Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

21 липня 2016 року на підставі ухвали Валківського районного суду Харківської області від 23 червня 2016 року до Коломацького районного суду Харківської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк», треті особи: [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Провадження у вказаній справі відкрито ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області від 27 травня 2016 року. Під часу розгляду зазначеної вище справи ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року поєднані в одному провадженні вимоги [PERSON] до приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк», треті особи: [PERSON] та [PERSON] про стягнення 24632 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 100000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, завданих позивачеві внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, а також позовні вимоги [PERSON] до приватного сільськогосподарського підприємства «Маяк», треті особи: [PERSON] та [PERSON] про стягнення 100000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ганебними діями та протиправною поведінкою генерального директора ПСП "Маяк" [PERSON] стосовно позивача і членів його сім'ї, що виразилися в образах та пригніченні честі і гідності позивача та образах брутальною лайкою його співмешканки [PERSON], та 100000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачеві незаконними діями посадових осіб ПСП «Маяк», зокрема генерального директора [PERSON], що заплямували честь та гідність і ділову репутацію позивача, роз'єднані в самостійні провадження. 26 січня 2017 року відповідною ухвалою суду справу за позовом [PERSON] щодо стягнення на його користь 100000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ганебними діями та протиправною поведінкою генерального директора ПСП «Маяк» [PERSON] стосовно позивача і членів його сім'ї, що виразилися в образах та пригніченні честі і гідності позивача та образах брутальною лайкою його співмешканки [PERSON], та 100000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачеві незаконними діями посадових осіб ПСП "Маяк", зокрема генерального директора [PERSON], що заплямували честь та гідність і ділову репутацію позивача, у зв'язку із не усуненням недоліків позовної заяви у строк, що був визначений позивачеві ухвалою судді Коломацького районного суду Харківської області про залишення позову без руху від 21 грудня 2016 року, повернуто позивачеві. В обґрунтування своїх вимог про стягнення 24632 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 100000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, завданих внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, [PERSON] зазначив, що 15 вересня 2012 року під час виконання робіт з випасу молодняка великої рогатої худоби, що належить ПСП «Маяк», на нього напав бик - запліднювач, який, в порушення відповідних норм і правил, випасався разом із молодняком великої рогатої худоби, та завдав йому тілесних ушкоджень у виді уламкового перелому нижньої третини діафаза обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також у виді рвано-забійної рани на обличчі та правому стегні, що віднесено до легких тілесних ушкоджень. Також, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у зв'язку із вищевказаною подією за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, згідно вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року та ухвали Валківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року доведено вину головного зоотехніка ПСП «Маяк» [PERSON] та керуючого МТФ ПСП «Маяк» [PERSON] і їх визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України. Свою вимогу щодо стягнення із відповідача матеріальної шкоди позивач обґрунтував тим, що в зв'язку із отриманими травмами він поніс матеріальних витрат та збитків на загальну суму 24632 гривні 00 копійок, зокрема: 1) 300 гривень 00 копійок - витрати на пальне за транспортування його до лікарні в місто Харків; 2) 4345 гривень 00 копійок - витрати за проведену операцію; 3) 1200 гривень 00 копійок - витрати на придбання доопераційного пакету медикаментів; 4) 600 гривень 00 копійок - витрати на придбання післяопераційного пакету медикаментів; 5) 1400 гривень 00 копійок - витрати, понесені його сім'єю на проїзд із села Мельникове Валківського району Харківської області до міста Харкова, де лікувався позивач; 6) 1400 гривень 00 копійок - витрати на придбання продуктів харчування; 7) 300 гривень 00 копійок - витрати на таксі; 8) 50 гривень 00 копійок - витрати за послуги трактора; 8) 600 гривень 00 копійок - витрати за транспортні послуги, пов'язані із поїздками в лікарню в місто Валки Харківської області; 9) 150 гривень 00 копійок - витрати на придбання рентгеноплівок; 10) 80 гривень 00 копійок - витрати на придбання милиць; 11) 17 гривень 00 копійок - витрати на придбання палиці; 12) 600 гривень 00 копійок - витрати на поїздку позивача та його співмешканки до лікарні в місто Харків на обстеження ( в тому числі і харчування); 13) 320 гривень 00 копійок - витрати, понесені на проїзд до лікарні в місто Валки Харківської області; 14)1000 гривень 00 копійок - витрати на придбання кальцію, морської солі, кремів та мазі; 15) 150 гривень 00 копійок - витрати на правову допомогу; 16) 2000 гривень 00 копійок - витрати на поїздки до правоохоронних органів; 17) 1000 гривень 00 копійок - витрати на придбання дров; 18) 4900 гривень 00 копійок- різниця між отримуваною до травми заробітною платою та лікарняними, які отримував під час непрацездатності ( за сім місяців), і таке інше. Свою вимогу про стягнення із відповідача моральної шкоди в розмірі 100000 гривень 00 копійок позивач обґрунтував тим, що внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень йому завдано моральної шкоди, що полягає у фізичному болі та стражданнях, пов'язаних із постійним болем, запамороченнями, неврозами, хвилюванням, дискомфортом, пригніченістю, емоційними спалахами, тривогою та страхами, пережитими як до, так і після операції, витратами всього сімейного бюджету на лікування, що змусило відмовитися його від ряду життєвих благ повсякдення. Також, позивач зазначив, що він тривалий час не міг рухатися і був фактично «прикутим» до ліжка і у його інтимних стосунках із співмешканкою виникали незручності. Крім того, [PERSON] вказав, що його досить тривалий час дуже турбують болі в ушкодженій гомілці, а також турбують шрами на тілі, в тому числі і на обличчі, що, на думку позивача, оскверняють його вигляд і назавжди змінили його образ. Це, як запевнив позивач, дуже турбує його, і він має намір зробити пластичну операцію на обличчі, що потребує чимало коштів. І, таким чином, посилаючись на вимоги ст.ст. 1172 та 1187 ЦК України, позивач просив суд стягнути із ПСП «Маяк» як юридичної особи, працівниками якої під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків завдано шкоди, а також юридичної особи - власника джерела підвищеної небезпеки, на його користь 24632 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, і 100000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих йому внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. В судовому засіданні позивач та його представник наполягли на задоволенні позову і дали суду пояснення в обґрунтування заявлених вимог. Представники відповідача ПСП «Маяк» [PERSON] та [PERSON], вважаючи заявлені позивачем вимоги необґрунтованими та безпідставними, заперечили проти задоволення позову та, вважаючи, що ПСП «Маяк» є неналежним відповідачем у справі, просили повністю відмовити в задоволенні позову. Так, представники відповідача вважаючи, що належним відповідачем у справі має бути зазначили, що відповідачем у справі має бути відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області, а ПСП «Маяк», сплачуючи відповідні страхові внески до вказаного вище фонду, не повинне відшкодовувати шкоду, заподіяну позивачеві при виробничому травмуванні. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, при цьому подав до суду заяву, в якій зазначив, що він заперечує проти задоволення позову та просив розгляд справи провести за його відсутності (том 1, а.с. 118). Третя особа [PERSON], будучи за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки. (том 2, а.с. 199 ). Врахувавши думку кожної із сторін, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно вироку, ухваленого Нововодолазьким судом Харківської області 06 серпня 2015 року, за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, внаслідок чого 15 вересня 2012 року биком-запліднювачем, що випасався у стаді молодняка ВРХ, твариннику [PERSON] було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень, головного зоотехніка ПСП «Маяк» [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України (том 1, а.с. 12-14). Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності керуючого МТФ (молочно-товарної ферми) ПСП «Маяк» [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч.1 ст. 272 КК України (том 1, а.с. 52-53). При цьому в судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України, внаслідок якого 15 вересня 2012 року биком-запліднювачем, що випасався у стаді молодняка ВРХ, твариннику [PERSON] було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень, визнав повністю та щиро розкаявся. Згідно дослідженого як письмового доказу висновку експерта за № 30Важ/13 внаслідок подій, що мали місце 15 вересня 2012 року, в ході яких на тваринника ПСП «Маяк» [PERSON] напав бик-запліднювач та побив, [PERSON] завдано тілесних ушкоджень у виді уламкового перелому нижньої третини діафаза обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також у виді рвано-забійної рани на обличчі та правому стегні, що віднесено до легких тілесних ушкоджень (том 1, а.с.8-9). З виписки із історії хвороби (том 1, а.с. 22) та виписки із медичної картинки стаціонарного хворого (том 1, а.с. 23) вбачається, що [PERSON] з 15 вересня 2012 року по 02 жовтня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗОЗ «Валківська центральна районна лікарня», а з 03 жовтня 2012 року по 16 жовтня 2012 року - на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» із діагнозом: перелом нижньої третини діафаза обох кісток лівої гомілки зі зміщенням. Згідно висновку МСЕК від 14 січня 2013 року (том 1, а с. 34) за результатами проведеного освідування [PERSON] інвалідом не визнано. Згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 15 вересня 2012 року в ПСП «Маяк», затвердженого 18 лютого 2013 року начальником територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області (том 1 , ас. 174-177) та акту проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 15 вересня 2012 року в ПСП «Маяк», затвердженого 20 травня 2014 року в.о. начальника територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області (том 1, ас. 141-144), створеними комісіями зроблено висновок про те, що нещасний випадок, що стався 15 вересня 2012 року із тваринником ПСП «Маяк» [PERSON], є таким, що не визнається пов'язаним із виробництвом, з тих підстав, що [PERSON] до настання нещасного випадку був відсторонений від роботи. Вказані вище акти проведення спеціального розслідування нещасного випадку ніким, у тому числі і [PERSON], не оскаржуалися. Крім того, [PERSON] не оскаржувався і наказ генерального директора ПСП «Маяк» [PERSON] від 15 вересня 2012 року про відсторонення 15 вересня 2012 року тваринника ПСП «Маяк» [PERSON] від роботи у зв'язку із появою на робочому місці в нетверезому стані (том 1, а.с. 151). Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової ) шкоди є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів осіб, оскільки це передбачено п.п. 8 та 9 ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно приписів ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Сукупністю досліджених в судовому засіданні належних і допустимих доказів повністю підтверджено, те, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення [PERSON] як потерпілому дійсно було завдано майнової шкоди і між діями працівників ПСП «Маяк» [PERSON] та [PERSON] і наслідками існує причинний зв'язок. Однак, суд вважає за доцільне зазначити, що розмір матеріальної шкоди, якої зазнав позивач, підтверджений в судовому засіданні лише частково на загальну суму 414 гривень 10 копійок. Так, саме такий розмір витрат на придбання ліків доведений належними і допустимими доказами - товарними чеками від 22 та 24 вересня 2012 року та чеком від 04 жовтня 2012 року (том 1, а.с. 55). Стосовно інших витрат і збитків, зокрема: 1) 50 гривень 00 копійок - витрат позивача на транспортування із села Мельникове до лікарні в місто Валки; 2) 250 гривень 00 копійок - витрат на придбання передопераційного пакету медикаментів; 3) 2000 гривень 00 копійок - витрат на медикаменти, призначені для курсу лікування; 4) 320 гривень 00 копійок - витрат, понесених матір'ю та співмешканкою позивача на проїзд і села Мельникове до міста Валки; 5) 1600 гривень 00 копійок - витрат на додаткове харчування; 6) 300 гривень 00 копійок - витрат на пальне за транспортування його до лікарні в місто Харків; 7) 4345 гривень 00 копійок - витрат за проведену операцію; 8) 1200 гривень 00 копійок - витрат на придбання доопераційного пакету медикаментів; 9) 600 гривень 00 копійок - витрат на придбання післяопераційного пакету медикаментів; 10) 1400 гривень 00 копійок - витрат, понесених його сім'єю на проїзд із села Мельникове Валківського району Харківської області до міста Харкова, де лікувався позивач; 11) 1400 гривень 00 копійок - витрат на придбання продуктів харчування; 12) 300 гривень 00 копійок - витрат на таксі; 13) 50 гривень 00 копійок - витрати за послуги трактора; 14) 600 гривень 00 копійок - витрат за транспортні послуги, пов'язані із поїздками в лікарню в місто Валки Харківської області; 15) 150 гривень 00 копійок - витрат на придбання рентгеноплівок; 16) 80 гривень 00 копійок - витрат на придбання милиць; 17) 17 гривень 00 копійок - витрат на придбання палиці; 18) 600 гривень 00 копійок - витрат на поїздку позивача та його співмешканки до лікарні в місто Харків на обстеження ( в тому числі і харчування); 19) 320 гривень 00 копійок - витрат, понесених на проїзд до лікарні в місто Валки Харківської області; 20) 1000 гривень 00 копійок - витрат на придбання кальцію, морської солі, кремів та мазей; 21) 150 гривень 00 копійок - витрат на правову допомогу; 22) 2000 гривень 00 копійок - витрат на поїздки до правоохоронних органів; 23) 1000 гривень 00 копійок - витрат на придбання дров; 24) 4900 гривень 00 копійок - різниця між отримуваною до травми заробітною платою та лікарняними, які отримував під час непрацездатності (за сім місяців), суд зазначає, що позивачем в судовому засіданні не доведено жодним належним і допустимим доказом фактів понесення таких матеріальних витрат та збитків, а також їх розміру, з огляду на що суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача 414 гривень 10 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, що полягає в документально підтверджених витратах позивача на придбання ліків на вищевказану суму. Вимогу позивача про стягнення із відповідача 100000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди суд також вважає частково обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог ч. 1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ч.1 та п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Беручи до уваги ту обставину, що відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки - бика-запліднювача, дією якого завдано шкоди здоров'ю позивача, моральна шкода, що завдана позивачеві має відшкодовуватися ПСП «Маяк» незалежно від вини вказаної юридичної особи. Разом із тим, при визначені грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, ступінь вини особи, яка задала моральну шкоду, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування суд також враховує вимоги розумності і справедливості, що передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд, згідно вимог ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд вважає доведеним, що у зв'язку із протиправною винною поведінкою працівників ПСП «Маяк» [PERSON] та [PERSON], позивачеві дійсно завдано моральної шкоди, що полягла у фізичному болі та тривалих стражданнях, пригніченості, емоційних спалахах, тривозі та страхах, пережитих як до, так і після операції, у вимушених змінах у його життєвих стосунках, яких він зазнав у зв'язку із ушкодженням здоров'я, і між протиправною винною поведінкою працівників відповідача ПСП «Маяк» [PERSON] та [PERSON] і завданою позивачеві моральною шкодою існує прямий причинний зв'язок. При цьому ПСП «Маяк» є власником джерела підвищеної небезпеки - бика-запліднювача, від дії якого позивачеві завдано тілесних ушкоджень. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Врахувавши всі вище перелічені обставини та вимоги щодо розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, що завдана позивачеві, суд визначає у розмірі 20000 гривень 00 копійок. Однак, беручи до уваги ту обставину, що згідно дослідженого у судовому засіданні як письмового доказу висновку судової в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності експертизи від 18 серпня 2014 року, невиконання скотарем [PERSON] вимог ст. 14 Закону України «Про охорону праці», посадової інструкції тваринника, згідно якої працівник повинен дбати про особисту безпеку і здоров'я в процесі виконання будь-яких робіт, також перебувають у причинному зв'язку із настанням нещасного випадку (том 1, а.с. 131- 137), суд, із врахуванням того, що [PERSON] певний час працював тваринником у ПСП «Маяк», знав правила та навики поводження із великою рогатою худобою і повинен був вживати заходів щодо особистої безпеки і здоров'я як під час виконання робіт, так і поза процесом випасання худоби, а також врахувавши пояснення позивача, згідно яких він частково визнав і свою вину у настанні негативних наслідків, вважає за доцільне застосувати вимоги ч. 2 ст. 1193 ЦК України і зменшити розмір морального відшкодування із 20000 гривень 00 копійок до 17000 гривень 00 копійок. Так, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Крім того, взявши до уваги те, що згідно видаткового касового ордеру від 18 вересня 2012 року (том 1, а.с. 130), відповідач в рахунок відшкодування шкоди сплатив позивачеві 3000 гривень 00 копійок, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із відповідача, має бути зменшеним ще й на вказану суму, а тому суд приходить до висновку, що в рахунок відшкодування моральної шкоди із відповідача на користь позивача слід стягнути 14 000 гривень 00 копійок (17000 гривень 00 копійок - 3000 гривень 00 копійок = 14000 гривень 00 копійок). З приводу заявленого генеральним директором ПСП «Маяк» [PERSON] клопотання про застосування строків позовної давності (том 2, а.с.5 ) суд вважає за доцільне зазначити, що до спірних правовідносин позовна давність застосованою бути не може, позаяк відповідно до імперативних вимог п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не застосовується на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що позиція представників відповідача з приводу безпідставності заявлення позивачем вимог до ПСП «Маяк», яке вони вважають таким, що не повинне нести цивільну відповідальність за завдану позивачеві шкоду, є безпідставною і такою, що не ґрунтується на законі з наступних підстав. Так, представники позивача, посилаючись на ту обставину, що ПСП «Маяк» за [PERSON] як працівника підприємства і застраховану особу згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сплачувало до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області страхові внески, вважали, що саме вказане відділення згідно спеціального закону має відшкодовувати позивачеві завдану внаслідок травмування шкоду. При цьому, представники позивача посилалися на ту обставину, що вироком Нововодолазького суду Харківської області від 06 серпня 2015 року, що набрав законної сили 07 вересня 2015 року, за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, внаслідок чого 15 вересня 2012 року биком-запліднювачем, що випасався у стаді молодняка ВРХ, твариннику [PERSON] було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень, головного зоотехніка ПСП «Маяк» [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, і за правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вважали, що встановлені у вироці обставини, згідно яких тваринник ПСП «Маяк» [PERSON] 15 вересня 2015 року під час випасу молодняка ВРХ отримав виробничу травму, є обов'язковими для суду і не підлягають доказуванню. Проте, зі змісту частини 4 статті 61 ЦПК України вбачається, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, для суду, що розглядає цивільну справу про цивільно-правові наслідки дій особи, є обов'язковим вирок лише в частині встановлених судом неправомірних, злочинних дій засудженої особи. Крім того, слід зазначити, що поняття виробничої травми і нещасного випадку на виробництві не є тотожними. Як зазначалося вище, вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року, за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, внаслідок чого 15 вересня 2012 року биком-запліднювачем, що випасався у стаді молодняка ВРХ, [PERSON] було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень, головного зоотехніка ПСП «Маяк» [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, і для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки злочинних дій [PERSON], вищевказаний вирок є обов'язковим лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вище перелічені обставини та за відсутності згоди позивача та його представника у судовому засіданні у задоволенні заявленого представниками відповідача клопотанні про залучення у якості співвідповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області відмовлено (том 2, а.с. 26). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. При цьому, факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України. В окремих випадках, за наявності підстав, Фонд може: 1) визнати страховим нещасний випадок, що стався за обставин, не визначених відповідним переліком; 2) визнати страховим випадком захворювання, не внесене до переліку професійних захворювань, якщо на момент прийняття рішення медична наука має нові відомості, які дають підстави вважати це захворювання професійним. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. При цьому, п. 10 ст. 1 вказаного вище Закону визначено, що страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є не будь-який нещасний випадок, а виключно нещасний випадок на виробництві. Згідно п.п.3 п. 16 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року за № 1232, обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов'язані з виробництвом, є , зокрема : погіршення стану здоров'я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, якщо це не пов'язано із застосуванням таких речовин у виробничому процесі чи порушенням вимог щодо їх зберігання і транспортування, або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп'яніння, до настання нещасного випадку був відсторонений від роботи відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства або колективного договору. Як вже зазначалося вище, згідно ніким не оскаржених актів проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 15 вересня 2012 року в ПСП «Маяк», затверджених керівником територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Харківській області 18 лютого 2013 року та 20 травня 2014 року (том 1, ас. 174-177, том 1, ас. 141-144 ), нещасний випадок, що стався 15 вересня 2012 року із тваринником ПСП «Маяк» [PERSON], є таким, що не визнається пов'язаним із виробництвом, з тих підстав, що [PERSON] до настання нещасного випадку був відсторонений від роботи. З огляду на вказані обставини відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області, який представники відповідача вважали належним відповідачем у справі, не є тією особою, яка має відшкодовувати позивачеві завдану ушкодженням здоров'я шкоду. При цьому, за відсутності належних і допустимих доказів того, що із [PERSON] стався саме нещасний випадок на виробництві, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Валківському районі Харківської області не залучався судом до участі у справі у якості третьої особи, позаяк рішення у справі ніяким чином не може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї із сторін. З приводу розподілу судових витрат суд за правилами ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог: у розмірі 140 (сто сорок) гривень 00 копійок із 1000 гривень 00 копійок, сплачених за вимогу про відшкодування моральної шкоди, згідно відповідної квитанції (том 2, а.с. 56).

Outcome: partial