Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,61 гектара, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії КР № 3521784000:02:00:097. На початку 2013 року [PERSON] виявив, що в договорі оренди належної йому земельної ділянки від 09.01.2007 року, укладеного від імені [PERSON] з ТОВ "Згода", який було зареєстровано у Добровеличківському ДП КРФ ЦДЗК 04 грудня 2008 року за № 040836900052, підпис від його імені вчинений іншою особою . Зазначені обставини на думку позивача є підставою для визнання договору оренди землі недійсним . Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та обгрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Додав, що про існування оспорюваного договору він дізнався в 2009 році. Його один екземпляр з моменту укладення постійно знаходився у матері позивача . В 2013 році при вивченні вказаного правочину [PERSON] виявив, що підпис від його імені вчинений матір'ю [PERSON] Позивач не оспорював договір раніше, оскільки не мав вільного часу, крім того на той момент його влаштовував розмір орендної плати . Заявив, що на момент розгляду спору він бажає самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, що й спонукало його звернутися до суду з відповідним позовом . Крім того зазначив, що його не влаштовує спосіб обробітку відповідачем належної йому земельної ділянки . Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнала повністю, мотивуючи тим, що оспорюваний правочи відповідає типовій формі договору оренди землі. В період з 2007 року по день розгляду спору позивач своєчасно та в повному обсязі отримував орендну плату, що на думку відповідача вказує на те, що [PERSON] погодився з умовами договору . Додала, що їй не відомі обставини підписання договору позивачем, оскільки вказаним питанням займалися керівники Миколаївського відділення ТОВ " Згода " . Третя особа на стороні відповідача, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, поважних причин його неявки суду не надала . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : З державного акту серії КР № 3521784000:02:00:097 від 17.02.1999 року, встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки ( паю ) № 097, площею 7,61 га , яка розташована на території Миколаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. З договору оренди землі від 09.01.2007 року, укладеного між [PERSON] ( орендодавець ) та ТОВ " Згода " ( орендар ), зареєстрованого в Добровеличківському відділі ДП КРФ ЦДЗК 04.12.2008 року за № 040836900052, встановлено, що перший передав останньому в оренду строком на 10 років належну йому земельну ділянку площею 7,61 га. Орендна плата становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до статті 13 Закону України " Про оренду землі " (далі по тексту Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 14 Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до статті 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третью, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що він не підписував оспорюваного правочину, що вказує на відсутність у [PERSON] волевиявлення на його укладення . Проте доказів, які б обгрунтовували його доводи суду не надав та не заявив клопотань про їх витребування. В позовній заяві [PERSON] вказував про намір призначити судову почеркознавчу експертизу, проте під час розгляду справи таких клопотань не заявляв . Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі . Зважаючи на ті обставини, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили той факт, що підпис на спірному договорі не належить [PERSON], і при укладенні вказаного правочину волевиявлення останнього не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю . На підставі ст.ст. 13,14,16 Закону України " Про оренду землі " від 06.10.1998 року № 161-ХІV із змінами та доповненнями, ст.ст.203,207,215ЦК України,

Outcome: dismissed