Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 360 305,22 грн. та понесених судових витрат. Обґрунтовує позов тим, що між позивачем та ПII «ВІП-Рент» 29.12.2016 укладена Додаткова угода № 160 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/16-AVIS від 07.12.2015, за яким застраховано транспортний засіб "Порш Каєн", державний номер [NUMBER]. 08 серпня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "ГАЗ 2705", державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 07.09.2017 відповідача визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб "Порш Каєн" отримав механічні пошкодження, у зв'язку з чим його власнику завдано майнову шкоду. Позивачем згідно укладеного договору здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 460 305,22 грн. в користь ПII «ВІП-Рент». В подальшому, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у НАСК «Оранта» тому позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування № 28819, яка здійснила виплату в межах ліміту, тобто 100 000 грн. Просить в судовому порядку стягнути з відповідача різницю між фактично виплаченою сумою страхового відшкодування в користь ПII «ВІП-Рент» та відшкодованою позивачу НАСК «Оранта» сумою у розмірі (460 305,22 грн. - 100 000 грн.) - 360 305,22 грн. Покликається на договори, копії судових рішень, рахунки, інші документи. Ухвалою суду від 05.09.2018 позовну заяву призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Шаталова Т.В. (діючи згідно довіреності від 12.03.2017), в судовому засіданні позов підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду 23.10.2018 подав заяву про визнання позову, просить проводити судовий розгляд у його відсутності, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 29 грудня 2016 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПII «ВІП-Рент» укладена Додаткова угода № 160 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/16-AVIS від 07.12.2015, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Порш Каєн", державний номер [NUMBER]. 08 серпня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Порш Каєн ", державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «ГАЗ 2705» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 07.09.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченихч.2 ст.130, ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили. У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов»язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і його вина не підлягає доказуванню. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіла транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Так само і статтею 27 Закону України «Про страхування», статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до страхового акту № СТОКА-4127 від від 25 жовтня 2017 року пошкодження транспортного засобу марки "Порш Каєн", державний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, яка сталась 08.08.2017 за участю застрахованого автомобіля, визнано позивачем страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 460 305,22 грн. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], який керував транспортним засобом марки "ГАЗ 2705" д.н.з. [NUMBER], на момент скоєння ДТП застрахована НАСК «Оранта» за полісом № АК/4043648. Як передбачено полісом № АК/4043648, розмір франшизи становить 0 грн., а ліміт відповідальності за шкоду майну - 100 000 гривень. 28 грудня 2017 року НАСК «Оранта» здійснено виплату в межах ліміту ПАТ «Страховій компанії «Українська страхова группа» у розмірі 100 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо розмір не встановлений законом. Згідно з вимогами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов"язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Враховуючи вищевикладене, із врахуванням заяви відповідача про визнання позову, суд приходить переконання, що позивачем право регресної вимоги обґрунтоване належними та допустимими доказами по справі. Тому позов підлягає до задоволення і з відповідача на користь позивача у порядку регресу слід стягнути різницю між фактично виплаченою позивачем сумою і страховою виплатою в межах ліміту (460 305,22 грн. - 100 000 грн.) в розмірі 360 305, 22 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов'язані з розглядом справи у розмірі 5404,58 гривень, які документально підтверджені (а.с.1). На підставі ст.ст. 9, 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України,

Outcome: approved