Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

18 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просила скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження, у вигляді арешту нерухомого майна: квартира [ADDRESS] . Підстава обтяження постанова Миргородської виконавчої служби б/н від 24.07.2003 На підтвердження позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Разом із померлим чоловіком, а також сином, [PERSON] , вона має на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] . Однак успадкувати частину квартиру, належну чоловікові, вона не може, оскільки на вищевказану квартиру накладено арешт на підставі постанови Миргородської виконавчої служби від 24.07.2003. У Миргородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби відсутні відомості про накладення арешту на її майно чи майно її сина, відкритих чи незавершених проваджень також немає. У зв`язку із чим виконавча служба не має можливості зняти арешт. З метою прийняття спадщини та розпорядження майном вона змушена звернутись до суду з даною позовною заявою про зняття арешту з майна. Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито провадження по вищезазначеній справ та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити , не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 19,23) . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 22). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 24 червня 2019 року встановлено факт належності померлому [INFO] [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] Свідоцтва про право власності на житло від 19 липня 1993 року №309, виданого згідно з розпорядженням від 15.07.1993 року за №1-309 органом приватизації виконавчого комітету Миргородської міської ради , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виданого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 25.07.2019 (а.с. 9). Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.08.1974 (а.с. 7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.10.2009 (а.с. 6). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено обтяження, реєстраційний номер запису про обтяження 1707096 та 1707115 від 23.02.2005 року у вигляді арешту нерухомого майна (все нерухоме майно) внесене реєстратором Перша миргородська державна нотаріальна контора на підставі постанови б/н 24.07.2003 Миргородської виконавчої служби (а.с.10). Відповідно до листа Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області згідно перевірки здавальних описів завершених виконавчого проваджень за 2011-2019 роки, реєстрів завершених виконавчих проваджень за 2008-2019 роки, актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення та бази даних АСВП на виконанні у відділі відсутні виконавчі документи стосовно стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] та відсутні відомості про накладення арештів на майно [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11,25). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 1,2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно п. 1 та п. 2 до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. Частина 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 закону "Про виконавче провадження", письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Частиною 5 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено ,що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З аналізу ст. 59 ЗУ " Про виконавче провадження" вбачається, що арешт з майна може бути знятий виконавцем в рамках існуючого виконавчого провадження, або на виконання рішення суду шляхом відкриття нового виконавчого провадження Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач у встановленому законом порядку набула право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , та має намір оформити право власності в порядку спадкування після померлого чоловіка, однак накладена заборона на майно порушує її права, як власника, тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування, володіння та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст. 391 ЦК України. Іншого способу зняти наявну заборону немає. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved