Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

В січні 2017р. ТОВ "Украгроінвест Холдинг" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 03.05.2006р. між сторонами було укладено строком на 5 років зареєстрований у встановленому порядку договір оренди належної відповідачу земельної ділянки. В послідуючому 25.12.2009р. між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору, яка також була зареєстрована у встановленому порядку, та якою було збільшено розмір орендної плати та встановлено строк дії договору оренди - 10 років. Договір оренди землі виконувався сторонами і відповідач з 01.01.2010р. своєчасно отримував орендну плату в сумі 1476.62 грн. в рік. Проте рішенням Ружинського районного суду від 19.11.2014р. вказана додаткова угода до договору оренди землі була визнана недійсною на підставі ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України. Позивач вважає, що відповідно до ст.216 ЦК України повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину, а саме: відповідач зобов'язаний повернути позивачу все отримане за недійсним правочином, тобто отриману від позивача орендну плату. З врахуванням вказаного , ТОВ "Украгроінвест Холдинг" просить суд стягнути з відповідача на його користь орендну плату, отриману за недійсним правочином, в сумі 5946 грн.48 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, будь-яких заяв та клопотань до суду не подав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 2 Частиною 4 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 03.05.2006р. між [PERSON], як власником земельної ділянки площею 3.25 га, і ТОВ "Украгроінвест Холдинг", як орендарем земельної ділянки, строком на 5 років був укладений договір оренди земельної ділянки. Договір було зареєстровано у державному земельному кадастрі, про що у Державному реєстрі земель Ружинським відділенням Житомирської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 01.10.2006р. було вчинено запис за № 040622100274 (а.с.5-6). 25.12.2009р. між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої було визначено строк договору в 10 років. Ця угода також була зареєстрована Ружинським відділом Житомирської філії ДП "Центр державного земельного кадастру" про що у Державному реєстрі земель 25.12.2009р. було вчинено запис № 040922100477 (а.с.8). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19.11.2014р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від09.02.2015р., вищевказану додаткову угоду до договору оренди землі, укладену 25.12.2009р. між сторонами, визнано недійсною (а.с. 51-54, 55-58). За правилами ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч.2 ст.236 ЦК України, якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, , настання їх у майбутньому припиняється. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві\~\~майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст.759 ЦК України). Із правової природи такого зобов'язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків наслідки недійсності правочину відповідно до ст.216 ЦК України, оскільки використання майна - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постановах ВС України від 12.10.2016р. по справі 910/24844/14, від 23.12.2015р. по справі 3-1143гс15. Крім того, ч.4 ст.21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Тому з вказаних підстав в задоволенні позову суд відмовляє. 3

Outcome: dismissed