Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 29.09.2012 року між ним та відповідачами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Анохіною В.М. За умовами вказаного договору позики він (позивач) передав у власність відповідачів, а відповідачі прийняли солідарно кошти в розмірі 46 870 доларів США та зобов'язалися повернути вказану суму за наступним графіком: - не пізніше 29.10.2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29.11.2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29.12.2012 року - 44 270 доларів США. З моменту укладення договору відповідачі повернули лише 29.10.2012 року - 1 300 доларів США, платіж, призначений на 29.11.2012 року, не здійснили, а платіж, призначений на 29.12.2012 року здійснили 11.12.2012 року тільки в сумі 20 000 доларів США, замість визначеної сими - 44 270 доларів США. Більше жодних виплат позичених коштів відповідачами не виконувалося. Однак, відповідачі знову звернулися до нього з проханням позичити їм ще грошей, на що він погодився і 02.04.2013 року між ними був укладений ще один договір позики на суму 4 810 доларів США і за цим договором відповідачі свої зобов'язання виконали. Неповернутими залишилися позичені відповідачами кошти за договором позики від 29.09.2012 року в сумі 25 570 доларів США. Окрім даної суми боргу відповідачі мають сплатити згідно ст.625 ЦК України інфляційне збільшення, що становить 15 178 доларів США, три проценти річних від простроченої суми, що становить 1 660 доларів США. Крім цього, згідно п.6 договору позики вони (сторони) домовилися, що за прострочення виконання відповідачами їх зобов'язань, останні повинні сплатити на його (позивача) користь штраф (пеню) у розмірі 1 відсотка від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення. За період з 03.07.2013 року по 01.09.2015 року, за 790 днів, розмір неустойки складає 201 450 доларів США. Загальна сума, яку мають сплатити на його користь відповідачі, становить 243 858 доларів США. Враховуючи суму боргу та умови іпотечного договору, вимоги законодавства, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, з сумою основного боргу по договору позики 25 570 доларів США згодні, укладення договорів не оспорюють, з штрафними санкціями вони не згоді та просили врахувати, що в договорі позики зазначена і гривня, окрім долару. Позика надавалася безвідсоткова. Просила врахувати надані нею письмові заперечення. Відповідач [PERSON] чи його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про неможливість з'явитися до суду чи про розгляд справи у їх відсутності не подавали. Вислухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що 29.09.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. Згідно умов даного договору позивач передав у власність відповідачів, а відповідачі прийняли кошти в розмірі 374 960,00 грн., що за середнім курсом складає 46 870 доларів США та зобов'язалися повернути вказану суму до 29.12.2012 року за наступним графіком: - не пізніше 29.10.2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29.11.2012 року - 1 300 доларів США; - не пізніше 29.12.2012 року - 44 270 доларів США. Позика є безвідсоткова. Встановлено та не оспорено стороною відповідачів, що з моменту укладення договору до цього часу відповідачі повернули 29.10.2012 року - 1 300 доларів США та 11.12.2012 року - 20 000 доларів США, що в загальному становить - 21 300 доларів США. Інша сума позики - 25 570 доларів США відповідачами не повернута, що є порушенням умов договору позики та вимог законодавства. Відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та в строки, встановлені зобов'язанням. Вимоги вказаних статей стосуються всіх сторін - учасників договірних правовідносин. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначалося вище, сума неповернутої позики становить 25 570 доларів США, що за курсом НБУ на дату постановлення рішення становить 634 136 грн. Сума трьох процентів річних від простроченої суми боргу (25 570 доларів США) за період, визначений позивачем, з 03.07.2013 року по 01.09.2015 року, становить 1 660 доларів США, що за курсом НБУ на дату постановлення рішення становить 41 168 грн. Стосовно стягнення суми інфляційного збільшення за період з серпня 2013 року по серпень 2015 року в сумі 15 178 доларів США, вирахуваної позивачем з статистичних даних індексу споживчих цін за вказаний період, суд приходить до того, що дана вимога є безпідставна та не підлягає задоволенню. Як зазначалося вище, сторони при укладанні договору позики визначилися, що повернення суми позики має відбуватися у доларах США, як і при передачі коштів у позику застосовувався еквівалент долару США до гривні, і розрахунки заборгованості неповернутої суми позики також здійснюється у доларах США. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Стосовно стягнення з відповідача неустойки в розмірі 201 450 доларів США, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 549, 551 ЦК України визначено неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 6 договору позики, укладеного сторонами 29.09.2012 року, визначено, що за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідачі повинні сплатити на користь позивача штраф (пеню) у розмірі 1 відсотка від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення; штраф (пеня) повинні бути сплачені в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення. Враховуючи викладене, слідує, що сторони передбачили штрафні санкції за порушення відповідачами взятих ними на себе зобов'язань по поверненню грошових коштів у визначені строки, що відповідає вимогам законодавства. Однак, розрахунок штрафу (пені) позивачем зроблено у доларах США та без врахування визначеного в договорі порядку (нарахування 1 відсотку по кожному дню прострочення окремо та в національній валюті - гривні), що суперечить вимогам законодавства та свідчить про недоведеність даної вимоги. Крім цього, стягнення штрафу (пені) згідно п.6 договору позики та 3% річних згідно ст.625 ЦК України є подвійним накладенням штрафних санкцій за одне і теж порушення - невиконання зобов'язань (враховуючи, що стягнення 3% річних за ст.625 ЦК України в даному випадку не є похідним від інфляційних збитків). Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача, становить 27 230 доларів США, еквівалент - 675 304 грн. По даній справі встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань відповідачами за договором позики від 29.09.2012 року, в цей же день між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач [PERSON] - іпотекодавець, передав позивачу [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 18.03.2003 року. Пунктом 10 іпотечного договору визначено, що у разі невиконання ітопекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за договором позики, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки та передбачені права набуття права власності на предмет іпотеки або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом. Встановлено та підтверджено, що вимога позивача про усунення порушення за договором позики - повернення грошових коштів, направлялася відповідачу іпотекодавцю [PERSON] 27.08.2015 року, однак виконана не була. Як зазначалося вище, по даній справі відповідачами зобов'язання за договором позики не виконані, строк їх виконання був встановлений - 29.12.2012 року. Дане свідчить про те, що позивач правомірно просить суд звернути стягнення боргу на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" визначено процедуру продажу предмету іпотеки. Згідно ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Позивачем надано до справи Звіт ТОВ "Харківська інвестиційна агенція нерухомості" від 02.03.2016 року, зареєстрований за реєстраційним № 951355_02032016_329486050-007, згідно якого вартість об'єкту оцінки - предмету іпотеки - квартири [ADDRESS], визначено - 1 323 799 грн. 00 коп. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.88 ЦПК України, суд при постановленні рішення, пропорційно до задоволених вимог вирішує питання про стягнення судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial