовільного використання земельної ділянки орендодавцем не виникало. З актів від 15.02.2015 р. та 20.06.2015 р., складених працівниками ТОВ "Узин-Агроінвест" та затверджених в.о. директора зазначеного товариства В.С.Куманським, вбачається, що земельна ділянка оброблена відповідачем самостійно. На підставі наведеного суд вважає, що позивач довів ту обставину, що з 15.02.2015 р. по 20.06.2015 р. не міг користуватись орендованою земельною ділянкою, однак позов не підлягає задоволенню у зв'язку з таким. Відповідач стверджував, що додаткова угода від 30.09.2014 р. нею не підписувалась. Зазначена обставина підтверджується висновком експертів №5671/5672/16-32 від 22.06.2016 р., згідно з яким підпис від імені [PERSON] в графі "орендодавець" у додатковій угоді від 30.09.2014 р. до договору оренди землі від 28.12.2012 р. виконана не [PERSON], а іншою особою. З договору оренди землі від 28.12.2012 р. вбачається, що сторони домовились, що за невиконання або неналежне виконання договору вони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. За змістом ст.ст.27,28 Закону України "Про оренду землі", орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону; орендар в установленому законом порядку, окрім іншого, має право на усунення перешкод у користуванні нею та відшкодування збитків, якими вважаються фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права, та доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Однак, з урахуванням дати подачі позову та строку закінчення договору - 28.12.2015 р. суд вважає, що позивач, заявивши вимогу про зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку та не чинити йому перешкоди у користуванні нею, не надав суду належних та допустимих доказів того, що біологічні особливості та грунтово-кліматичні умови надавали йому змогу використати земельну ділянку за її цільовим призначенням до закінчення строку договору. Тому захист прав позивача у визначений ним спосіб призвів би до фактичного подовження дії договору оренди земельної ділянки, що суперечило б умовам договору та нормам Закону України "Про оренду землі". На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: approved