Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

11.03.2014 р. позивач звернувся в суд з позовом про поділ 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], який до початку розгляду справи по суті змінив та остаточно просить суд встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши йому в користування жилу кімнату №3 площею 17,2 кв. м. з балконом, площею 2,2 кв. м., а [PERSON] виділити у користування жилу кімнату № 4, площею 11,6 кв. м. з лоджією, площею 2,5 кв., та жилу кімнату № 5, площею 6,9 кв. м. У загальному користуванні сторін залишити коридор площею 7, 7 кв. м ,кухню, площею 8,7 кв. м, туалет , площею 1, 2 кв. м, ванну кімнату, площею 2,3 кв. м. Свій уточнений позов позивач мотивує тим, що є власником 1/2 частини вказаної квартири, яку було придбано з відповідачкою в період шлюбу, за спільні кошти сім'ї, та на яку обидві сторони одержали свідоцтва про право власності по 1/2 частині кожному, але у спірній квартирі позивач не проживає, бо відповідачка, яка проживає у даній квартирі і також є власником 1/2 частини , чинить перешкоди, бо не визначено конкретне приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, запропонований позивачем та дала наступні пояснення. Що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу, за спільні кошти сім"ї, після сплати яких у ЖБК "Машзавод", по заяві відповідачки та при згоді позивача сторонам було видано свідоцтва про право власності на 1/2 частину спірної квартири, кожному, а тому, відповідно до ст.ст.317,319 ЦК України позивач має право володіти та безперешкодно користуватися належним йому майном, в т.ч. і шляхом пред»явлення вказаного позову. Запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою був встановлений сторонами ще після розпаду сім»ї, а потім відповідачка почала перешкоджати у користуванні квартирою, тому позивач і пред»явив даний позов. Відповідачка і її представник позов не визнали і представник дав суду наступні показання. Що спірну квартиру було надано їй, а [PERSON] вселився у квартиру як член сім'ї,але не член кооперативу, участь у виплаті коштів брав лише частково, а тому згодна сплатити [PERSON] вартість 1/4 частини спірної квартири, оскільки більшу суму внесків за дану квартиру виплатила мати, але докази про це відсутні, а потім перевела чергу на відповідачку, яка продовжувала своїми коштами проводити оплату. Крім того, обидва їх сини були і є членами сім'ї сторін , мають право на користування вказаною квартирою, у якій зареєстровані та проживають, а тому при встановленні запропонованого порядку користування квартирою будуть порушені їх права , як членів сім'ї , бо площа на кожного члена сім»ї повинна бути не менше 13.65 кв. м., а така буде набагато меншою. Що уточнений позов є недійсним, бо підписаний представником позивача, а довіреність, надана позивачем на ведення справи у суді, повинна була бути засвідчена одним з нотаріусів м. Корсуня-Шевченківського, бо позивач зареєстрований і проживає у даному місті, але не Петрушківською сільською радою Корсунь-Шевченківського району. Що позивач не довів доказами, що квартиру не можна розділити, і лише після цього мав право уточнити свої позовні вимоги та пред"являти позов, що розглядається судом. А тому і з цих підстав представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно ч. 2 ст. 35 ЦПК України у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки , було залучено представника ЖБК « Машзавод», голову кооперативу [PERSON], яка дала суду наступні пояснення. Що кооперативний будинок, у якому знаходиться спірна квартира, був розпочатий будівництвом машинобудівним заводом за державні кошти для працівників заводу і на черзі для одержання квартири стояла мати [PERSON]- [PERSON], з сім»єю, у складі якої була і [PERSON], а потім, коли було побудовано коробку будинку, то кошти вичерпалися, тому [PERSON] по рішенню виконкому міської ради перевела свою чергу на одержання квартири на свою повнолітню дочку [PERSON], сім»я якої розпочала та виплатила всю вартість одержаної квартири і у 2000 р. на сім»ю [PERSON]: сторони та їх сина, було видано ордер. У 2012 році [PERSON] разом з [PERSON] звернулися до неї, як до голови кооперативу і пояснили, що вказана квартира є їх спільною власністю , вони мають право по 1//2 ідеальній частині на таку, а тому цю власність бажають узаконити за кожним, а для цього потрібна довідка для одержання свідоцтв про право власності на спірну квартиру по 1/2 частині, і така довідка була видана, бо дійсно сторони виплатили всю суму,яка склала 4867 грн., та яку доплачував сам [PERSON] вже після розірвання шлюбу. Дана довідка відповідала дійсності і на підставі якої було прийнято рішення виконкомом Корсунь-Шевченківської міської ради про доручення Корсунь-Шевченківському відділку КП "Черкаське ОО БТІ" оформити два свідоцтва на право власності за сторонами по 1/2 частині спірної квартири кожному, сторони одержали такі свідоцтва. [PERSON] також надала суду та сторонам для вивчення справу на вказану квартиру, з якої вбачається, що з 1994 р. членом кооперативу є [PERSON], а поручителем за сплату виділеного державою кредиту на вказане будівництво є [PERSON], який є членом сім»ї [PERSON] Що [PERSON] по даний час проводить відповідні оплати за послуги. Документи по оплаті, крім розгорнутої відомості про дати, суми сплати, яка надана сторонам і суду для ознайомлення, знищені, бо строк зберігання таких 3 роки,пояснила [PERSON] Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що уточнений позов [PERSON] про встановлення порядку користування спірною квартирою підлягає до задоволення. Цивільне судочинство у судах України здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності сторін суд мав можливість дослідити і дати оцінку лише тим доказам, які були визначені та надані сторонами під час судового розгляду. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.12.1994 р. по 25.11.2011 р. ( а.с. 11). Від шлюбу є 2 синів, один з яких є неповнолітнім, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі ( а.с. 67). Згідно наданої суду копії Статуту ЖБК «Мазшавод», затвердженого виконкомом Корсунь-Шевченківської міської ради 29.03.1994 р. за № 49 та зареєстрованого у виконкомі Корсунь-Шевченківської районної ради народних депутатів 27.02.1995р., даний кооператив був організований при Корсунь-Шевченківському машинобудівному заводі для будівництва 60-ти квартирного житлового будинку по [ADDRESS], за рахунок коштів підприємства (а.с.97-108). Але з часом фінансування припинилося, будівництво потрібно було продовжувати і таке могло вестися лише за кошти членів кооперативу, а тому по заяві матері відповідачки черга була переведена у 1994 р. на [PERSON], яка була прийнята у члени ЖБК «Машзавод» і за спільні кошти сім»ї було сплачено 4 867 грн., згідно даних довідки ЖБК "Машзавод" за № 24 від 11.11.2012 р., як за вартість 3-х кімнатної квартири ( а.с. 93,94). [PERSON] для її сім»ї, яка складалася на той час з 3-х осіб, було видано ордер на поселення у спірну 3-х кімнатну квартиру. Свідок [PERSON] суду підтвердив, що дійсно, коли був створений кооператив,то свою чергу мати [PERSON] перевела на останню. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила суду дані з наданої [PERSON] справи на спірну квартиру сторін, оскільки записи у справі вела вона, як бухгалтер з 1994 по 2000 р., в т.ч. записи про час, суми та сплату внесків і такі проводилися в період шлюбу сторін, які працювали і одержували заробітну плату. 18.12.2012 р. сторонам були видані свідоцтва про право власності на спірну квартиру, по 1/2 частині кожному, а на підставі власноручно написаної [PERSON] про це заяви, про що вона підтвердила у суді такі зареєстровано у реєстрі нерухомості ( а.с.9, 94 ). Тобто, на час розгляду даного спору у суді сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] і кожному належить по 1/2 частині даної квартири, згідно наданих суду копій свідоцтв про право власності, виданих на підставі рішення виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, на підставі довідки ЖБК «Машзавод» та зареєстрованих у реєстрі нерухомості ( а.с.8,9, 10). Судом встановлено, що дійсно після розпаду сім»ї сторони встановили порядок користування квартирою саме такий, про встановленння якого просить [PERSON].в уточненому позові, і певний час таким користувалися, а потім позивач вибув з квартири і у квартирі залишилася проживати та проживає відповідачка з двома синами, а позивач проживає за межами квартири. Згідно наданих суду документів квартира є 3-х кімнатною, корисною площею 60.3 кв.м., загальною - 55,6 кв.м., жилою 35,7 кв.м., яка розташована на 2 поверсі. У квартирі є кухня, ванна, туалет, мається балкон площею 2.2 кв.м, і лоджія, площею 2.5. кв.м. У квартирі мається водопровід, каналізація, індивідуальне опалення ( а.с. 7). Тобто, виходячи з вказаних доказів, суд вважає, що встановлення порядку користування даною квартирою є можливим, як між власниками,так і по площі. Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником, а тому вправі розпоряджатися нею на свій розсуд. Аналогічна позиція вказана і у п.19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186. Аналогічні роз"яснення маються і у постанові Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 р. "Про практику застоування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи". Відповідно до ст.70, ч.4 ст.71 СК України частки подружжя у майні є рівними і присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за згодою. Сторони, визнаючи право за кожним на 1/2 частину спірної квартири і розділили таку по 1/2 ідеальній частині,визнаючи це право за кожним,одержали документи про власність на ці частини кожному, подаючи заяву про державну реєстрацію права власності(а.с.94), та одержали документи про власність на ці частини на кожного. Відповідно до частин 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У ст. 367 ЦК України зазначається, що при недосягненні згоди між учасниками спільної часткової власності про умови і спосіб поділу спільного майна чи про умови виділу частки в натурі одному з них, це питання може бути вирішене судом за позовом кожного зі співвласників. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до приписів у ст. ст.317, 318, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, бо право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і не втручається у здійснення власником права власності. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що як [PERSON] так і [PERSON] є власниками вказаної квартири по 1/2 ідеальній частині, а тому вони мають право на володіння, користування і розпорядження кожен своєю частиною нерухомого майна. Тобто, [PERSON] має законне право на виділення йому окремої кімнати у користування, як має таке право і відповідачка [PERSON] Суд вважає, що запропонований [PERSON] варіант встановлення порядку користування спірною буде влаштовувати обидві сторони, оскільки [PERSON] виділяється у користування одна жила кімната №3 площею 17,2 кв.м. з балконом, площею 2,2 кв.м., а [PERSON] виділяється у користування жила кімната № 4, площею 11,6 кв.м. з лоджією, площею 2,5 к.в. та жила кімната № 5, площею 6,9 кв.м. Тобто,відповідачці виділяються 2 кімнати у користування. У загальному користуванні сторін залишається : коридор площею 7, 7 кв. м ,кухня, площею 8,7 кв. м, туалет, площею 1, 2 кв. м, ванна кімната, площею 2,3 к.в.м. При такому порядку користування квартирою права сторін не будуть порушені. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 60 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок доказування обставин при невизнані таких сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності сторін суд мав можливість дослідити і дати оцінку лише тим доказам, які були визначені та надані сторонами під час судового розгляду. Доводи представника відповідачки про те, що представник позивача не мала права підписувати уточнений позов, виходячи з того, що довіреність на ведення справи у суді видана однією з сільських рад району, а тому ці документи незаконні, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки довіреність видана на законних підставах на [PERSON] і такій надано всі права позивача, а тому вказані документи є законні. Є надуманими, та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, доводи представника позивача в тому, що позивач повинен був доказати, що спірну квартиру не можна розділити, і лише тоді вправі був уточнювати позов щодо встановлення порядку користування квартирою, а якщо такого позивач не довів, то і з цих підстав необхідно відмовити у його позові. Разом з тим, відповідно до вимог цивільного законодавства, зокрема і вимог, передбачених ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, обравши один із способів захисту і це право позивача на обрання такого способу захисту . Суд, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, при таких спорах, розглядає справи в межах заявлених вимог. Таким чином, позивач заявив позов в межах закону, і це його право на пред»явлення саме такого позову,тобто обрання саме такого способу захисту, довів і такий підлягає до задоволення та при задоволенні враховується і те, що між сторонами уже кілька років існував саме запропонований у позові порядок користування спірною квартирою. Вказані доводи відповідачки і її представника не грунтуються на вимогах законів. Судові витрати [PERSON] становлять 1005 грн.48 коп. і відповідно до вимог ст.88 ЦПК України при задоволенні позову стягуються з відповідачки в користь позивача.

Outcome: approved