Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області з вимогами про визнання прав та обов»язків забудовника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є рідним сином [PERSON]. [INFO] батько позивача помер. Після його смерті відкрилася спадщина яка складається з житлового будинку [ADDRESS]. Спадкове майно, а саме: житловий будинок А-1 загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м. складається з: 1-1 кухні площею 11,1 кв.м.; 1-2 кімнати площею 7,2 кв.м.; 1-3 кімнати площею 19,1 кв.м.; літньої кухні Б-1; огорожі №1-3; водоколонки Л-1. Будівниуцтво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS], здійснювався згідно із законом, але батько належним чином не здав вказаний будинок в експлуатацію і не отримав свідоцтва про право власності на зазначений будинок. Заповіт за життя [PERSON] не був складений. Звернушись до нотаріальної контори, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], оскільки позивач не надав документів підтверджуючих право власності на житловий будинок за померлим. Згідно відповіді КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності за померлим [PERSON] не зареєстроване. Позивач зазначив, що згідно з вимогами ст.1261 ЦК України, він, як син померлого, є спадкоємцем першої черги. Згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо спадкоємець подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки №59 позивач проживав разом з батьком та був зареєстрований з ним за однією адресою. Після смерті батька заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк, позивач не подавав. Інших спадкоємців окрім позивача-немає. Позивач посилається на п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначено, що якщо будівництво здійснюється згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов»язки як забудовника входять до складу спадщини. З огляду на це позивач вважає, що даний спір про визнання прав та обов»язків забудовника житлового будинку має бути вирішений лише в судовому порядку, тому позивач вимушений звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Просить визнати за ним [PERSON] права та обов»язки забудовника житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] з правом здачі житлового будинку та господарських будівель та споруд в експлуатацію та правом отримання свідоцтва про право власності. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити у повному обсязі. Дав суду пояснення аналогічно обставинам викладеним вище. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але до початку слухання справи в судовому засіданні голова селищної ради надав листа з проханням розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] без представника селищної ради. Просить вирішити питання з діючии законодавством. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с.6). Факт смерті [PERSON] [INFO] у віці 58 років підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] на а.с.7. Факт родинних відносин між позивачем та померлим спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], народженого [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Після смерті спадкодавця [PERSON] залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту на зазначений житловий будинок (а.с.11-13). Із повідомлення КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19.12.2013 року № 3189 вбачається. що житловий будинок загальною площею 37,4 кв.м. житловою площею 26,3 кв.м., господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] заінвентаризовані за [PERSON]. Право власності не зареєстровано. (а.с.9). Згідно довідки Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 13.01.2014 року за № 59, [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] по день смерті [INFO] разом з [PERSON]-дружиною, яка померла [INFO], [PERSON], [INFO]- сином; Заповіту [PERSON] в Іларіонівській селищній раді не складав. (а.с.10). Згідно відповіді від 15.03.2014 року за № 01-16/442 завідувача Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. наданої на запит суду, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON]- не заведена. (а.с.19). Відповідно до вимог ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На виконання вимог Цивільного Кодексу України прийнято спеціальний Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 р., яким врегульовано відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону, а реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише у разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна (ст. 3), що підтверджує взаємопов'язаність державної реєстрації цих фактів. Державна реєстрація зазначених трьох видів фактів здійснюється за допомогою створюваної державної інформаційної системи - Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень. У п.1 ст. 4 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року зазначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Згідно зі ст..19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень"підставою для реєстрації права власності на майно є акт прийому нерухомого майна в експлуатацію. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст..1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, в судовому засіданні, та з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя не встиг оформити реєстрацію права власності на новостворене майно, що не заперечувалось позивачем [PERSON]. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 30.05.2008 року №7 зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, пункт 8 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, має застосовуватися лише до спадщини яка відкрилася не раніше 1 січня 2004 року, що зазначено у п.1 даної постанови. Однак, як вбачається із матеріалів справи спадкодавець [PERSON] помер [INFO], тобто на час коли діяв Цивільний кодексу Української РСР в редакції 1963 року, який не передбачав визнання прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) за заповітом або за законом. Крім того, позивач в позовній заяві вказав, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав та був зареєстрований у будинку по [ADDRESS] разом з батьком до так і після смерті останнього, що відповідає вимогам ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. В листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», п.3.2 зазначено, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання прав та обов»язків забудовника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є безпідставними, документально нічим не підтверджені і йдуть всупереч законодавства яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин. На підставі викладеного та ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1261 ЦК України, п.п.8., Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 30.05.2008 року №7, Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень",

Outcome: dismissed