Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У грудні 2016 р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати недійсними кредитний договір № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р. (далі - Кредитний договір від 08.06.2006 р.) та договір іпотеки № ZRSWGK00000040 від 08.06.2006 р. (далі - Договір іпотеки від 08.06.2006 р.), укладені між нею та Закритим акціонерним товариством "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк). Позов обґрунтованим тим, що Кредитний договір від 08.06.2006 р. не відповідача вимогам Закону України "Про захист прав споживачів". Оскільки Кредитний договір від 08.06.2006 р. є недійсним, то це спричиняє і недійсність Договору іпотеки від 08.06.2006 р. Банк просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що між ним ту [PERSON] під час укладення Кредитного договору від 08.06.2006 р. було досягнуто згоди з усіх істотних умов, договір укладено у письмовій формі, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їхнє волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. У разі, якщо Суд дійде до висновку про обґрунтованість позовних вимог, Банк просить застосувати позовну давність та відмовити у позові у зв`язку з її пропуском. Судом з`ясовано, що між Банком та [PERSON] укладено Кредитний договір від 08.06.2006 р. та Договір іпотеки від 08.06.2006 р. (а. с. 11 - 12, 13 - 14). Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою статті 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. За змістом частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України ). Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Кредитний договір від 08.06.2006 р. укладений у письмовій формі, він містить умови щодо строку надання кредиту (до 07.06.2016 р.), суми кредиту (5 600,00 доларів США), цілі надання кредиту (купівля однокімнатної квартири), розмір відсотків за користування кредитом (1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту (0,00% від суму виданого кредиту на момент надання кредиту, та 0,20% від суми видного кредиту щомісяця у період сплати), періоду сплати (з 8 по 12 число кожного місяця), комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 договору. Також цей договір містить відомості щодо суму щомісячного платежу для погашення заборгованості - 92,08 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди та комісії. Наведене міститься у розділі 1 "Предмет договору" Кредитного договору від 08.06.2006 р. Підписанням Кредитного договору від 08.06.2006 р. [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з його умовами та погоджується з ними. Крім того [PERSON] отримала та погашала кредит, що випливає зі змісту рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2014 р. у справі № 274/5735/14-ц, яке набрало законної сили, яким було задоволено позов Банку до [PERSON] та стягнуто заборгованість за Кредитним договором від 08.06.2006 р. у розмірі 3 309,25 доларів США (а. с. 9). У цьому ж рішення зазначено, що [PERSON] позов Банку визнала повністю. Підсумовуючи наведене, Суд вказує, що [PERSON] була ознайомлена зі змістом Кредитного договору від 08.06.2006 р. та погодилася з ними, договір містить істотні умови, отримавши кредит, [PERSON] певний час виконувала зобов`язання з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороду за надання фінансового інструменту. При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] зверталася до Банку щодо роз`яснень положень Кредитного договору від 08.06.2006 р. чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань і заявляла про те, що їй незрозумілі умови договору, а визнання нею позову Банку про стягнення заборгованості за цим договором свідчить про те, що умови договору та зобов`язання за договором їй були зрозумілі. За таких обставин Суд вважає, що підстав для визнання Кредитного договору від 08.06.2006 р. недійсним відсутні, а відтак - і відсутні підстави для визнання недійсним Договору іпотеки від 08.06.2006 р., а тому відмовляє у задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed