Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що з 16 серпня 1997 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , та одну повнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Повнолітня донька [PERSON] , [INFO] , навчається за денною формою навчання факультету управління персоналом, соціології та психології Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана. У зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2020 року і до досягнення повноліття; стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання за денною формою навчання факультету управління персоналом, соціології та психології Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 червня 2020 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7700,00 грн. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 16 серпня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від шлюбу мають одну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , та одну повнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем (а.с. 7, 8) Позивач просить стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2020 року і до досягнення повноліття. Між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на відсутність у відповідача аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, а також на те, що відповідач є генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІА Україна». Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа не скористалася своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІА Україна» (а.с. 14-17). Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. Малолітня дитина проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. Однак позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, наявність у відповідача постійної роботи та норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень , а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково: стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2020 року і до досягнення повноліття. В решті вимог відмовити. Крім того, позивач просить стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання за денною формою навчання факультету управління персоналом, соціології та психології Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 червня 2020 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що відповідач має постійне місце роботи та отримує регулярні доходи. На підтвердження позовних вимог позивач надала суду договір № 185643 про надання освітніх послуг між Київським національним економічним університетом імені Вадима Гетьмана та позивачем від 22 серпня 2018 року (а.с. 18), довідку № 1053 від 18 вересня 2019 року про навчання [PERSON] , [INFO] , за денною формою навчання факультету управління персоналом, соціології та психології Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана (а.с. 19). Згідно ст.199 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що мають можливість надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 ст. 199 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 Сімейного кодексу України та вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягають задоволенню повністю: стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання за денною формою навчання факультету управління персоналом, соціології та психології Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 червня 2020 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку. Позивач просить про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7 700,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 15 червня 2020 року між позивачем та адвокатом Богдашкіною Дар`єю Олександрівною було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 25). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року (а.с. 27), актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року (а.с. 28), квитанцією № Р24АР24А414762668С25802 від 17 червня 2020 року на суму 7738,69 грн. (а.с. 29). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою, то, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: partial