Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

25.05.2018 року Ізюмська міська рада звернулася з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів. 17 вересня 2018 року представником позивача надано до суду заяву про уточнення позовних вимог де просив стягнути з [PERSON] безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за фактичне використання земельної ділянки. 11 грудня 2018 року до суду надано представником позивача заяву про уточнення позовних вимог, де просив про стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне використання земельної ділянки. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що [PERSON] передано в оренду земельну ділянку площею 1,8000 гектара на 5 років. Визначено орендну плату за право оренди земельної ділянки в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Підставою для сплати орендарем орендної плати є договір оренди, який набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації, відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі".(а.с.19-22) Після укладення договору про розірвання договору оренди земельної ділянки, відповідач не повернув земельну ділянку і не вчинив будь - яких дій для належного оформлення свого права користування даною земельною ділянкою. Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0388 від 11 квітня 2018 року затверджено акт № 1 від 26 лютого 2018 року про визначення збитків (шкоди) завданих територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради внаслідок порушення вимог земельного законодавства. Комісією по визначенню збитків завданих територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради визначено, що на підставі розрахунку збитків від 26.02.2018 року виконаного [PERSON] заступником Ізюмського міського голови з питань економіки та фінансів, гр. [PERSON] завдав територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради, збитки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 535 673 грн. 88 коп. (а.с.181-182). Збитки завдані шляхом використання забудованої земельної ділянки площею 18000 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] без укладання договору оренди землі та несплати земельного податку, визначеного у відповідності до Податкового кодексу України. Після укладення договору про розірвання договору оренди земельної ділянки, відповідач, як власник нежитлового приміщення, розташованого на земельній ділянці площею 18000 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , новий договір оренди земельної ділянки не укладав, орендної плати за договором не сплачував. Вказані обставини стали підставою звернення Ізюмською міською радою до суду із даним позовом про повернення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна позивачем розрахований за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 535673,88 грн. Вказану суму позивач просив стягнути на їх користь з відповідача. Ухвалою суду від 01 червня\~2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 02 серпня 2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем порушено строки позовної давності щодо стягнення збитків за останні три роки, а саме з 25.05.2015 року, зазначив, що порушень ним не допущено, посилався на ЗУ « Про тимчасові заходи на період проведення атитерористичної операції», відповідно до якого всі суб`єкти господарювання у м. Ізюмі звільнені від сплати за користування землею до 08.06.2016 року включно, а тому при наявності складу правопорушення сума складатиме 12154 гривень. [PERSON] вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він ухилявся від укладення договору оренди, або перешкоджав діям позивача щодо надходження та узгодження такого договору. [PERSON] просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, застосувати строк позовної давності до вимог представника позивача за період з 01.01.2015 року по 25.05.2015 року. (а.с.41-55 том 1) У відзиві на уточнену позовну заяву [PERSON] вказав, що позивачем не доведено належних та допустимих доказів для стягнення з нього грошових коштів, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, свою позицію обгрунтував доводами викладеними у письмових відзивах та заявах поданих суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 22 травня 2018 року нежитлові будівлі, які розташовані за адресою [ADDRESS] належать [PERSON] . Державна реєстрація права власності на нежитлові будівлі, які розташовані за адресою [ADDRESS] , була проведена 22 грудня 2005 року.(а.с.9-11 т.1) 27 вересня 2005 року між Ізюмською міською радою, в особі Ізюмського міського голови Сидора Богдана Теодоровича, з однієї сторони Товариством з обмеженою відповідальністю «Дінець», що знаходиться адресою: [ADDRESS] , в особі директора товариства [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки строком на десять років з 08 квітня 2005 року по 08 квітня 2015 року до обслуговування виробничих будівель, з метою виробництва продуктів харчування. 27 вересня 2010 року до вищевказаного договору було внесено зміни. Зміни вносилися Ізюмською міською радою, в особі Ізюмського міського голови Божкова Олександра Андрійовича та Товариством з обмежене відповідальністю «Дінець», в особі директора Рогуліна Олександра Миколайовича. 03 жовтня 2012 року між Ізюмською міською радою, в особі Ізюмського міського голови Божкова Олександра Андрійовича Товариством з обмеженою відповідальністю «Дінець» , в особі директора Рогуліна [PERSON] було укладено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки. Рішенням 30 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області № 1283 від 26 липня 2012 року було надано дозвіл фізичній особі підприємцю [PERSON] на розробку проекта землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 1,8 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] для ведення виробничої діяльності. В 2015 році, а саме 07 серпня, [PERSON] звернувся до Ізюмської міської ради з заявою про скасування рішення Ізюмської міської ради № 12 від 26.07.2012 року та надання дозволу на розробку технічної документації землеустрою по встановленню меж земельної ділянки на місцевості, яка розташована за адресою [ADDRESS] площею 1,8 га., для ведення виробничої діяльності шляхом обслуговування та експлуатації нежитлових будівель. В 2015 році фізичною особою - підприємцем [PERSON] було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості для передачі в оренду гр.. [PERSON] і розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промислово розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ізюмської міської ради № 0836 від 27 січня 2017 року ФОП [PERSON] . затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості площею 1,8000 гектара, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 6310400000:62:001:0018, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення: 11.11.02; вид використання: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. [PERSON] передано в оренду земельну ділянку площею 1,8000 гектара на 5 років. Визначено орендну плату за право оренди земельної ділянки в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Підставою для сплати орендарем орендної плати є договір оренди, який набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації, відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі".(а.с.19-21 том 1). Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0388 від 11 квітня 2018 року затверджено акт № 1 від 26 лютого 2018 року про визначення збитків (шкоди) завданих територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради внаслідок порушення вимог земельного законодавства. Комісією по визначенню збитків завданих територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради визначено, що на підставі розрахунку збитків від 26.02.2018 року виконаного [PERSON] заступником Ізюмського міського голови з питань економіки та фінансів, гр. [PERSON] завдав територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради, збитки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 535 673 грн. 88 коп. Збитки завдані шляхом використання забудованої земельної ділянки площею 18000 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] без укладання договору оренди землі та несплати земельного податку, визначеного у відповідності до Податкового кодексу України. (а.с.181-182). Відповідач використовує земельну ділянку без виникнення права власності/ користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до\~статті 125 Земельного кодексу України. За таких обставин матеріалами справи підтверджений факт використання відповідачем земельної ділянки без достатньої правової підстави. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у\~статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень\~статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом\~статті 125 Земельного кодексу України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими приміщеннями, розташованими на земельній ділянці по [ADDRESS] . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано. Відповідно до\~статті 206 Земельного кодексу України\~використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України\~визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Стаття 1212Цивільного кодексу України\~досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Відповідно дост.1Закону України"Про оренду землі"\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1ст.15Закону України"Про оренду землі"\~визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Згідно з ч. 2 ст.1212 Цивільного кодексу України\~положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом пункту 4 частини третьої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~положення\~глави 83 Цивільного кодексу України\~застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої\~статті 1212Цивільного кодексу України\~вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до ст.1214 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У справі, що розглядається, судом встановлено, що фізична особа [PERSON] , правомірно володіючи майном - нежитловою будівлею, користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Частиною 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України\~передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинив. Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконував, а отже без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16. Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір збитків власникам землі, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Із розрахунку неотриманого доходу, долученого до матеріалів справи, вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки у період з 2015 року по 2017 року у сумі 535673 грн. 88 коп. Також слід зазначити, що перехід до особи права власності на нерухоме майно, надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки. Статтею 116 Земельного кодексу України\~визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. У зв`язку з тим, що позивачем доведена, у відповідності до вимог ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, обґрунтованість свого звернення до суду, за наявності порушення інтересів держави, необхідністю їх захисту, визначені підстави для звернення до суду, позивач є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині безпідставно збережених коштів. Зважаючи на письмову заяву відповідача та його представника про застосування строку позовної давності (а.с.5 т.2), суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання. Визначаючи початок перебігу строку позовної давності, суд зважає також на наступні правові висновки судів вищої інстанції: - Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Довідкою Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 06.12.2016 року за вих. №275/10/20-14-13-01 повідомлено, що інформація щодо сплати земельного податку за період з 01.01.2013 року по 01.12.2016 року за користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ) площею1,8 га землекористувачем [PERSON] - відсутня. Відповідно до ухвали суду від 01 червня 2018 року представнику позивача було відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до [PERSON] про відшкодування збитків, оскільки в бюджеті м. Ізюм на 2018 рік були відсутні видатки на фінансування для оплати судового збору за подання позовів. Станом на дату винесення рішення у справі представником позивача судовий збір сплачено не було, та оскільки позовна заява задоволена щодо основної частини у повному обсязі, судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави\~підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8035,11 гривень.

Outcome: partial