Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів та з урахуванням уточнень просила: визнати квартиру [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності, припинивши право власності [PERSON] на квартиру у звязку зі смертю; визначити її частку в спільній сумісній власності на квартиру в розмірі ? частини; визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 22 січня 2002 року вона народила дитину [PERSON], батьком якої є [PERSON]. 28.04.2004 року вона уклала шлюб з [PERSON]. З 26.12.2006 року вона зареєстрована та фактично проживає в [INFO]. 14.11.2007 року вона розірвала шлюб з [PERSON], однак фактично продовжила проживати з ним однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільні речі та побут, іншого шлюбу ніхто з них не уклав. В спірній квартирі проживали разом з дитиною, до дня смерті [PERSON], разом відпочивали, виїжджали за кордон на відпочинок. 05.05.2014 року [PERSON] помер. На підставі дублікату договору купівлі-продажу від 04.12.2007 року, на імя [PERSON] 26.05.2008 року КП «ДМБТІ» ДОР зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], у звязку з чим вважає, що право власності виникло у померлого на спірну квартиру саме з моменту державної реєстрації, а тому дане майно придбано ними у період спільного проживання як чоловіка та жінки без укладення шлюбу. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись син померлого від іншого шлюбу [PERSON] та батько померлого [PERSON], які мають право на отримання частки від ? частини квартири, що складає спадкову масу на думку позивача. До спільного розгляду ухвалою суду від 01.12.2014 року прийнято позовну заяву третьої особи [PERSON], відповідно якої остання просила в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя поділити квартиру [ADDRESS], та визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири, припинивши право спільної сумісної власності. Вимоги третьої особи [PERSON] обґрунтовані перебуванням у шлюбі з [PERSON] з 21.09.1990 року по 14.05.2003 року, та з 16.04.2011 року по 26.07.2011 року. Спірна квартира була придбана ними у шлюбі за договором купівлі-продажу, укладеним 08.04.1996 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 1329, та зареєстрованим в КП «ДМБТІ» ДОР 15.06.1997 року. Після розірвання шлюбу не було здійснено поділу майна, проте померлий [PERSON] не заперечував проти її права власності на частку квартири, сторонами було досягнуто згоди, що спірна квартира залишиться їх сину [PERSON]. Оскільки спору з померлим не було, вважає, що нею не пропущено строк позовної давності, так як її право оспорюється [PERSON], отже їй тільки зараз стало відомо про невизнання її цивільного права. В судове засідання позивач та її представник надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили в позові [PERSON] відмовити, проти задоволення позову [PERSON] не заперечували. ЖБК №88 «Металург» свого представника та письмові заперечення до суду не направив. Від третьої особи [PERSON] та її представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, власні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти задоволення позову [PERSON] заперечували. Від представника третьої особи Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, представник Реєстраційної служби ДМУЮ в судове засідання не зявився. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення позову третьої особи з самостійним вимогами, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 вересня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, свідоцтво серії IV-КИ №356579 /а.с.111/ Даний шлюб було розірвано 14 травня 2003 року, актовий запис №204 Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ, свідоцтво серії 1-КИ №156299. /а.с.112/ Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], свідоцтво серії І-КИ №209236 /а.с.113/ 22 січня 2002 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], свідоцтво серії І-КИ №163556. /а.с.84/ 28 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, свідоцтво серії 1-КИ №214509. /а.с.64/, який розірвано 14 листопада 2007 року, свідоцтво серії І-КИ №193071. /а.с.65/ 16 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] знову було укладено шлюб, який розірваний рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.07.2011 року, яке набрало законної сили 26.07.2011 року. /а.с.114/ Відповідно до копії паспорту [PERSON], останній був зареєстрований у [INFO] з 14.07.2011 року. /а.с.66/ 05.05.2014 року [PERSON] помер, про що видано свідоцтво серії І-КИ №567933. /а.с.83/ 08 квітня 1996 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] за нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у реєстрі під №1329. 04.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видано дублікат договору, про що внесено запис в реєстр №2064. /а.с.140/ На момент вчинення [PERSON] правочину з придбання спірної квартири, останній перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та діяв Закон України «Про власність», який не передбачав обовязку власника реєструвати своє право в відповідних державних органах, що здійснюють облік нерухомого майна. Редакція ст.128 ЦК України 1963 року, що діяла на момент придбання спірної квартири померлим [PERSON] не передбачала обовязку власника зареєструвати договір купівлі-продажу у відповідних державним органах. Відповідно до ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Основний нормативним актом в сфері реєстрації речових прав виступає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV. Так, відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~ Закону,\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. До прийняття Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~ діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Мінюсту № 7/5 від 07.02.2002 року. Відповідно у період з 13 грудня 1995 року по 7 лютого 2002 року на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 діяли Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~України в редакції від 16.01.2003 року, Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, право власності на спірну квартиру було набуте померлим у період перебування у шлюбі з [PERSON] та є їх спільної сумісною власністю подружжя, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю, визначення частки та визнання права власності на ? частину в порядку поділу майна задоволенні бути не можуть, оскільки не ґрунтуються на нормах права. У відповідності до вимог ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Разом з цим, враховуючи, що судом встановлено придбання спірної квартири [PERSON] та [PERSON] у період перебування у шлюбі, що доводиться наданими та дослідженими доказами, при цьому у сторін дійсно виник спір та позивач [PERSON] не визнає цивільного права [PERSON] на ? частину квартири, позовні вимоги [PERSON] грунтуються на нормах цивільного права, а отже підлягають до задоволення. При розподілі судових витрат, враховуючи, що порушення прав [PERSON] не встановлено, зважаючи на задоволення позову [PERSON], судовий збір, сплачений останньою при поданні позову до суду слід стягнути з [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved