Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

13 лютого 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №КRНТG40000004515 від 18 січня 2008 року [PERSON] 18 січня 2008 року отримав кредит у розмірі 125 025,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 січня 2020 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 18 січня 2008 року уклали договір іпотеки № КRНТG40000004515. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Л.Б., за реєстровим №140, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 18 січня 2008 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 166 700 грн. 00 коп. 22 січня 2014 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення №210/5791/14-ц про звернення стягнення на предмет застави, квартиру загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 10 вересня 2012 року державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького МУЮ Виливаною І.М. при примусовому виконанні рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу на користь позивача про стягнення заборгованості було накладено арешт на вищевказану квартиру, що належить на праві власності [PERSON] Вищезазначене обтяження державного виконавця Виливаної І.М. зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, що підтверджується витягом з державного реєстру обтяжень нерухомого майна за №12971645 від 10 вересня 2012 року. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15 грудня 1999 року та ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст.16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку, по-перше: право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло, як зазначено вище, - 18 січня 2008 року, а постанова про накладення арештів, була винесена у 2012 році, тобто пізніше ніж було укладено договір застави; по-друге: станом на 2015 рік заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "ПриватБанк" складає 337 100,20 грн., що значно перевищує вартість предмету застави. Крім того, згідно ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПАТ КБ "ПриватБанк". Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити та винести рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного 10 вересня 2012 року Тернівським відділом Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, майно: квартиру, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]., що належить на праві власності [PERSON] (50000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]) та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" права розпорядження відносно квартири, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]., що належить на праві власності [PERSON] (50000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Присутній у судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - Тернівський відділ державної виконавчої служби Криворізького МУЮ, до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.114 ЦПК України, позов про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Статтею 54 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту. Крім того ч.8 ст.54 вказаного Закону вказує, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього державний виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Із змісту ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», випливає, що державний виконавець проводить опис та накладання арешту виключно майно, яке належить боржнику з метою виконання рішень щодо цього боржника. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №КRНТG40000004515 від 18 січня 2008 року (а.с.4-5) [PERSON] (а.с.11) 18 січня 2008 року отримав кредит у розмірі 125 025,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 січня 2020 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.12-15) і [PERSON] 18 січня 2008 року уклали договір іпотеки № КRНТG40000004515 (а.с.6-7). Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Л.Б., за реєстровим №140, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 18 січня 2008 року (а.с.8-9). 10 вересня 2012 року державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького МУЮ Виливаною І.М. при примусовому виконанні рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу на користь позивача про стягнення заборгованості було накладено арешт на вищевказану квартиру, що належить на праві власності [PERSON] Вищезазначене обтяження державного виконавця Виливаної І.М. зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, що підтверджується витягом з державного реєстру обтяжень нерухомого майна за №12971645 від 10 вересня 2012 року (а.с.10). Отже, право застави/іпотеки у ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникло раніше ніж було винесено постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, тобто пізніше ніж було укладено договір застави/іпотеки. Виходячи з вище викладеного, заставодержатель має передбачене чинним законодавством право звернутися до суду з позовом про скасування арешту заставного майна, а арешт, накладений постановою державного виконавця Тернівського ВДВС КМУЮ на предмет іпотеки порушує права позивача як іпотекодержателя та унеможливлює добровільний продаж іпотечного майна в рахунок задоволення його вимог за відповідним договором. Відповідачами суду не надано доказів в обґрунтування заперечень проти позовних вимог. За таких обставин накладання арешту на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. є безпідставним. У відповідності зі ст.ст.79, 88 ЦПК України при задоволенні позову підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с.1). Судові витрати судом не стягнуто у солідарному порядку з обох відповідачів з тієї причини, що Тернівський ВДВС КМУЮ є державною установою та не має власного бюджету для погашення даних витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved