Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі № 22 від 18 лютого 2010 року, сторонами якого є [PERSON] (орендодавець) та ЗАТ "Зернопродукт МХП" (орендар), зареєстрований у Хмільницькому районному відділі регіональної філії "Центр ДЗК" 15.11.2010 року за № 041005400135 про визнання недійсним договору оренди землі. Позивач посилається на те, що йомуналежить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,9020 га, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] Успадкована земельна ділянка знаходиться в оренді відповідача - ПрАТ «Зернопродукт МХП», відповідно до договору оренди землі № 22 від 18.02.2010 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ЗАТ "Зернопродукт МХП" (орендар), згідно якого земельна ділянка передана в оренду відповідачу строком на 15 років. Вказаний договір оренди землі № 22 від 18.02.2010 року є недійсним, оскільки у відповідності до ст. 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вказаний договір підписаний не [PERSON] Про даний факт, позивачу стало відомо після оформлення спадкових справ в 2015 році. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Гурба М.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Також пояснили, що підпис на договорі оренди змельної ділянки від 18.02.2010 року [PERSON] не належить, що підтверджено висновком експерта. Про це йому як позивачу стало відомо та зрозуміло після 02.11.2015 року коли він прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], що порушує його право вільно володіти належним йому майном. Представник відповідача ПрАТ "Зернопродукт МХП" Рудий А.В. в судовому засідання проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. При цьому пояснив, що 18.02.2010 року між ЗАТ «Зернопродукт МХП» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки. В послідуючому із зімнами законодавтва було внесено зміни до статутут щодоназви тов вариства, яке на даний час має назву ПРаТ «Зернопродукт МХП». Можливо при укладенні договору [PERSON] і особисто не підписував договоір оренди землі, поручивши це зробити комусь із членів своєї родини, але він прийняв виконання договору, з свого боку виконував умови договору, на протязі 2010-2014 років отримував орендну плату. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.09.2014 року (а.с.109). [PERSON] відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.04.2007 року, належала земельна ділянка площею 3,9020 га на території Крижанівської сільської ради Хмільницького району. Відповідно до ч. 4ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до договору оренди землі № 22 від 18.02.2010 року, сторонами якого є [PERSON] (орендодавець) та ЗАТ "Зернопродукт МХП" (орендар), на даний час ПРаТ "Зернопродукт МХП", земельна ділянка площею 3,9020 га на території Крижанівської сільської ради Хмільницького району, належна [PERSON], передана в оренду відповідачу строком на 15 років. Договір зареєстрований у Хмільницькому районному відділі регіональної філії «Центру ДЗК» 15.11.2010 року за № 041005400135.( а.с. 6,7). Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.11.2015 року серії НАР № 263475, [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], і йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,9020 га. Також вкказана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.2015 року № 46777688 (а.с.4-5). Також судом, на підставі висновку експерта від 24.03.2017 року № 443-П встановлено, що підпис у графі "Орендодавець" у договорі оренди землі № 22 від 18.02.2010 року виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.89-96). Встановлене судом, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України в зв'язку з відсутністю волевиявлення власника земельної ділянки. Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначено у статті 215 ЦК, частиною 1 якої передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки, як встановлено судовою експертизою, орендодавець [PERSON] не підписував договір оренди землі № 22 від 18.02.2010 року, що суперечить його волевиявленню та статтям 203, 215 ЦК України, то вказаний договір оренди землі підлягає визнанню недійсним, оскільки були порушені права орендодавця [PERSON], що також порушує права та інтереси позивача [PERSON], як власника земельної ділянки. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013 року у справі № 6-127цс13. Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем [PERSON] доведено позовні вимоги, то позов підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача, якими він заперечував проти позову, встановлених судом фактів, обставин на підставі яких суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: approved