Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу та завданого збитку в сумі 19230,00 грн., а саме 16830,00 грн. розмір вкладу на банківському рахунку, 2400 грн. витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29 травня 2014 року в м. Рівне між ПАТ "Імексбанк" та нею укладено договір № 1240026121 банківського вкладу в національній валюті. Договором про приєднання до публічного договору № 1240026122 від 29.05.2014 року, предметом договору є розміщення нею у відповідача банківського вкладу не менше 1000 грн, строком на три місяці. 29.05.2014 року, 06.06.2014 року та 12.06.2014 року вона виконала свої зобов'язання за договором та внесла грошові кошти разом у сумі 17000 грн. На протязі грудня місяця вона намагалась отримати кошти від відповідача, проте отримала лише 170 грн. Вказує, що нею до банку була надіслана вимога про повернення банківського вкладу, проте дана заява банком не задоволена, банківській вклад їй повернений не був. Просить позов задоволити повністю. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги та їх обгрунтування повністю підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.05.2014 року в м. Рівне, між ПАТ "Імексбанк" та [PERSON] - укладено договір банківського вкладу № 1240026121 в національній валюті. Відповідно до квитанції № 35034 від 29.05.2014 року позивачем на рахунок банку було внесено суму у розмірі 5000 грн., 06.06.2014 року відповідно до квитанції № 35652 суму у розмірі 10000 грн., 12.06.2014 року внесла готівкою на депозитний рахунок банку грошові кошти у розмірі 2000 грн. Разом, на протязі травня-червня 2014 року позивачем внесено грошові кошти готівкою у розмірі 17000 грн. Таким чином, позивачем було виконано зобов'язання по Договору й внесено кошти на депозитний рахунок. 09.12.2014 року, позивачем було подано до банку заяву з вимогою про повернення вкладу з рахунку № 26300110333202 в розмірі 17000 грн. та проценти в розмірі 297 грн., однак остання залишена відповідачем без відповіді. У відповідності до вимог ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплач) вати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином з ПАТ "Імексбанк" підлягають до стягнення кошти на користь [PERSON] за договором вкладу та витрати на правову допомогу у розмірі 2400 грн. У Постанові Пленуму ВС України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг) Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до положень ч. 3. ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави підлягають до стягнення судові витрати, пов'язанні зі сплатою судового збору. Таким чином, судовий збір підлягає до стягненню з відповідача. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає їх доведеними, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 2 даної статті граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правових послуг, факт надання правової допомоги та оплата таких послуг в сумі 2400 грн. доведена довідкою від 19.12.2014 року і вказаний розмір не перевищує граничного розміру компенсації, визначеного ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" , а тому підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. ст. 526, 530, 610, 1058, 1060 ЦК України,

Outcome: approved