Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 7,93 га, розташована в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району, яка згідно договору оренди від 14.10.2004 року була передана нею в оренду ПСП "Корпорація України" на строк 7 років. По закінченню строку дії договору, їй стало відомо про існування Додаткової угоди вказаного договору оренди земельної ділянки від 14 жовтня 2004 року, зареєстрованої у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді за реєстраційним № 040902200181, яку вона не підписувала. Посилаючись на те, що Додаткова угода укладена від її імені з порушенням вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, позивач просила визнати недійсною таку Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки та зобов'язати ПСП "Корпорація України" Первомайського району Миколаївської області повернути їй земельну ділянку, власником якої вона є відповідно до державного акту серії МК № 091461 від 15 вересня 2004 року, виданого Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області, загальною площею 7,93 га в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області; стягнути з ПСП "Корпорація України" Первомайського району Миколаївської області на її користь витрати по сплаті судового збору, та витрати по оплаті експертизи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача Ремський Є.В. позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити з тих підстав, що [PERSON] своїми діями по отриманню орендної плати, розмір якої був змінений оспорюванню Додатковою угодою від 01 грудня 2008 року, прийняла умови даної угоди, тобто знала про її існування, а сама Додаткова угода укладена із дотриманням норм діючого законодавства, тому підстав для визнання її недійсною нема. Також вважає, що позивач пропустила строк позовної давності, оскільки [PERSON] отримувала орендну плату та про укладення Додаткової угоди [PERSON] було доведено бухгалтером ПСП "Корпорація України" при отриманні останьою орендної плати. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і підлягає задоволеню з таких підстав. Відповідно до Державного акту серії МК № 091461 від 15 вересня 2004 року, виданого Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 7,93 га, розташованої в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 14 жовтня 2004 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,93 га строком на 7 років та було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки в натурі. Також наявна начебто укладена між позивачем та відповідачем 01 грудня 2008 року Додаткова угода до вказаного договору оренди землі, яка була зареєстрована у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді 05 травня 2009 року за реєстраційним № 040902200181 та акт прийому-передачі земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15.04.2005 року. Наполягаючи на задоволенні позову, [PERSON] зазначала, що вказану додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.12.2008 року вона не підписувала. Доводи позивача підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи № 71 від 26 лютого 2015 року, згідно якого підпис від імені [PERSON] у графі "орендодавець" додаткової угоди від 01.12.2008 року до договору оренди землі від 14.10.2004 року виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності ( ст.ст. 14,18,20 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до ст. 203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст. 215 ч.ч.1, 3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ч.ч. 1-3, 5-6 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведені обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем доведені підстави, передбачені ст. 215 ч.ч.1, 3 ЦК України для визнання оспорюваної Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, оскільки даної угоди позивач не підписувала. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України встановлено, що належна позивачу земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача і тому обґрунтованими є вимоги [PERSON] про покладення обов'язку на ПСП "Корпорація України" повернути належну їй земельну ділянку площею 7,93 га, розташовану в межах Лукашівської сільської ради Первомайського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суд вважає, що позивач не пропустила строк позовної давності, оскільки не знала про існування додаткової угоди і дізналася про неї лише тоді, коли почала вимагати повернення її земельної ділянки по закінченню дії основного договору, тобто у 2014 році, іншого належними та допустими доказами відповідачем не доведено, а граничний мінімальний розмір орендної плати визначений відповідно до вимог ст. 288.5.1 Податкового кодексу України. Виплата орендної плати у розмірі, нижчому від встановленого законом, не допускається. Тож суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачка дізналася про існування додаткової угоди тоді, коли почала отримувати орендну плату в більшому розмірі. Відповідно до ст. 88 ч.ч.1,5 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 487,20 грн. судового збору та 1 771 грн. 20 коп. за проведення судово-почеркознавчої експертизи і вказані суми необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved