Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Брусилівська районна державна адміністрація Житомирської області, про визнання укладеною додаткової угоди між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, до договору оренди землі, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області 05.09.2012 року за номером 182090004002011, в якому вказує, що 17 липня 2012 року між ним та Брусилівською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області 05.09.2012 року за номером 182090004002011. Відповідно до умов Договору йому в оренду передавалася земельна ділянка (рілля) загальною площею 33,0000 га, розташована на території Романівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, строком на 5 (п'ять) років. Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, повідомивши письмово не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору орендодавця про намір продовжити його дію. З 01 січня 2013 року після набрання чинності змін до ЗК України щодо розмежування земель державної та комунальної власності районні державні адміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, вказані повноваження передано до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, яким на даний час у Житомирській області є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. Таким чином, орендодавцем земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Житомирської області визначено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та саме відповідач є розпорядником земель за договором оренди землі від 17 липня 2012 року. При цьому 07.06.2017 року відповідач направив на адресу позивача лист № 31-6-0.111- 6015/2-17, яким повідомив, що не має наміру продовжувати дію договору оренди землі від 17.07.2012р. з [PERSON] Враховуючи, що позивач на протязі п'яти років сумлінно обробляв надану йому ділянку та вона є основним засобом його існування, маючи намір скористатися своїм правом на переважне поновлення договору оренди, 16.06.2017 року позивач звернувся до відповідача з листом, яким повідомив про намір продовжити дію договору та запропонував розглянути більш вигідні для відповідача умови договору, які б могли схилити його прийняти його пропозицію, а саме: продовжити дію договору на 7 років, піднявши орендну плату з 4% від нормативної оцінки землі до 8% від нормативної оцінки землі. 17.06.2017 року [PERSON] також у відповідності до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» направив відповідачеві проект додаткової угоди. Також позивач зазначив, що право оренди було за ним зареєстроване у відділі Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області 05.09.2012 року за номером 182090004002011, тобто строк дії договору збігає 05.09.2017 року. При цьому позивач звернувся до відповідача з листом-пропозицією про продовження строку дії договору 16.06.2016 року, а проект додаткової угоди направив 17.06.2017 року. Проте, як позивачу стало відомо під час особистого прийому 03.08.2017 року, відповідач вважає, що строк дії договору збігає 17.07.2017 року, оскільки має відраховуватися з дня підписання договору 17.07.2012 року. На зауваження позивача, що навіть у такому випадку він завчасно, тобто за 30 календарних днів, звернувся до головного управління, йому було повідомлено, що головне управління вважає строк пропущеним, оскільки лист позивача та додаткову угоду було отримано пізніше (з урахуванням часу на поштове пересилання). Позивач вважає, що оскільки за період оренди він сумлінно дотримувався усіх умов договору, орендна плата сплачується ним вчасно та в повному обсязі, було дотримано всіх вимог щодо поновлення договору оренди, на даний час ним використовується спірна земельна ділянка, відповідач безпідставно відмовив йому в поновленні договору оренди землі на новий строк. Просив суд визнати укладеною додаткову угоду між ним, [PERSON], та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, до договору оренди землі, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області 05.09.2012 року за номером 182090004002011, додавши рекомендовану редакцію додаткової угоди. Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Житомирській областіподав до суду відзив на позовну заяву [PERSON], в якому проти задоволення позову заперечував, зазначивши у відзиві наступне. Дійсно, як зазначає позивач, 17.07.2012 між Брусилівською районною державною адміністрацією та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у відділі Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області 05.09.2012 року за номером 182090004002011 площею - 33 га, яка знаходиться на території Романівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, строк дії договору 5 років. Відповідно до умов договору його дія закінчилась 17.07.2017. Згідно вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Враховуючи пропуск орендарем [PERSON] строку, у який він мав звернутись за пролонгацією договору, листом від 07.06.2017 № 31-6-0.111-6015/2-17 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило орендаря про небажання продовжувати договір, що відповідає нормам законодавства, а саме ч. 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Відповідач вважає, що позивач втратив переважне право на подовження договору оренди, доказом чого є звернення позивача до ГУ Держгеокадастру в Житомирській області з порушенням строку, визначеного у договорі та у чинному ЦК України, так як заява від орендаря на продовження договору оренди надійшла до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області лише 21.06.2017. На думку відповідача, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, тобто до 17.07.2017, у зв'язку з чим договір оренди землі між сторонами не поновлений, а припинив свою дію відповідно до положень статті 31 Закону України «Про оренду землі». Також відповідач вважає, що сплату позивачем орендних платежів за користування земельною ділянкою після закінчення дії договору, не можна розцінювати як згоду орендодавця на пролонгацію договору оренди, оскільки орендар сплачував кошти за фактичне користування майном. Здійснення платежів не є підставою продовження договору, термін дії якого закінчився. На думку відповідача, оскільки не було досягнуто домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося. При цьому в даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити. В свою чергу позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, вказавши, що доводи відповідача, викладені у відзиві на його позовну заяву суперечать нормам матеріального права, що регламентують порядок продовження угод про оренду земельних ділянок орендарями, в разі закінчення терміну оренди землі. Так, відповідач у відзиві посилається на обставину пропущення 30-денного строку звернення з повідомленням про намір скористатися переважним правом на подовження договору оренди землі, а також на ту обставину, що сторони не досягли домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору. Однак жодних доказів законності своїх дій, на думку позивача, відповідач не надав. При цьому з листа відповідача від 07.06.2017 року № 31-6-0.111- 6015/2-17 випливає, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не бажає продовжувати дію договору оренди земельної ділянки без вказання будь-якої мотивації та правових підстав. Іншим листом про розгляд звернення позивача, відповідач повідомляє неправдиву інформацію про те, що земля передається в оренду виключно на земельних торгах. Таким чином, дії відповідача не відповідають приписам частини 2 статті 19 Конституції України, у відповідності до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Натомість позивач вказує, що він сам діяв згідно норм законодавства, які регулюють спірні відносини. Так, 17 липня 2012 року між ним та Брусилівською РДА, третьою особою у справі, було укладено договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області 05.09.2012 року за номером 182090004-002011. Відповідно до умов Договору [PERSON] в оренду передавалася земельна ділянка (рілля) загальною площею 33,0000 га, розташована на території Романівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, строком на 5 (п'ять) років. Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вищевказане підтверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, згідно з якою договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином, позивач вважає, що договір оренди набрав чинності з 05.09.2012 року і термін його дії закінчувався 05.09.2017 року. Згідно п. 8 Договору після закінчення строку дії договору [PERSON], як орендар, мав переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі він повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. При цьому [PERSON] зазначає, що скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди на новий строк. Так, 16 червня 2017 року (за 81 день до закінчення дії договору) він направив письмове повідомлення відповідачу про намір продовження договору оренди земельної ділянки в межах Романівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області на 33 га. 17 червня 2017 року (на наступний день) він направив відповідачу проект додаткової угоди про намір подовження договору оренди земельної ділянки в межах Романівської сільської ради у Брусилівському районі Житомирської області. Тобто він виконав всі можливі та залежні від нього дії щодо поновлення договору оренди. Однак, на його думку, відповідач не виконав приписи, передбачені у ч. 5 ст. ЗЗ Закону України «Про оренду землі», і продовження договору оренди землі стало неможливим саме з його вини, адже неможливо узгодити істотні умови договору за відсутності волевиявлення зі сторони відповідача. На підставі вищевказаного просив суд доводи, викладені у відзиві на позовну заяву до уваги не приймати, позов задовольнити з мотивів, вказаних в позовній заяві та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву [PERSON], просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 83). Суд, вислухавши доводи представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з договору оренди землі від 17 липня 2012 року, орендодавцем - Брусилівською районною державною адміністрацією надано орендарю [PERSON] в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами Романівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, загальною площею - 33,0000 га, у тому числі ріллі 33.0000 га з земель запасу Романівської сільської ради, строком на 5 років. Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Брусилівському районі про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.09.2012 року № 18209000402011 (а.с. 13-15). Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Також встановлено, що 16.06.2017р. [PERSON] звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області з заявою про намір продовжити дію договору оренди землі від 12.07.2012р. на 7 років зі збільшенням орендної плати до 8 % від нормативної грошової оцінки (а.с.10). 17.06.2017р. [PERSON] на адресу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області було направлено додаткову угоду про подовження договору оренди земельної ділянки від 12.07.2012р. (а.с. 9). Листом від 21.07.2017 р. за № Р-9769/0-8803/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило [PERSON], що передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в оренду здійснюється виключно на земельних торгах (в тому числі тих, строк дії яких припиняється) (а.с.11). Крім того, судом встановлено, що 07.06.2017 року за № 31-6-0.111-6015/2-17 ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повідомило [PERSON], що продовжити термін дії договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності від 17.07.2012 року, зареєстрованого у відділі Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області від 05.09.2012 року за №18209004002011, з [PERSON] не має наміру (а.с. 12). Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 2 Земельного Кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Підстави набуття прав на землю визначені розділом IV Земельного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно частини 2 статті 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (стаття 125 Земельного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 759 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. При цьому, частиною 6 статті 93 Земельного кодексу України, зокрема, передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі регулюються законом. Так, Закон України "Про оренду землі" є спеціальним законом, який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи регулювання відносин з оренди землі в Україні. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Порядок поновлення договору оренди встановлений статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Так, у частинах першій - п'ятій цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі, його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Отже, виходячи із положень статей 319, 626 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі", відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Оскільки судом встановлено, що позивачем [PERSON] більш, ніж за місяць до дня закінчення дії договору оренди землі від 12.07.2012р. звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області з листом, в якому повідомив про намір продовжити дію вказаного договору оренди, а також надіслав проект додаткової угоди на адресу відповідача, при цьому Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області протягом місяця після отримання додаткової угоди не повідомило [PERSON] про наявність вмотивованих заперечень щодо її укладення та своє рішення, є підстави вважати, що позивач [PERSON] як орендар належним чином скористався своїм правом щодо переважного права на поновлення договору оренди землі. При цьому суд виходить з того, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року, відповідно до якого районні державні адміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, вказані повноваження передано до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" здійснено реорганізацію Державного агентства земельних ресурсів України шляхом перетворення його в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є правонаступником Головного управління Держземагентства у Житомирській області та сфери його повноважень належить реалізація державної політики по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України. Таким чином, орендодавцем земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Житомирської області визначено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та сам відповідач є розпорядником земель за договором оренди землі від 17 липня 2012 року. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо припинення переважного права позивача [PERSON] на укладення договору оренди землі через пропуcк ним 30-денного строку звернення з повідомленням про намір скористатися переважним правом на подовження договору оренди земліта направлення додаткової угоди на адресу Головного управління Держземагентства у Житомирській області з пропуском встановленого для цього строку, і як наслідок, неукладення додаткової угоди у місячний строк, тобто до 17.07.2017, у зв'язку з чим договір оренди землі між сторонами не поновлений, а припинив свою дію відповідно до положень статті 31 Закону України «Про оренду землі» через наступне. Так, згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вищевказане підтверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, згідно з якою договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином, договір оренди від 12.07.2012р. набув чинності з 05.09.2012 року і термін його дії закінчувався 05.09.2017 року. Отже, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що договір оренди землі від 17.07.2012 року є поновленим в силу статті 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 8 договору оренди на умовах, запропонованих позивачем. Проте, відповідач не підписав додаткову угоду до договору оренди землі від 17.07.2012 року, чим порушив приписи ст. 33 Закону України «Про оренду землі» і право позивача на укладення додаткової угоди до договору оренди землі, тому позивач у порядку захисту своїх порушених прав може вимагати визнання такої додаткової угоди укладеною за рішенням суду. При цьому суд вважає за необхідне взяти до уваги принцип "належного урядування", який неодноразово викладався в рішеннях Європейського Суду з Прав Людини (зокрема, справа "Рисовський проти України", п. 70), згідно з яким якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, Онер'їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які знаходяться в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved