Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

в лютому 2019 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір № 192/587 від 08 червня 2011 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 90000 грн. зі сплатою 20% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 07 червня 2017 року. Відповідно до п. 1.5 даного договору, відповідач зобов`язався щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1250 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 08 липня 2011 року. 27 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного кредитного договору та п. 1.5 було викладено в наступній редакції: позичальник зобов`язується щомісячно останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1250 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в АТ "Ощадбанк", починаючи з 01 листопада 2011 року. Відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим у нього станом на 07.12.2018 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 90685,37 гривень, та включає в себе заборгованість за основним боргом - 39998,55 грн.; заборгованість по процентам - 21461,89 грн.; інфляційне збільшення заборгованості - 24198,79 грн.; три проценти річних від суми заборгованості - 5026,14 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 гривень. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Представник позивача публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» в відкрите судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в відкрите судове засідання не з`явився без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення інформації про дату, час та місце судового засідання на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі частини 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач не з`явився без поважних причин. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази встановив такі обставини. Судом встановлено, що 08 червня 2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», що є юридичною особою за законодавством України, в особі керуючого філією-Харцизьке відділення № 5373 ВАТ "Ощадбанк", з однієї сторони, та фізичною особою [PERSON] , з другої сторони, було укладено кредитний договір № 192/587 (а.с.36-38), досліджені додані до договору додатки № 1, № 2 та № 3 (а.с. 39-43). 27 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», що є юридичною особою за законодавством України, в особі керуючого філії-Харцизьке відділення № 5373, з однієї сторони та фізичною особою [PERSON] , з другої сторони, було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 192/587 від 08 червня 2011 року. Відповідно до укладеної додаткової угоди було змінено найменування банку та п 1.5 кредитного договору№ 192/587 від 08 червня 2011 року, який було викладено в такій редакції: "Позичальник зобов`язується щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1250 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в АТ "Ощадбанк", починаючи з 01 листопада 2011 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії-Харцизьке відділення № 5373 АТ "Ощадбанк". Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 07 червня 2017 року" (а.с.44). В результаті порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань зі сплати кредиту станом на 07.12.2018 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 90685,37 гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом - 39998,55 грн.; заборгованості по процентам - 21461,89 грн.; інфляційного збільшення заборгованості- 24198,79 грн.; трьох процентів річних від суми заборгованості - 5026,14 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. За кредитним договором (ст. 1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання Зважаючи на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 90685,37 грн., яка складається з: 39998,55 грн. - заборгованості за основним боргом; 21461,89 грн. - заборгованості по процентам; 24198,79 грн. - інфляційного збільшення заборгованості; 5026,14. - трьохпроцентів річних від суми заборгованості. Вказана заборгованість підтверджується її розрахунком (а.с.5-7) та виписками по особовому рахунку [PERSON] (а.с.10-35). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved