Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що 11 квітня 2014 року [PERSON], перебуваючи разом зі своїм співмешканцем [PERSON] на тимчасово окупованій території в м. Сімферополь, в ВІСПИ Перинатальному центрі народила хлопчика. Документом, що підтверджує факт народження дитини є свідоцтво про народження видане в м. Сімферополь на тимчасово окупованій території України. Звернувшись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Нижньосірогозького районного управління юстиції Херсонської області щодо реєстрації народження дитини, їй було відмовлено у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів, виданих на території не підконтрольній Україні. Відповідно до п.4 ч.4 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 №2398-VІ за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до вимог ст.256 ч.1 п.7 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації актів цивільного стану факту народження. Отже, згідно свідоцтва про народження від 15.04.2014 року [PERSON] є матір'ю хлопчика, анкетні дані якого зазначені як [PERSON], [INFO], зареєструвати народження дитини у встановленому законом порядку не має можливості, а тому маються всі підстави встановити факт народження дитини. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.234, 256, 257-1 ЦПК України, прохають суд встановити той факт, що вона народила 11.04.2014 року хлопчика та встановити факт народження дитини для подальшої реєстрації народження дитини органом реєстрації актів цивільного стану. В судовому засіданні заявники, представник заявника заявлені вимоги підтримали у повному обсязі по мотивам, зазначеним в заяві. Представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заявник - громадянка України [PERSON], перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з громадянином України [PERSON], 11 квітня 2014 року в м. Сімферополь, територія якого є тимчасово окупованою, народила сина. Заявник [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Згідно з копією свідоцтва про народження від 07 грудня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів про народження реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції у АР Крим, та яке відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсним і не створює правових наслідків, [PERSON] 11 квітня 2014 року в м. Сімферополь у перинатальному центрі народила хлопчика. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько не перебувають в шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Пунктом 7 частини 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не заміняє собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження сина. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявники та дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявникам свідоцтво про народження їх дитини, виданого державним органом України. Однак, оскільки заявниця не перебуває у зареєстрованому шлюбі, в задоволені вимоги про зазначення в свідоцтві про народження батьком дитини заявника [PERSON] необхідно відмовити, бо в окремому провадженні розглядаються вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а вимоги щодо визнання батьківства підлягають розгляду в позовному провадженні. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині щодо встановлення факту народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved