Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

27.07.2017 року ТОВ\~"Кей-Колект" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Кей Колект» права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11156558000 від 18.05.2007 року, яка складає 138315,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.06.2017 року становить 3598270,34 грн., шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]; припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 18 травня 2007 року відповідно до укладеного між АКІБ\~«УкрСиббанк»\~правонаступником якого є ПАТ\~«УкрСиббанк»,\~та [PERSON] кредитного договору № 11156558000 остання отримала кредит в розмірі 99500 доларів США 00 центів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 травня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав позивачці в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. 13.02.2012 року ПАТ\~«УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору факторингу № 2 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, свої права вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями за кредитним договором №11156558000 від 18.05.2007 року та іпотечним договором від 18.05.2007 року. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 15.06.2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 138315,37 доларів США. Відповідачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову не надала. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18 травня 2007 року між АКІБ\~ «УкрСиббанк» \~правонаступником якого є ПАТ\~«УкрСиббанк»,\~та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №11156558000 відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальникові кредит в розмірі 99500 доларів США 00 центів, з датою погашення 18 травня 2028 року з відсотковою ставкою 12,5 % річних. Згідно з п. 4.1 кредитного договору позичальник зобовязався використати кредит на зазначені в договорі цілі, повернути одержаний кредит, сплатити нараховані банком проценти та інші платежі в порядку та терміни, встановлені договором. 13.02.2012 року ПАТ\~«УкрСиббанк»\~ відступило ТОВ\~ «Кей-Колект»,\~відповідно до договору факторингу№2 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, свої права вимоги до відповідачки за зобовязаннями за кредитним договором №11156558000 від 18.05.2007 року та іпотечним договором від 18.05.2007 року. Згідно з довідкою - розрахунком залишку заборгованості станом на 15 червня 2017 року, сума заборгованості [PERSON] становить 138315,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.06.2017 року становило 3598270,34 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 травня 2007 року між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов Договору іпотеки [PERSON] передала АКІБ\~«УкрСиббанк» \~\~в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1.2. іпотечного договору, в разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.2. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з висновком звіту про оцінку заставленого майна - квартири [ADDRESS], ринкова вартість обєкта оцінки становить 574720 грн. Відповідно до вимог\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст.\~526,\~530,\~611,\~612 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із ч.ч. 1 та 2\~ст. 554 ЦК України,\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. ст.\~546,\~549,\~551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та задатком. Згідно зі\~ст. 35 Закону України "Про іпотеку",\~у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку"\~, передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до\~ст. 33 Закону України "Про іпотеку"\~та ст.ст.\~589,\~590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1\~ст. 591 ЦК України\~та\~ст. 39 Закону України "Про іпотеку"\~, задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої\~ст. 38 Закону України "Про іпотеку", де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. З урахуванням положень ч.3 ст.\~33, ст.\~36, ч.1 ст.\~37 Закону України "Про іпотеку"\~, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно , яке є предметом іпотеки , є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що, згідно з виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст.\~33, ст.\~36, ч. 1 ст.\~37 Закону України "Про іпотеку", \~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що, з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~має право вимагати застосування його судом. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що, згідно з виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.3\~ст. 16 ЦК України\~має право вимагати застосування його судом. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване\~статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. ЦК України\~передбачає можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (частина перша\~статті 328 ЦК України). Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 328, 335, 376, 392\~ЦК України,\~суд дійшов висновку, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Позивач надав [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому кредитним договором, виконав взяті на себе зобов'язання. Боржник, отримавши кошти, в порушення договору, укладеного з позивачем, виконував його неналежним чином, через що виникла заборгованість, тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача за рахунок майна [PERSON], що є предметом іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем.\~\~ Згідно із\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. \~\~

Outcome: approved