Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. в якому просить суд стягнути з компанії EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 2700,00 доларів США (а.с.1-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., зареєстрованою за законодавством республіки Панама, досягнуто згоди про працевлаштування позивача на морському буксирі «VASYL FRANKO» (IMO 7325954) на посаді другого механіка з місячним окладом 2700,00 доларів США. Позивач зазначає в позові, що власником судна є Компанія EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., яка є комерційним менеджером цього судна. Під час працевлаштування відповідач запевнив позивача в тому, що трудова угода у письмовому вигляді буде підписана сторонами після прибуття позивача на борт буксиру. В період перебування позивача на борту буксиру з 11.09.2015 по 19.10.2015 позивач неодноразово наполягав на підписанні трудової угоди у письмовій формі, однак для підпису трудову угоду відповідачем надано так і не було. В подальшому позивач попередив в усній формі відповідача про те, що у випадку не підписання трудової угоди у письмовій формі, він буде вимушений припинити виконання трудових обов`язків другого механіка та залишити судно. У зв`язку з тим, що відповідач так і не надав позивачеві для підпису трудового договору, Позивач припинив виконання своїх трудових обов`язків та залишив судно. Після закінчення виконання позивачем своїх трудових обов`язків, відповідач не сплатив в повному обсязі позивачеві заборгованість по заробітній платі, в наслідок чого, на момент подачі даної позовної заяви відповідач має заборгованість із заробітної плати у розмірі 2700,00 доларів США. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник відповідача надала до суду відзив на позов, просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що: відповідач не визнає факту укладання з позивачем індивідуальної трудової угоди та проходження ним служби на буксирі VASYL FRANKO , вважаючи індивідуальну трудову угоду недійсною; долучені до матеріалів справи копії письмових доказів містять чисельні суперечності між собою; 16.04.2018 року старшим слідчим Колеснікоим В.І. був допитаний 2 механік [PERSON] , який працював на вказаному буксирі VASYL FRANKO з 31.01.2013 року по 2016 рік періодично. Він під протокол надав свідчення, що жодного разу з компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A. він письмових договорів не підписував, та оформлявся на вказану роботу у 2013 році через крюінгову компанію «Аквасервіс». Представник позивача у відповіді на відзив зазначила, що доводи викладені відповідачем у відзиві на позову заяву є безпідставними та необґрунтованими, оскільки: ПП "БРІЗ-7", за посередництвом якого позивач працевлаштовувався на буксир " VASYL FRANKO ", листом від 14.04.2016 підтвердив факт того, що ПП "БРІЗ-7" оформлювало позивачеві посвідчення особи моряка та судову роль для посадки на буксир; в матеріалах справи міститься належним чином засвідчений переклад Дозволу на працевлаштування позивача на буксир "VASYL FRANKO" на посаді другого механіка; В період перебування позивача на борту буксиру з 11.09.2015 по 19.10.2015 позивач неодноразово наполягав на підписанні трудової угоди у письмовій формі, однак для підпису трудову угоду Судновласником надано так і не було; Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних працівнику коштів. Так, не звільняється підприємство і від відповідальності. посилання представника відповідача на те, що записи в посвідченні моряка [PERSON] виконані самим позивачем є надуманими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами; свідок [PERSON] не може підтвердити правдиві відомості щодо наявності/відсутності письмової індивідуальної трудової угоди, укладеної між позивачем та Компанією EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., оскільки він не є стороною цього договору, не був присутній при його укладанні, тощо. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте адвокат позивача Сукачов Є.С. надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2015 позивач отримав в Управлінні торгового флоту Союзу Коморських островів дозвіл на працевлаштування на буксир "VASYL FRANKO" на посаді другого механіка (а.с.154). Власником судна є Компанія EASTERN LOGISTICS CO LTD.S.A., яка є комерційним менеджером цього судна, що підтверджується інформацією з електронної бази морських суден EQUASIS (www.equasis.org). Право кожного громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю закріплено у статтях 43, 46 Конституції України. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України «Про оплату праці, Кодексом законів про працю України, іншими законодавчими, нормативними та міжнародними актами, згоду на обов`язковість яких, надано Україною. Відповідно до ст.9 Конституції України, діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України. Частиною 2 статті 12 Конвенції «Про захист заробітної плати» №950 від 04.08.1961 встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або коли немає такого законодавства, угоди чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці залежно від її результатів, складності і умов відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Частиною 4 ст.24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично відноситься до тверджень представника позивача про те, що довідка про дозвіл на працевлаштування, видана Управлінням торгового флоту Союзу Коморських островів 05.09.2015 є достатнім доказом працевлаштування позивача на буксирі VASYL FRANKO . Отже, позивач не довів належними та допустимим доказами факт укладання письмової трудової угоди із відповідачем та фактичне виконання ним трудових обов`язків на борту буксиру VASYL FRANKO. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява №26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Outcome: dismissed