Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Володимир-Волинський міжрайонний прокурор в інтересах держави, третя особа на стороні позивача [PERSON] інспекція сільського господарства у Волинській області, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Волинській області, [PERSON] та реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фермерське господарство «Ворчин-Агро», про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та її затвердження, а також визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок у користування держави. В позовній заяві, уточненій під час розгляду справи, покликається на ту обставину, що проведеною Володимир-Волинською міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено порушення вимог законодавства при наданні в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності для створення та ведення фермерського господарства. Так, наказом Головного управління Держземагентства у Волинській області від 03.07.2014 №3-175/15-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), загальною площею 156,4978 га, розташованих на території Зорянської та Стенжаричівської сільських рад Володимир-Волинського району за межами населених пунктів (землі державної власності сільськогосподарського призначення (рілля)) з метою надання їх в оренду для створення та ведення фермерського господарства. Дані накази Головного управління Держземагентства у Волинській області прийнято на підставі заяв [PERSON] та доданих до них документів: викопіювання з кадастрової карти (плану), довідок форми 6-зем, копії паспорту, диплому та трудової книжки. В подальшому, на підставі зазначених наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області за замовленнями [PERSON] ТОВ «Центр кадастру» виготовлено п»ять технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж вищевказаних земельних ділянок в натурі (на місцевості), а також ТзОВ «Олді» виконано технічні документації по нормативній грошовій оцінці усіх вищеперелічених земельних ділянок, намічених для передачі в оренду заявнику для ведення фермерського господарства. Наказами Головного управління Держземагентства у Волинській області від 18.09.2014 р. за №3-631/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-632/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-633/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-634/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-655/15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено документації із землеустрою та передано [PERSON] в оренду строком на 7 років земельні ділянки площею 31,2291 га, 5,8217, 24,6232 га, 27,8245 га, 66,9993 га (всього - 156,4978 га) для створення та ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Зорянської та Стенжаричівської сільських рад Володимир-Волинського району Волинської області. Між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області в особі уповноваженого начальника відділу Держземагентства у Володимир- Волинському районі Волинської області [PERSON] та [PERSON] 25.09.2014 р. укладено п»ять договорів оренди землі, які 02.10.2014 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно пунктів 4.1 цих Договорів загальна сума щомісячної орендної плати складає 6012,65 грн., в рік 72151,80 грн. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії AB №881294 01.12.2014 здійснено запис за №11961020000001250 про реєстрацію фермерського господарства «Ворчин-Агро». Однак, проведеною міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що відведення земельних ділянок в оренду для створення та ведення фермерського господарства проведено з порушенням вимог діючого земельного та іншого законодавства. Відповідач [PERSON] звернулась із заявами до Головного управління Держземагентства у Волинській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок проінвентаризованих земель сільськогосподарського призначення державної власності з метою надання їх в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 156,4978 га, які розташовані не єдиним масивом, та на значній відстані одна від одної, а саме за межами населених пунктів на території Зорянської (1 масив 5,8217 га), Стенжаричівської (4 масиви 150,6761га) сільських рад Володимир-Волинського району. У зазначених заявах [PERSON] не обґрунтувала розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, не зазначила при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не надала підтвердження наявності необхідної для обробітку такої площі землі техніки, а також не зазначила кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Також, під час перевірки встановлено, що [PERSON] згідно інформації Державної інспекції сільського господарства у Волинській області у власності та користуванні належної сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок немає, що може свідчити про відсутність можливості ведення фермерського господарства. Зазначає, що оспорювані накази Головного управління Держземагентства у Волинській області, якими надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), а також накази цього ж управління, якими затверджено документації із землеустрою та передано [PERSON] в оренду строком на 7 років вищевказані земельні ділянки, прийняті з порушеннями вимог земельного законодавства та всупереч законодавчо встановленій процедурі набуття права оренди на земельні ділянки, передбаченої ст.7 Закону України «Про фермерське господарство». Вважає, що допущені Відповідачем порушення під час прийняття рішень про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельних ділянок відповідно до ч.З ст.152 Земельного кодексу України є підставою для визнання їх недійсними у судовому порядку. Оскільки при наданні в оренду [PERSON] земельних ділянок на території Зорянської та Стенжаричівської сільських рад Володимир-Волинського району для ведення фермерського господарства порушено вимоги законодавства, вказане обумовлює необхідність їх повернення в розпорядження держави в особі Головного управління Держземагентства у Волинській області. Крім того, згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04.07.2012 запис про скасування державної реєстрації прав, у тому числі права оренди земельної ділянки, до Державного реєстру вноситься на підставі відповідного рішення суду, у звязку з чим заявляє вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав оренди на спірні земельні ділянки. Просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Волинській області від 03.07.2014 №3-175/15-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), а також накази від 18.09.2014 р. №3-631/15-14- СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-633/15-14- СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-634/15-14- СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-655/15-14- СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», якими затверджено документації із землеустрою та передано [PERSON] в оренду строком на 7 років земельні ділянки площею 31,2291 га, 5,8217, 24,6232 га, 27,8245 га, 66,9993 га (всього - 156,4978 га) для створення та ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Зорянської та Стенжаричівської сільських рад Володимир-Волинського району Волинської області. Визнати недійсними: договір оренди земельної ділянки, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON] терміном на 7 років для створення та ведення фермерського господарства на території Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району за межами населеного пункту від 25.09.2014 на земельну ділянку площею 31,2291 га під кадастровим номером 0720585600:00:001:1503, вартістю 388 289, 66 гривень, договір оренди земельної ділянки, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON] терміном на 7 років для створення та ведення фермерського господарства на території Зорянської сільської ради Володимир-Волинського району за межами населеного пункту від 25.09.2014 на земельну ділянку площею 5,8217 га під кадастровим номером 0720581800:03:001:0881, вартістю 54 882, 88 гривень, договір оренди земельної ділянки, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON] терміном на 7 років для створення та ведення фермерського господарства на території Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району за межами населеного пункту від 25.09.2014 на земельну ділянку площею 24,6232 га під кадастровим номером 0720585600:00:001:1501, вартістю 319 138,82 гривень, договір оренди земельної ділянки, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON] терміном на 7 років для створення та ведення фермерського господарства на території Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району за межами населеного пункту від 25.09.2014 на земельну ділянку площею 66,9993 га під кадастровим номером 0720585600:00:001:1519, вартістю 1 242 659 гривень. Скасувати рішення реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області: № 16205104 від 02.10.2014 про державну реєстрацію договору оренди землі від 30.09.2014 на земельну ділянку площею 27,8245 га, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON], терміном на 7 років, № 16206141 від 02.10.2014 про державну реєстрацію договору оренди землі від 30.09.2014 на земельну ділянку площею 66,9993 га, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON], терміном на 7 років, № 16206720 від 02.10.2014 про державну реєстрацію договору оренди землі від 30.09.2014 на земельну ділянку площею 31,2291 га, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON], терміном на 7 років, № 16213253 від 02.10.2014 про державну реєстрацію договору оренди землі від 30.09.2014 на земельну ділянку площею 5,8217 га, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON], терміном на 7 років, № 16203620 від 02.10.2014 про державну реєстрацію договору оренди землі від 30.09.2014 на земельну ділянку площею 24,6232 га, який укладений між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області та [PERSON], терміном на 7 років. Зобовязати [PERSON] повернути у користування державою вказані земельні ділянки. В судовому засіданні під час розгляду справи прокурор Панасюк В.В. позов підтримав та просить його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] інспекція сільського господарства у Волинській області, для участі у розгляді справи свого представника не направила, подала суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представники відповідача - Головного управління Держземагенства у Волинській області [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. Суду пояснили, що однією з підстав для визнання недійсним та скасування наказів Головного управління, зазначеної у позовній заяві, є відсутність у заяві [PERSON] даних про кількість членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, відсутність обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Дані обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним та скасування наказів Головного управління, оскільки Закон України «Про фермерське господарство» не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у звязку з недотриманням правил, передбачених частиною 1 статті 7 цього Закону. Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст. 124 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. З ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. [PERSON] створювала фермерське господарство особисто, просила надати земельні ділянки на умовах оренди, тому не могла вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. У заяві було обґрунтовано й необхідність одержання земель у зазначених заявником розмірах - для створення фермерського господарства. Розміри земельних ділянок заявник визначила з урахуванням перспектив діяльності її майбутнього фермерського господарства. Окремого ж письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства закон від заявника не вимагає. Додані до заяви документи свідчать про достатній досвід роботи [PERSON] у сільському господарстві та наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Крім цього, прокурор у своїй позовній заяві зазначає щодо наявності підстав для визнання недійсним та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області з причин недотримання Головним управлінням частини 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», а саме надання [PERSON] окремо розміщених земельних ділянок, якщо за вимогами зазначеної норми земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. За змістом статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Дана норма передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства. Вважають, що позивач невірно витлумачив норму частини 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» і зробив помилкові висновки стосовно правової оцінки оскаржуваних наказів Головного управління. Вважають, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Вважають, що прокурором не обґрунтовано порушення Головним управлінням чинного законодавства України при видачі спірних наказів, та не доведено, в чому полягає порушення інтересів держави у звязку з прийняттям Головним управлінням спірних наказів. Окрім цього, згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» просять застосувати при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідач [PERSON] вчинила необхідні дії для правомірного набуття в оренду земельних ділянок для створення фермерського господарства та створила фермерське господарство на даних земельних ділянках. При цьому матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили, що спірні накази прийняті внаслідок протиправних дій [PERSON], а визнання недійсним та скасування спірних наказів призведе до позбавлення її права користування земельними ділянками, ненадходження до місцевого бюджету значних сум орендної плати та ліквідації субєкта господарювання, що є неприпустимим з огляду на висновки Європейського Суду з прав людини. Просять відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що відповідно до оскаржуваних прокурором наказів Головного управління Держземагенства у Волинській області відповідачу [PERSON] було надано дозволи на розроблення документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі площами та розташуванням, відповідно до вказаних у тексті позовної заяви із земель державної власності сільськогосподарського призначення в оренду для створення та ведення фермерського господарства. Реєстраційною службою Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції було зареєстровано договори оренди між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Волинській області. Щомісячно сплачується орендна плата на рахунки у відповідні сільські ради. Посилання прокурора на те, що в заяві для надання в оренду земельної ділянки не зазначено членів фермерського господарства, що є порушенням частини 1 ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство» є хибним, оскільки зазначення членів фермерського господарства в заяві застосовується лише при наданні земельних ділянок у власність, а не у користування. Посилання прокурора на те, що в заяві не зазначено наявність техніки, є безпідставним, оскільки на момент написання заяви [PERSON] не могла знати чи буде їй надано дозволи на розробку технічних документацій. Лише при наявності зареєстрованих договорів оренди та фермерського господарства вона має можливість укладати договори на обробіток землі з фізичними та юридичними особами. Крім цього, вважає помилковим покликання прокурора на вимоги закону щодо надання земельних ділянок не єдиним масивом. Крім цього, на підставі оспорюваних прокурором наказів виготовлено технічні документації землеустрою щодо відведення земельних ділянок, кожній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. За договором оренди землі земельні ділянки надані саме для ведення фермерського господарства, у зв»язку із чим її рішенням як засновника створено фермерське господарство «Ворчин-Агро», яке пройшло державну реєстрацію. Після реєстрації господарства, воно використовує землі за призначенням, справно сплачує орендну плату. Просить при вирішенні спору застосувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач - реєстраційна служба Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції подала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та фермерське господарство «Ворчин-Агро» - свого представника для участі у розгляді справи не направила. Заслухавши пояснення прокурора та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Даний позов прокурором заявлено в інтересах держави, оскільки відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Положення про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №459/2011, державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі - [PERSON] інспекція сільського господарства України, а згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належить здійснення державного контролю за охороною та використанням земель в частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації прав на землю, додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок. Оскільки органи Державної інспекції сільського господарства України відповідно до ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» повноваженнями звертатися до суду з позовом щодо визнання протиправними рішень суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, а також про скасування або визнання нечинним рішень чи окремих його положень не наділені, з даним позовом звернувся прокурор. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Судом встановлено, що 19 червня 2014 року [PERSON] звернулась до Головного управління Держземагенства у Волинській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідно до ст.22 Закону України «Про землеустрій» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості в оренду для створення та ведення фермерського господарства, із зазначенням площ та кадастрових номерів за рахунок про інвентаризованих земель сільськогосподарського призначення державної власності. До заяви додала викопіювання з кадастрової карти, довідку форми 6-зем, копії паспорту, диплому про освіту та трудової книжки. Дана обставина стверджується копіями вказаних документів. Згідно з ч.ч.1-5 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Однією з підстав у даному позові для визнання недійсним та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Волинській області є відсутність у заяві [PERSON] даних про кількість членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, відсутність обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Суд вважає, що дані обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним та скасування оспорюваних наказів Головного управління, оскільки Закон України «Про фермерське господарство» не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у звязку з недотриманням правил, передбачених частиною 1 статті 7 цього Закону. Разом з тим, порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст. 124 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. З згаданої статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Згідно з ч. З ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Суд також враховує, що [PERSON] створювала фермерське господарство особисто, просила надати земельні ділянки на умовах оренди, тому не могла вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. У заяві було обґрунтовано й необхідність одержання земель у зазначених заявником розмірах - для створення фермерського господарства. Розміри земельних ділянок заявник визначила з урахуванням перспектив діяльності її майбутнього фермерського господарства. Окремого ж письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства закон від заявника не вимагає. Додані до заяви документи свідчать про достатній досвід роботи [PERSON] у сільському господарстві та наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Судом встановлено, що на підставі поданих матеріалів, наказом Головного управління Держземагентства у Волинській області від 03.07.2014 №3-175/15-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), загальною площею 156,4978 га, розташованих на території Зорянської та Стенжаричівської сільських рад Володимир-Волинського району за межами населених пунктів (землі державної власності сільськогосподарського призначення (рілля)) з метою надання їх в оренду для створення та ведення фермерського господарства. В подальшому, на підставі зазначених наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області за замовленнями [PERSON] ТОВ «Центр кадастру» виготовлено п»ять технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж вищевказаних земельних ділянок в натурі (на місцевості), а також ТзОВ «Олді» виконано технічні документації по нормативній грошовій оцінці усіх вищеперелічених земельних ділянок, намічених для передачі в оренду заявнику для ведення фермерського господарства. Наказами Головного управління Держземагентства у Волинській області від 18.09.2014 р. за №3-631/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-632/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-633/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-634/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки», №3-655/15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено документації із землеустрою та передано [PERSON] в оренду строком на 7 років земельні ділянки площею 31,2291 га, 5,8217, 24,6232 га, 27,8245 га, 66,9993 га (всього - 156,4978 га) для створення та ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Зорянської та Стенжаричівської сільських рад Володимир-Волинського району Волинської області. Між Головним управлінням Держземагентства у Волинській області в особі уповноваженого начальника відділу Держземагентства у Володимир- Волинському районі Волинської області [PERSON] та [PERSON] 25.09.2014 р. укладено п»ять договорів оренди землі, які 02.10.2014 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно пунктів 4.1 цих Договорів загальна сума щомісячної орендної плати складає 6012,65 грн., в рік 72151,80 грн. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії AB №881294 01.12.2014 здійснено запис за №11961020000001250 про реєстрацію фермерського господарства «Ворчин-Агро». Однією з підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області з причин недотримання Головним управлінням частини 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», а саме надання [PERSON] окремо розміщених земельних ділянок. За змістом статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, дана норма передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону, земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Тобто, надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд вважає, що прокурором належним чином не обґрунтовано порушення Головним управлінням чинного законодавства України при видачі спірних наказів, та не доведено, в чому саме полягає порушення інтересів держави у звязку з прийняттям Головним управлінням спірних наказів. Так, з пояснень представника відповідача [PERSON], вбачається, що земельні ділянки обслуговуються фермерським господарством «Ворчин-Агро», за їх цільовим призначенням, орендна плата вноситься своєчасно у визначеному розмірі. Дані пояснення стверджуються також наявними у матеріалах справи актами Володимир-Волинської ОДПІ, квитанціями про сплату та фотознімками земельних ділянок до передачі їх в оренду [PERSON], та в даний час. Як пояснив представник відповідача [PERSON], їй було надано в оренду саме ті земельні ділянки, які вона просила у своїй заяві, і її права внаслідок оспорюваних актів Головного управління Держземагентства у Волинській області жодним чином не порушені. Інформацією про договори оренди, наданою управлінням Держземагенства у Володимир-Волинському районі Волинської області стверджується, що оспорювані земельні ділянки надані в оренду ФГ «Ворчин-Агро» строком на 7 років, і у разі розірвання договорів оренди втрати місцевого бюджету щорічно будуть становити вказану суму орендної плати. Крім цього, прокурор у позовній заяві та в своїх поясненнях в суді зазначив, що однією з підстав для задоволення позову є інформація Державної інспекції сільського господарства у Волинській області про відсутність у власності та користуванні відповідача [PERSON] належної сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок, що може свідчити про відсутність можливості ведення фермерського господарства. Дані підстави суд вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки відсутність у власності сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. При цьому суд враховує, що згідно матеріалів справи, спірні земельні ділянки обробляються та використовуються за цільовим призначенням. Як пояснили сторони по справі, перевірка [PERSON] інспекцією сільського господарства у Волинській області щодо законності надання земельних ділянок [PERSON] та їх подальшого використання не проводилась, ні прокурор, ні інспекція матеріалів перевірки суду не надали. Наявний у матеріалах справи лист Інспекції від 25.09.2014 року з покликанням на виявлені порушення при розгляді документації із землеустрою, не є результатом перевірки відповідно до вимог законодавства. За таких обставин справи суд приходить до висновку про відсутність достатніх даних для задоволення вимог прокурора про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та її затвердження, тому в цій частині вимог відмовляє за недоведеністю. Крім цього, прокурором заявлено вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок у користування держави. Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про оренду землі», ст.126 Земельного кодексу України. Аналіз наведених норм свідчить, що визначальним у правовідносинах із надання земельної ділянки в оренду є волевиявлення власника землі здійснене у формі відповідного рішення, яке у подальшому реалізується шляхом оформлення похідного документа у вигляді договору оренди, укладеного на підставі рішення власника землі. Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України наслідком укладання угод з порушенням чинного законодавства є визнання такої угоди судом недійсною. Як вбачається з копій договорів оренди землі, наявних у матеріалах справи, в оренду [PERSON] надано земельні ділянки на території Зорянської та Стенжаричівської сільських рад Володимир-Волинського району для ведення фермерського господарства. Відповідно до частин 1, 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Під час розгляду справи судом не було встановлено порушення вимог вищезазначеного законодавства, які б давали підстави для визнання цих договорів оренди недійсними, а тому суд не знаходить законних підстав і для скасування їх державної реєстрації. Щодо вимоги прокурора про повернення спірних земельних ділянок у користування держави, то дана вимога не ґрунтується на законі, оскільки вказані земельні ділянки знаходяться у державній власності і були в законний спосіб надані відповідачу в оренду на визначений у договорах термін, без зміни власника. Суд вирішуючи даний позов в цілому, бере до уваги також необхідність застосування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, про що зазначають відповідачі у своїх запереченнях, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Разом з тим, Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] вчинила необхідні дії для правомірного набуття в оренду земельних ділянок для створення фермерського господарства та створила фермерське господарство на даних земельних ділянках. При цьому матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили, що спірні накази прийняті внаслідок протиправних дій [PERSON] Визнання недійсним та скасування спірних наказів призведе до позбавлення права [PERSON], яка створила на спірних земельних ділянках фермерське господарство, користування земельними ділянками, ненадходження до місцевого бюджету значних сум орендної плати та ліквідації субєкта господарювання. Проте, така ситуація є не припустимою з огляду на висновки Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Суду у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Такі ж висновки Суду містяться у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Гаші проти Хорватії" та у справі "Трго проти Хорватії". На підставі викладеного, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського Суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства", «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Гаші проти Хорватії", "Трго проти Хорватії", ст. 14, 19 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.21, 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст.123, 124, 126, 211 Земельного кодексу України, ст. 22 Закону України «Про землеустрій», ст. 4-6, 11, 15, 17, 19 Закону України «Про оренду землі», ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство»,

Outcome: dismissed