Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Крім неї на час ліквідації колгоспних дворів, на 01 липня 1990 року, як члени двору, в господарстві проживали: вона, [PERSON] - головка колгоспного двору, дочка - [PERSON] , онук [PERSON] , [PERSON] . Право власності на 2/5 спірного будинковолодіння визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] , на підставі рішення суду від 05 вересня 2016 року. [INFO] помер її чоловік [PERSON] , про що 25 травня 2012 складено відповідний актовий запис за № 11. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на 1/5 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , та прийняла спадщину. З метою оформлення права на спадщину після смерті чоловіка звернулася до державного нотаріуса із заявою, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинку, що належить померлому. Просить суд визнати за нею право власності на 3/5 часткии спірного житлового будиноку з господарськими будівлями та спорудами. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Ілюк Оксана подала суду заяву про розгляд справи у її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, і в свою чергу [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] , також подали суду заяви, в яких просять справу розглянути у їхній відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, на спадкове майно не претендують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, головою якого була мати позивача, [PERSON] . Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] , онук [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вказане підтверджується довідкою Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 14 червня № 212 (а.с. 32). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору, та ще четверо членів колгоспного двору, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/5 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів № 55691 від 04 квітня 2016 року право власності на спірне будинковолодіння не зареєстровано (а.с. 6). Право власності на 2/5 спірного будинковолодіння визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року (а.с. 29-30). [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , про що 25 травня 2012 складено відповідний актовий запис за № 11 (а.с. 33). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на законом яка складається із 1/5 частки спірного будинковолодіння. Позивачка, як спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину, з метою оформлення спадщини звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак оформити спадкові права не в змозі у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що належить померлому (а.с. 39). Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] від 03 січня 2014 року загальна площа його складає 54,5 кв.м., житлова - 35,6 кв.м. Згідно висновку про вартість майна від 28 травня 2021 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 109 800 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, а відповідачі, як члени колгоспного двору, не заперечили проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved