Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

03 листопада 2016 року до суду надійшла позовна заява. В позовних вимогах, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить: 1) визнати недостовірною та такою, що принижує честь, і гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ПАТ «Картель» в статті «[INFO]» від [INFO] на інтернет-сторінці [INFO]; 2) зобов'язати Приватне підприємство «Інформаційне агентство «Інформбюро» протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили оприлюднити за власний рахунок в мережі Інтернет на сайті за адресою: http://ukrop.depo.ua, тим самим шрифтом, що й стаття під назвою «[INFO]» від [INFO] спростування недостовірної інформації наступного змісту: «Спростування. [INFO] стаття під назвою «[INFO]» поширена в загальнодоступній мережі Інтернет на сайті http://ukrop.depo.ua. Зазначена стаття містила недостовірну інформацію про [PERSON], твердження, наведені в цій статті не відповідають дійсності. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва визнана недостовірною поширена раніше інформація про [PERSON], щодо тверджень: «Йому потрібен просто нормальний гендиректор, який мав би концепцію розвитку головного концертного залу країни. [PERSON] вижав до неможливого українських виконавців, заплатив їм крихти (окрім, звісна річ, своїх друзів), що відбило в них бажання робити щось нове. До того ж, [PERSON] продовжує старі корупційні схеми по несплаті авторського роялті в українській ДААСП і наразі є одним з тих топ-людей в українському шоу бізі, який робить усе, щоб розсварити суспільство, зірок і продюсерів, прикриваючись «господарською площиною»». Редакція depo.ua приносить вибачення [PERSON], за поширення недостовірної інформації, а також принизливі твердження». 3) зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Картель» протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили видалити інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, з тексту інтерв'ю, що розміщено на інтернет-сторінці за адресою [INFO]. 4) зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Картель» протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили надати ПП «Інформаційне агентство «Інформбюро» можливість розмістити в мережі Інтернет на сайті за адресою http://ukrop.depo.ua спростування недостовірної інформації. 5) стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] 187 920,00 грн. моральної шкоди. 6) стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 818,80 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.09.2014 року відповідно до наказу №175-к від 05.09.2014 року він обіймає посаду Генерального директора Державного підприємства «Національний палац мистецтв «Україна». [INFO] відповідачі на інтернет-сторінці http://ukrop.depo.ua (точна адреса [INFO]) оприлюднили статтю, у якій викладено недостовірну негативну інформацію щодо нього, чим порушено його немайнові права на честь та гідність і ділову репутацію. Зокрема у вказаній статті зазначено, що «Палац «Україна» - то є держустанова на балансі Дусі. Йому потрібен просто нормальний гендиректор, який мав би концепцію розвитку головного концертного залу країни. [PERSON] вижав до неможливого українських виконавців, заплатив їм крихти (окрім, звісна річ, своїх друзів), що відбило в них бажання робити щось нове. До того ж, [PERSON] продовжує старі корупційні схеми по несплаті авторського роялті в українській ДААСП і наразі є одним з тих топ-людей в українському шоу бізі, який робить усе, щоб розсварити суспільство, зірок і продюсерів, прикриваючись «господарською площиною». Зазначає, що фактично відповідачі цим звинувачують у службовій недбалості і корупції позивача, проте жодних корупційних дій він не вчиняв, відносно нього не відкрито жодної кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення стосовно корупційних дій або службової недбалості, а тому вказана інформація є недостовірною. Пояснює, що поширенням вказаної інформації відповідачі створили для нього негативну соціальну оцінку, внаслідок чого його професійні здібності були поставлені під сумнів співробітниками та вищим керівництвом, чим порушено його немайнові права на честь та гідність і ділову репутаціюта чим завдано моральної шкоди. В судовому засіданні, що відбулося 29.03.2017 року, до участі в розгляді справи в якості відповідача залучено Приватне підприємство «Інформаційне агентство «Інформбюро». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Картель» - Зеленковський О.О. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Надав письмові заперечення, в яких зазначає, що в тексті вказаної статті використовується інформація, яка є оціночним критерієм та суб'єктивною думкою автора, що підпадає під дію ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію», за якою ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, поширена інформація не підлягає визнанню недостовірною, оскільки позивач є публічною особою, а тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Позивач стверджує, що після виходу статті його ділова репутація знизилась настільки, що у Верховній Раді України з'явилась ініціатива про зміщення його з посади, проте жодних належних та допустимих доказів даного твердження позивачем не надано та відсутній причинно-наслідковий зв'язок виходу статті та ініціюванням зміни керівництва «Національного палацу мистецтв «Україна». Зазначає, що між ПрАТ «Картель» та ПП «Інформаційне агентство «Інформбюро» 01.02.2002 року було укладено Договір №2 «Про надання інформаційних матеріалів», за яким вказана стаття була придбана ПрАТ «Картель» у ПП «Інформаційне агентство «Інформбюро». Відповідно до п.1 ч.1 ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника. А тому ПрАТ «Картель» звільнений від відповідальності. Так, позивач просить стягнути з відповідачів 187 920,00 грн. моральної шкоди, проте позивачем не наведено конкретних виявів психологічної травми від розповсюдженої інформації, не наведено фактів про те, що після розповсюдження статті, якось змінився його звичайний склад життя та позивач вчинив додаткові зусилля для покращення своєї ділової репутації. Окрім того, спростування вказаної інформації, яка на думку позивача є недостовірною, не може бути здійснене шляхом публікації у газеті, так як спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, тобто шляхом оприлюднення спростування у Інтернет-мережі, а не у друкованому ЗМІ. Окрім того, позивач просить зобов'язати відповідачів вибачитись, що суперечить п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», за яким суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні. В письмових запереченнях [PERSON] зазначає, що інформація у статті, яку просить спростувати позивач, викладена не у формі фактичних тверджень, а оціночних суджень, не містить стверджувальні вислови, які вказують на вчинення позивачем протиправних дій, які кваліфікуються як злочин. Позивач є посадовою особою юридичної особи публічного права, межа допустимої критики відносно якої є значно ширшою, ніж окремої особи. У підтвердження доводів про порушення особистих немайнових прав поширеною інформацією та завдання моральної шкоди, яку він визначив у грошовому виразі в розмірі 187 920,00 грн. позивачем не наведено жодних фактичних даних, не надано доказів, які б свідчили про порушення особистих немайнових прав позивача поширеною інформацією. Зазначає, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем [PERSON] правопорушення, яке полягає саме у поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що внаслідок поширення зазначених в позовній заяві відомостей, позивачу завдана шкода особистим немайновим благам. Приватне підприємство «Інформбюро» в судове засідання представника не направило, хоча належним чином повідомлялось за місцем свого знаходження, заперечення чи пояснення на заявлені вимоги до суду не надійшли. А тому у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідача, який не з'явився в судове засідання. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що в розміщеній статті було оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку порушують його честь та гідність. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, позивач зазначає, що відомості, які він просить визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять його честь та гідність, були поширені шляхом розміщення інтерв'ю в інтернет-мережі. Представники [PERSON] в судовому засіданні не заперечували, що їх довіритель в інтерв'ю, яке потім було розміщене в мережі інтернет дійсно озвучив текст, який викладено в позовній заяві, проте його судження є оціночними. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В той же час представники відповідача в судовому засіданні наголошували, що оспорювана інформація є оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про те, що фактично метою інтерв'ю [PERSON] було поширення недостовірної інформації щодо позивача, приниження честі, гідності та ділової репутації його. Крім того, варто зауважити, що стороною позивача не надано суду доказів, що внаслідок поширення зазначених в позовній заяві відомостей, позивачу завдана шкода відповідним особистим немайновим благам. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed