Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] , вказуючи, що він з 13 липня 1989 року по 26 січня 2004 року працював у Бережанському лісомисливському господарстві водієм автомобіля по вивезенню лісу, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак при вирішенні питання про призначення пенсії виявилося, що записи у його трудовій книжці не відповідають фактичним наказам, які існують у зазначеному підприємстві, тобто наказ № 92-к від 13 липня 1989 року, який зазначений у його трудовій книжці, і на підставі якого його було переведено на іншу посаду, приймався не 13 липня 1989 року, як зазначено у його трудовій книжці, а 3 жовтня 1989 року, однак у ньому відсутній запис про його переведення, натомість виявлений наказ за № 52-к від 3 липня 1989 року, про існування якого не вказується в його трудовій книжці, яким його переведено з посади водія лісозаводу водієм автоколони, а у наказі № 9-к від 26 січня 2004 року, яким згідно запису його трудової книжки, його було звільнено з роботи за власним бажання по ст. 36КЗпПУ, а також невірно вказано, що він звільнений з посади водія лісовозного автомобіля, хоч згідно класифікатора посад ця посада правильно має називатися - водій по вивезенню лісу, а так як вищевказані накази про перевід та звільнення його із займаної посади не відповідають записам у його трудовій книжці та не відповідають списку виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, звернувся в суд з позовом, яким просив внести відповідні зміни та привести зазначені вище накази і записи у трудовій книжці у відповідність до списку виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, просив зобов"язати відповідача прийняти наказ, яким внести зміни до п.7 наказу № 52-к від 3 липня 1989 року, виклавши його в наступній редакції: « [PERSON] з 3 липня 1989 року перевести на посаду водія автомобіля по вивезенню лісу" та внести зміни до наказу № 9-к від 26 січня 2004 року, виклавши таким чином: «Звільнити з роботи [PERSON] - водія автомобіля по вивезенню лісу з 26 січня 2004 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін". Зобов"язати Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» відповідно до змінених наказів № 52-к від 3 липня 1989 року та № 9-к від 26 січня 2004 року внести зміни до його трудової книжки. Представник ДП «Бережанське лісомисливське господарство» позов не визнав, пояснив, що не заперечує, що тексти наказів про трудову діяльність позивача у зазначеному підтриємстві не відповідають записам у його трудовій книжці, однак не може пояснити причини зазначеної розбіжності. Йому невідомо, хто здійснював записи у трудовій книжці позивача і чому існує така розбіжність. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності зі ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Статтею 62 Закону України " Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У відповідності з п.2.4 Інструкції " Про порядок ведення трудових книжок працівників", усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Судом, встановлено, що позивач [PERSON] понад 21 рік працював в одному підприємстві, яке лише змінювало свою назву, а саме: з липня 1983 по липень 1989 року він працював водієм в цеху переробки деревини, з липня 1989 по 26 січня 2004 року - на посаді водія лісовозного автомобіля, однак при оформленні пенсії було виявлено, що посада, яка зазначена роботодавцем у його трудовій книжці та накази про його прийняття і звільнення з роботи, містять неточності та не відповідають списку виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, тобто посада водія лісовогозного автомобіля, яка вказана роботодавцем у його трудовій книжці, згідно класифікатора посад мала бути вказана як посада водія по вивезенню лісу. Зазначений факт підверджується поясненнями позивача, який показав, що він з липня 1989 по 26 січня 2004 року безперервно працював водієм автомобіля по вивезенню лісу на одному підприємстві, яке у зв"язку із реорганізацією та перейменуванням змінило свою назву на ДП «Бережанське лісомисливське господарство». Стаж роботи на вищевказаній посаді дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак при вирішенні питання про призначення пенсії виявилося, що посада, яка зазначена відповідачем у його трудовій книжці, не відповідає наказам № 92-к від 13 липня 1989 року про перевід його на роботу і наказу № 9-к від 26 січня 2004 року про звільнення з роботи та не відповідає списку виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, і крім цього містять ряд розбіжностей тому він просить його уточнені позовні вимоги задоволити, зобов"язати Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» привести зазначені вище накази і записи у трудовій книжці у відповідність до списку виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення Факти, на які посилається позивач, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: наказом № 176 від 11 липня 1989 року, яким реорганізовано Бережанський спецлісгоспзаг в державне лісомисливське господарство; наказом № 151 від 10 лютого 2005 року, яким Бережанське лісомисливське господарство було перейменовано в Державне підприємство " Бережанське лісомисливське господарство"; наказами № 76-к від 11 липня 1983 року про прийняття позивача на роботу та № 9 -к від 26 січня 2004 року про його звільнення з роботи, оглянутою трудовою книжкою позивача, а також показами допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Зазначні свідки підтвердили, що позивач дійсно працював у Бережанському лісомисливському господарстві водієм автомобіля по вивезенню лісу, яких у цьому підприємстві було сім. Зокрема, вони пояснили, що цей факт їм достовірно відомий, бо вони також працювали у зазначеному лісомисливському господарстві, разом з ними до свого звільнення з роботи працював і позивач. Правдивість показів допитаних вище свідків, а отже, правдивість показів позивача, підтверджується оглянутими і дослідженими в судовому засіданні трудовими книжками свідків, які свідчать про те, що вказані свідки дійсно працювали разом із позивачем в одному підприємстві, яке лише змінювало свою назву. І хоч в судовому засіданні представник відповідача не погодився із заявленими і уточненими позовними вимогами та просив суд відмовити у їх задоволенні, однак він не представив суду свого письмового заперечення щодо зазначених позивачем вимог, а крім цього, він всупереч вимог ст. 137 ЦПК України на вимогу суду не представив для огляду в судовому засіданні книги наказів за період з 1983 року по 2004 роки та іншої документації, яка би спростовувала вимоги позивача, натомість за 21 рік трудової діяльності позивача у вказаному підприємстві представником відповідача було представлено суду лише декілька розпоряджень, які свідчать про те, що позивачу для перевезення пасажирів на час відпустки водія Тарана надавався автомобіль ГАЗ -53, та що зазначений автомобіль за час хвороби позивача передавався водію Гуньці, тобто суду представлено розпорядження із аналогічним текстом за 1994, 1998, 1999, 2000 та 2002 рр., які підтверджують на думку відповідача той факт, що позивач у вказаному підприємстві дійсно працював, однак працював не водієм автомобіля по вивезенню лісу, а водієм автоколони, чи автобуса для перевезення пасажирів. Суд вважає, що пояснення представника відповідача про те, що позивач працював на зазначеному підприємстві у період липня 1989 року по день звільнення на посаді водія автоколони чи автобуса, а не водієм автомашини по вивезенню лісу, не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються поясненнями позивача, який не заперечував, що він дійсно до початку робочого дня та по його закінченню, їдучи на роботу, звозив працівників лісгоспу на роботу, а по закінченню робочого часу, відвозив їх додому, однак основним видом діяльності його була робота водія по вивезенню лісу. Пояснення позивача підтверджуються поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які працювали разом із позивачем у зазначений період часу, і які ствердили, що позивач дійсно, крім основної діяльності на посаді водія лісовозного автомобіля, чи автомашини по вивезенню лісу, до початку робочого часу автобусом чи спеціальною автомашиною привозив вранці робітників, а по закінченню робочого часу їх розвозив. Із представлених позивачем копій наказів за № 76-к від 11 липня 1983 року та № 9-к від 26 січня 2004 року, які завірені відповідачем, видно, що формулювання зазначених наказів не співпадає із записами у трудовій книжці позивача, які також належним чином завірені печаткою зазначеного підприємства, хоч відповідно до п.2.4 Інструкції " Про порядок ведення трудових книжок працівників", усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення повинні були вноситися власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, а так як відповідачем у спростування позовних вимог позивача книги наказів із кадрових питань суду свідомо представлено не було, а тому суд прийшов до висновку, що текст вищевказаних наказів вже після внесення їх у трудову книжку позивача був переписаний. Крім того, хоч в судовому засіданні представник відповідача у своїх поясненнях заперечував, що позивач працював на посаді водія лісовозного автомобіля, що є тотожним із посадою водія по вивезенню лісу, однак представлена позивачем та звірена відповідачем копія наказу про його звільнення підтверджує той факт, що наказом № 9-к від 26 січня 2004 року позивач був звільнений не із посади водія автоколони, чи автобуса, а саме: із посади водія лісовозного автомобіля, що спростовує пояснення представника відповідача, бо ним наказу на прийняття чи перевід позивача на зазначену посаду суду не представлено, тобто згідно пояснень представника відповідача позивач був звільнений із посади, на якій ніколи не працював. Той факт, що позивач дійсно з липня 1989 по січень 2004 року працював саме водієм лісовозного автомобіля, а не водієм автоколони, чи автобуса, свідчить оглянутий у судовому засіданні наказ за № 9-к від 26 січня 2004 року, з якого видно, що позивач був звільнений з роботи, не з посади водія автоколони, чи водія автобуса, а саме: з посади водія лісовозного автомобіля, що спростовує пояснення представника відповідача та в свою чергу підтверджує правдивість записів № 6 та 7, здійснених кадровим працівником відповідача у трудовій книжці позивача. Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] є підставними, а тому їх слід задоволити і зобов»язати Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» внести зміни до п.7 наказу № 52-к від 3 липня 1989 року, виклавши його в наступній редакції: Перевести [PERSON] з 3 липня 1989 року на посаду водія автомобіля по вивезенню лісу" та внести зміни до наказу № 9-к від 26 січня 2004 року, виклавши його в наступній редакції: [PERSON] - водія автомобіля по вивезенню лісу звільнити з роботи з 26 січня 2004 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін, і відповідно до зазначених наказів внести виправлнення у трудову книжку позивача.

Outcome: approved