Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору F б/н від 17.10.2016 року, укладеного між банком та [PERSON], перший надав останньому кредит в сумі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 25.03.2019 року має заборгованість перед позивачем в сумі 12400 гривень 42 копійки, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, доказів про наявність поважних причин своєї неявки, відзиву та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. З огляду на вказане, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши заяву по суті спору, письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовFязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовFязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовFязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із анкети - заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку від 17.10.2016 року, встановлено, що позичальник погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді. Зазначена заява скріплена підписом позичальника (а.с.7) . Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна 30 днів пільгового періоду" за користування кредитом встановлено базову процентну ставку 3 % в місяць (а.с.8). Таким чином, під час укладення договору від 17.10.2016 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Згідно пункту 2.1.1.2.3 умов сторони погодилися , що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає банку право у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт. Також, згідно пункту 2.1.1.2.4 умов, сторони погодилися, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовFязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів клієнт зобовFязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до п. 1.1.5.23 умов, у разі порушення клієнтом встановленого законом зобов'язання з повернення належним чином зарахованих коштів клієнт платить банку пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожен день. Отже, доведеним є факт, що 17.10.2016 року між ПАТ КБ FПриватБанк F та [PERSON] укладений кредитний договір F б/н., згідно з яким, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно п.1.7 Статуту АТ КБ "ПРИВАТБАНК" останнє є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.27-28). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог F відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З розрахунку заборгованості за кредитним договором F б/н від 17.10.2016 року, встановлено, що станом на 25.03.2019 року заборгованість відповідача перед банком становить 12400 гривень 42 копійки, та складається з : заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 676 гривень 89 копійок; пені за прострочене зобов'язання в сумі 8406 гривень 84 копійки; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., в сумі 2250 гривень 00 копійок; штрафів у сумі 1066 гривень 69 копійок (а.с.29) . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені та комісій ґрунтуються на нормах діючого законодавства та кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки [PERSON], не виконує взяті на себе зобовFязання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені та комісій на загальну суму 11333 гривні 73 копійки слід задовольнити у повному обсязі . Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів суд виходить з наступного : Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовFязання . Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовFязання (прострочення виконання грошового зобовFязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовFязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже в задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів слід відмовити . Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі1755 гривень 75 копійок . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial