Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 102462 (сто дві тисячі чотириста шістдесят дві) гривни 83 копійки, моральну шкоди суму у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривни 00 копійки, витрати по пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати по проведенню авто-товарознавчого висновку - 4000,00 грн., судовий сбір - у розмірі 2806,63 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.05.2016 року близько 07 годин 10 хвилин рухаючись по вулиці Кіровоградське шосе в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, [PERSON] , будучи працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор», керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz Actros 1836», д/н [NUMBER] , з напівпричепом «ПР CARNEHL» реєстраційний номер [NUMBER] , який належить відповідачеві, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем МАН державний номерний знак [NUMBER] , який стояв на попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автобус МАН, державний номер [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується Постановою Катеринівського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2016 р. у справі № 698/669/2016-п. [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП по ознакам порушення водієм правил дорожнього руху, яке спричинило за собою ушкодження транспортного засобу та провадження по справі закрито, в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до експертного висновку № Д10/10/18 від 12 жовтня 2018 року, сума матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого в ДТП автомобіля МАН НЛ 202, державний номер [NUMBER] , складає 202462,82 грн. Ухвалою суду від 29.07.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві. Представник відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідач про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, в подальшому шляхом направлення судової повістки про виклик сторони у судове засідання за юридичною адресою відповідача. З огляду на те, що відповідач будучи обізнаним про існування цивільної справи, де Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» є стороною та те, що дана справа буде розглядатися у Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не вжив заходів для явки до суду представника, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи. Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачу були направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ним так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль МАН державний номерний знак [NUMBER] є власністю [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] 524945 (а.с. 35). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.05.2016 року близько 07 годин 10 хвилин рухаючись по вулиці Кіровоградське шосе в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, [PERSON] , будучи працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор», керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz Actros 1836», державний номер [NUMBER] , з напівпричепом «ПР CARNEHL» реєстраційний номер [NUMBER] , який належить відповідачеві, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем МАН державний номерний знак [NUMBER] , який стояв на попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автобус МАН, державний номер [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження. Постановою Катеринівського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2016 р. у справі № 698/669/2016-п провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.31). Даною постановою встановлено, що [PERSON] 29.05.2016 року близько 07 години 10 хвилин, рухаючись по вулиці Кіровоградське шосе в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz Actros 1836», який належить ТОВ «Катеринопільський елеватор», державний номер [NUMBER] , з напівпричепом «ПР CARNEHL» реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем МАН, д.н.з. [NUMBER] , який стояв на попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Встановлено вказаною постановою і те, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, що спричинило пошкодження транспортних засобів. [PERSON] , з вини якого сталось ДТП, на момент скоєння ДТП знаходиться з відповідачем в трудових відносинах з Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор». Автомобіль марки «Mersedes-Benz Actros 1836», державний номер [NUMBER] , з напівпричепом «ПР CARNEHL» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , належить відповідачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс №АІ/9374238 від 24.03.2017 року. Відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних №АІ/9374238 від 24.03.2017 року сума франшизи складає 0,00 грн. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта автотоварознавця [PERSON] . Відповідно до експертного висновку № Д10/10/18 від 12 жовтня 2018 року, сума матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого в ДТП автомобіля МАН НЛ 202, державний номер [NUMBER] , складає 202462,82 грн. (а.с. 6-16). За проведення експертизи, відповідно до квитанції № 52363 від 09.10.2018 р. позивачем була сплачена сума у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок (а.с. 28). Згідно п.3.ч. 1 ст.988 Цивільного кодексу України страховик у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Після отримання ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяви та необхідного пакету документів для виплати страхового відшкодування, Страхова компанія виплатила позивачеві суму страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, хоч [PERSON] постановою Катеринівського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2016 р. у справі № 698/669/2016-п не визнано винним в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, проте встановлено факт спричинення ним ДТП. За змістом п. 7 ст. 247 КУпАП розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, тільки в тому разі, якщо особа, стосовно якої розпочате таке провадження, не заперечує проти цього. Закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП допустиме лише у випадку доведеності вини особи у вчиненні правопорушення за умови забезпечення при розгляді справи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, з дотриманням процесуальної форми її розгляду, визначеної законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові від 07.02.2018 р. по справі №910/18319/16 Верховного суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що з правового аналізу норми п.7 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Автомобіль марки «Mersedes-Benz Actros 1836», державний номерний знак [NUMBER] , належить Відповідачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Судом встановлено, що на момент сколення ДТП, [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор». Згідно правової позиції ВСУ, зазначеної в постанові ВСУ від 20.01.2016, справа № 6-2808цс15, в якій суд зазначає, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. 14.02.2018 р. Верховний Суд у справі № 344/10730/15-ц прийняв рішення, яким підтвердив раніше існуючу практику Верховного Суду України. Крім того, у відповідності до статті 1188 ЦКУ, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахування обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. З огляду на положення ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Судом встановлено, що Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс №АІ/9374238 від 24.03.2017 року. Відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних №АІ/9374238 від 24.03.2017 року сума франшизи складає 0,00 грн. Суд бере до уваги, що відповідно висновку експерта за результатами проведення експертного висновку № Д10/10/18 від 12 жовтня 2018 року сума матеріального збитку власнику автомобіля МАН НЛ 202, державний номер [NUMBER] дорівнює ринковій вартість транспортного засобу на момент ДТП, що складає суму у розмірі 202462,83 грн. З технічної точки зору, автомобіль МАН НЛ 202, державний номер [NUMBER] , можна вважати фізично знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29.05.2016 року по вулиці Кіровоградське шосе в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила позивачеві суму страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної Згідно п.15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із змісту пункту 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що при настанні страхового випадку страховик згідно з лімітами відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, в більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страховик обраховує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму. Отже, встановивши фактичні обставини справи, а саме: вартість транспортного засобу до та після ДТП, ступінь вини учасників ДТП, розмір матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності, передбаченої страховим полісом та Договором, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення майнових збитків з відповідача. Так, встановивши, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автобуса внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини працівника відповідача, перевищує максимальний розмір страхового відшкодування, суд доходить висновку про те, що з відповідача, за приписами ст. 1172 Цивільного кодексу України, як із винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданого збитку та розміром стягнутого страхового відшкодуванням у розмірі 102462 (сто дві тисячі чотириста шістдесят дві) гривни 83 копійки, витрати по проведенню авто-товарознавчого висновку - 4000,00 грн. Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 25000 грн., яка завдана душевними стражданнями, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна в результаті ДТП та тривалості невиконання відповідачем свого обов`язку зі сплати франшизи передбаченої страховим договором та чинним законодавством та загалом спричиненої шкоди ДТП. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Крім того, згідно постанови Пленуму спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК,особою, яка її завдала (наприклад,коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд враховує, що в результаті неправомірних дій та порушення ПДР України водієм [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Катеринопільський елеватор» та керував транспортним засобом який належить відповідачу, позивачу було завдано моральних та душевних страждань, він хвилювався, змінився його нормальний життєвий уклад та ті обставини, що він певний час втратив можливість користуватися транспортним засобом, який йому був необхідний. Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 25000 грн. з відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 2806,33 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved