Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

03 вересня 2015 року ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» звернулась до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору поставки. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 02 вересня 2013 року між ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» та ФОП [PERSON] укладено договір поставки №726-КМ/13, згідно умов якого, ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» як продавець, зобов'язалось протягом дії даного договору передати ФОП [PERSON] як покупцеві у власність товарно-матеріальні цінності, в асортименті та кількості, що погоджуються сторонами договору в накладних, які є невід'ємною частиною договору, а [PERSON] зобов'язалась прийняти у власність та оплатити товар на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 4.8 вказаного договору поставки, максимальний строк відтермінування оплати за товар становить шість календарних днів, а день, наступний за днем виписки накладної є першим днем при підрахунку строку, на який надано відстрочку. 12 квітня 2014 року, на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу товар по видатковій накладній на загальну суму 30 689,28 грн., останній день розрахунку за який наставав 18 квітня 2014 року. Відповідачем було здійснено наступні платежі за поставлений товар: 18 квітня 2014 року - 10 000,00 грн.; 23 квітня 2014 року - 2 300,00 грн.; 23 квітня 2014 року - 2 300,00 грн.; 29 квітня 2014 року - 2 000,00 грн.; 30 квітня 2014 року - 1 000,00 грн.; 12 травня 2014 року - 1 000,00 грн.; 14 травня 2014 року - 1 000,00 грн.; 15 травня 2014року - 1 000,00 грн. 21 травня 2014 року - 1 000,00 грн.; 22 вересня 2014 року - 1 000,00 грн.; 07 жовтня 2014 року - 500,00 грн.; 20 жовтня 2014 року - 500,00 грн. Таким чином, враховуючи здійснену попередню оплату в розмірі 0,76 грн. та вищезазначені платежі, сума основного боргу за поставлений товар станом на 17 серпня 2015 року складає 7 088,52 грн. На підставі вищезазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» - заборгованість за договором поставки №726 - КМ/13 від 02 вересня 2013 року, яка утворилася за податковою накладною №КМ14-00022765 від 12 квітня 2014 року у сумі 7 088 грн. 52 коп. Представник позивача Волкодав В.В., який діє на підставі довіреності №62 від 20 квітня 2015 року (а.с. 27), у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позов не визнала проти його задоволення заперечувала. Зазначила, що у даному позові відповідачем повинен виступати її колишній чоловік, адже саме через нього здійснювались всі замовлення та оплата товарів. Між ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» та відповідачем [PERSON]., дійсно було укладено вказаний договір поставки, проте «Покупцем» вона була лише формально, вона не ознайомлювалась зі змістом вказаного договору, а просто підписала його. Всі операції із замовлення та оплати товарів здійснював її колишній чоловік. Влітку 2014 року вони із чоловіком припинили шлюбні стосунки і він виїхав до Російської Федерації. Перед своїм від'їздом він повідомив відповідачу, що будь-якої заборгованості перед ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» немає. На момент укладення договору поставки відповідач мала статус фізичної особи-підприємця, проте, 07 листопада 2014 року вона офіційно припинила підприємницьку діяльність, про що було внесено відповідні відомості до державного реєстру. Також, відповідач зазначила, що 10 листопада 2015 року вона змінила прізвище з «Рябчинська» на «Держина». У судовому засіданні визнала, що позивач за договором поставки надав товар у повному обсязі, визнала, що дійсно нею був підписаний договір поставки, а також визнала, що будь-яких платіжних документів, які б підтверджували ту обставину, що її колишній чоловік, або вона сплатили по вказаному договору поставки, або повернули позивачеві товар, немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що договір поставки був укладений із відповідачкою, яка на той момент була оформлена, як фізична особа-підприємець. Показав, що дійсно він з приводу договору поставки спілкувався, як із відповідачкою, так і з її колишнім чоловіком. Він неодноразово звертався особисто до відповідачки, пропонував їй повернути борг, або товар, однак вона відмовилась це зробити. Кошти по договору поставки платила, або відповідач, або її чоловік від її імені. Дійсно були ситуації, коли він з приводу договору поставки спілкувався і з чоловіком відповідачки, однак їй було відомо, що робиться на торговій точці. Також вказав, що через деякий час, відповідачка продала свій кіоск, однак грошей позивачу не повернула, повідомила, тільки, що коштів від продажу цієї торгової точки у неї немає. Свідок також зазначив, що йому особисто ніколи не передавалися кошти готівкою безпосередньо, кошти по договору сплачувалися лише шляхом перечислення на рахунок компанії. Суд, заслухавши представника позивач, відповідача, допитавши свідка, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. У судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 2013 року між ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» та ФОП [PERSON] був укладений договір поставки №726-КМ/13, згідно умов якого, ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» як продавець, зобов'язалось протягом дії даного договору передати ФОП [PERSON] як покупцеві у власність товарно-матеріальні цінності, в асортименті та кількості, що погоджуються сторонами договору в накладних, які є невід'ємною частиною договору, а [PERSON] зобов'язалась прийняти у власність та оплатити товар на умовах, встановлених договором (а.с. 5-7). Відповідно до п. 4.8 вказаного договору поставки, максимальний строк відтермінування оплати за товар становить шість календарних днів, а день, наступний за днем виписки накладної є першим днем при підрахунку строку, на який надано відстрочку (а.с. 5 з.б.). 12 квітня 2014 року, на виконання умов договору, останній день розрахунку за який наставав 18 квітня 2014 року, позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 30 689,28 грн., що підтверджується видатковою накладною №КМ14-000022765 від 12 квітня 2014 року (а.с. 14). Відповідачем було здійснено наступні платежі за поставлений товар: 18.04.2014 року - 10 000,00 грн.; 23.04.2014 року - 2 300,00 грн.; 23.04.2014 року - 2 300,00 грн.; 29.04.2014 року - 2 000,00 грн.; 30.04.2014 року - 1 000,00 грн.; 12.05.2014 року - 1 000,00 грн.; 14.05.2014 року - 1 000,00 грн.; 15.05.2014року - 1 000,00 грн. 21.05.2014 року - 1 000,00 грн.; 22.09.2014 року - 1 000,00 грн.; 07.10.2014 року - 500,00 грн.; 20.10.2014 року - 500,00 грн. Таким чином, враховуючи здійснену попередню оплату в розмірі 0,76 грн. та вищезазначені платежі, сума основного боргу за поставлений товар, згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період: з 11 квітня 2014 року по 26 серпня 2015 року між ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» і [PERSON] станом на 17 серпня 2015 року складає 7 088,52 грн. (а.с. 17). Як вбачається із виписки з ЄДР ЮО та ФОП, [PERSON] 12 червня 2013 року була зареєстрована як ФОП(а.с.8) За даними ЄР ЮО та ФОП, 07 листопада 2014 року [PERSON] припинила свою діяльність як ФОП, номер запису 2277006000307021(а.с.12) Відповідно до ст. 712. ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або,законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зі змісту договору поставки від 02 вересня 2014 року вбачається, що умови укладеного договору відповідають нормам чинного законодавства, підписані сторонами, Перед укладенням договору, [PERSON] були відомі умови всі умови вказаного договору поставки, про що свідчить її особистий підпис у договорі. І як визнано обома сторонами вказаний договір поставки був повністю виконаний з боку позивача. Суд відхиляє доводи відповідача в тій їх частині, що за вказаним договором має відповідати її колишній чоловік, який фактично займався виконанням цього договору поставки, оскільки відповідачкою не надано суду належних та допустимих переконливих доказів, що її колишній чоловік є стороною договору поставки. Суд відхиляє доводи відповідачки також і в тій їх частині, що у неї відсутній борг по вказаному договору, тому що їй відомо зі слів чоловіка, що він повністю погасив заборгованість по вказаному договору, оскільки відповідачкою не надано суду належних та допустимих переконливих доказів, які підтверджували ту обставину, що вона сплатила кошти по договору поставки. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року " Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 Г11К провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічну позицію щодо відповідальності фізичної особи-підприємця після припинення підприємницької діяльності зазначено в п. 6 розділу «Спори щодо забезпечення виконання зобов'язань» листа Верховного Суду України від 01 лютого 2014 року «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.», з огляду на положення статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 47 - 49 Закону України від 14 травня 1992 р. N 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Виходячи з аналізу чинного законодавства, судової практики, та встановлених у судовому засіданні відповідних обставин, враховуючи, що [PERSON] свою діяльність як ФОП припинила, , а зобов'язання по сплаті за поставлений товар не виконані, і станом на 17 серпня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 7 088,52 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь вказаної суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. У зв'язку з тим, що судом позов задоволено, суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved