Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У березні 2021 року представник позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 8230,00 грн. та судовий збір 2 270,00 грн. Просить також повернути із Державного бюджету надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1934,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 107135а8к3 від 19 квітня 2018 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Hyundai Accent» д/н [NUMBER] . 03.05.2018р. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Hyundai Accent» д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] га «MERCEDES Е 220 CDI», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в страховій компанії АСК "ОМЕГА" згідно полісу ОСЦПВ № АМ/0145942. Згідно рахунку №93 від 22.05.2018р.ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту застрахованого об`єкту склала 8 230,00 грн. Згідно з умовами Договору, на підставі страхового акту №АХА2380448 від 22.05.2018р. було виплачено страхове відшкодування у розмірі 8230,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №455 050 від 23.05.2018р. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2018р. по справі №759/7059/18 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як зазначає позивач, Листом за вих. №1936 від 17.10.2018 АСК "ОМЕГА" повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищенаведене позивач просить стягнути суму коштів з відповідача, як з винної у ДТП особи Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 30.03.2021 р. від відповідача надійшов відзив, у якому останній повністю заперечує позовні вимоги посилаючись на те, що позивачем було порушено строки на подання заяви до страховика відповідача про виплату страхового відшкодування. 09.04.2021 р. надійшла відповідь на відзив від представника позивача, у якому останній зазначає, що оскільки у страховика відповідача відсутній обов`язок здійснення виплати страхового відшкодування відповідно до ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то відшкодування шкоди має здійснити відповідач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 03.05.2018 року, приблизно о 08:00 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Мерседес», номерний знак [NUMBER] , рухаючись в м. Києві по бул. Кольцова, 15 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] водій [PERSON] , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів. Постановою від 22.05.2021 р у справі з ун. № 759/7059/18 встановлено що в діях останнього вбачається порушення п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 24). 19.04.2019 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 107135а8к3 предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Hyundai Accent» д/н [NUMBER] (а.с. 17). Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 22.05.2018 р., копії рахунку, страхового акту № АХА2380448, розрахунку страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування необхідний для відшкодування збитків потерпілій особі склав 8230,00 грн.( а.с. 25-30). Відповідно до платіжного доручення №455 050, власнику транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] позивачем було сплачено 8230,00 грн. (а.с. 31). У свої позовній заяві позивач зазначає, що звернувся до страхової компанії винної у ДТП особи 17.10.2018 р., однак відповідно до долученої позивачем заяви про страхове відшкодування, остання датується 23.09.2019 р. (а.с. 32). У відповідь на зазначену заяву, СК «ОМЕГА», надала відповідь від 17.10.2019 р. з вих. №1936, про те, що у відповідності до п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовляє у здійсненні виплати (а.с. 35). Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року N 4391-VI "Про страхування" шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах КЦС у складі Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі N 641/5333/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі N 607/7205/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі N 127/1702/17, від 31 жовтня 2018 року у справі N 342/134/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі N 761/33713/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі N 707/1761/16-ц, від 5 грудня 2018 року у справі N 136/2186/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі N 758/2356/17-ц, від 27 березня 2019 року у справі N 754/1108/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 287/463/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 712/7242/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі N 641/5883/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, після виплати позивачем страхового відшкодування потерпілій особі у порядку суброгації до нього перейшло право вимоги до страховика винної особи. Враховуючи той факт, що відповідач був позбавлений права вимоги до свого страховика, він не мав правових підстав для звернення з заявою про виплату страхового відшкодування. В той же час встановлено, що позивач пропустив річний строк на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування. Така бездіяльність позивача неминуче мала б призвести до наслідків у вигляді покладання обов`язку з виплати матеріального збитку на особу винну у ДТП, відповідальність якої застрахована, однак покладання такого обов`язку на особу винну у ДТП у данному випадку суперечить меті інституту страхування. Таким чином, суд вважає, що з пропуском строку на звернення до страховика відповідача, позивач своїми діями фактично відмовився від відшкодування збитків, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. 993 ЦК України, ст. 37 , ст. 9, 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: dismissed