Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м.Києва про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4745 гривень та моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, завданої незаконною бездіяльністю відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є матір»ю [PERSON], [INFO], який перебуває на обліку в Медичному центрі СНІДУ з 12.03.2014 р. і за видом захворювання та станом здоров»я мав право на оформлення інвалідності 17.03.2014 р. лікарем Київської міської клінічної лікарні № 5 була видана довідка для пред»явлення до районного дитячого медичного закладу про захворювання дитини позивача для подальшого оформлення документів про інвалідність, яка була подана дільничному лікарю КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» [PERSON] Зазначена довідка була нею втрачена і документи для оформлення інвалідності не передані на відповідну комісію, про що лікар не повідомив позивача. В серпні 2014 р. їй повторно була видана довідка про перебування на диспансерному обліку в Медичному центрі СНІДУ, яку вона також передала до районної поліклініки Голосіївського району, де дитина перебуває на обліку, і 26.08.2014 р. було прийнято рішення МСЕК № 69 про інвалідність [PERSON], на підставі якого з 08.09.2014 р. вона отримує соціальну допомогу в розмірі 949 гривень. Позивач посилається на те, що в зв»язку з бездіяльністю дільничного лікаря [PERSON], яка виразилась у втраті документів та неповідомленні їй про це, вона не отримала соціальну допомогу на дитину-інваліда за період березень - липень, на яку мала право, в розмірі 4745 гривень. Крім цього вона зазнала моральних страждань, що виразились у порушенні нормального способу життя, приниженні людської гідності, в зв»язку з бездіяльністю відповідача її сім»я опинилась в тяжкому матеріальному становищі. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що в зв»язку з втратою документів для оформлення інвалідності їй була завдана як матеріальна, так і моральна шкода. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що зазначена ситуація виникла не лише з вини медичного закладу, а і в зв»язку з безвідповідальним, на думку відповідача, ставленням матері до оформлення документів по інвалідності дитини. Вимоги про відшкодування моральної шкоди представник відповідача вважав необґрунтованими і недоведеними. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO]. [PERSON] з 12.03.2014 р. перебуває на диспансерному обліку в Медичному центрі СНІДУ з приводу захворювання на HIV 2 клінічна стадія, генералізована лімфаденопатія, важка імуносупресія. Перелік медичних показань, що дають право про одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 N 454/471/516. 17.03.2014 р. матері дитини - позивачу у справі, була видана довідка Київською міською клінічною лікарнею № 5 із зазначенням діагнозу для оформлення інвалідності дитині та отримання соціальної допомоги. Позивач надала дану довідку дільничному лікарю Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» [PERSON] для підготовки документів для оформлення інвалідності. Порядок оформлення інвалідності дітям до 18 років та видачі відповідного висновку встановлений відповідно до наказу Міністерства охорони здоров»я України за № 482 від 04.12.2011 р., яким був затверджений «Порядок видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років». Згідно із зазначеним Порядком встановлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями (далі - ЛКК) дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ", Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров'я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження. При обстеженні в указаних закладах наявність у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років обґрунтовується лікуючим лікарем у первинній медичній документації: медичній карті стаціонарного хворого або історії розвитку дитини за підписами лікуючого лікаря, завідувача відділення (поліклініки) та заступника головного лікаря з медичної частини із зазначеним згідно з Міжнародною класифікацією хвороб (МКХ-10) діагнозом та кодом. Відповідно до п.7 Порядку визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого або консультативного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні "ОХМАТДИТ", Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров'я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку. Медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років оформляється за підписами головного лікаря дитячого лікувально-профілактичного закладу, його заступника з медичної частини та лікуючого лікаря, завіряється круглою печаткою і в 3-денний строк направляється в орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини-інваліда віком до 18 років (п.11 Порядку). Згідно з п.16 Порядку відповідальність за стан всієї роботи щодо видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років покладається на керівника дитячого лікувально-профілактичного закладу. Бланки медичних висновків про дітей-інвалідів віком до 18 років зберігаються у відповідальної особи як документи суворої звітності. Порядком передбачено, що за порушення порядку видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років винні особи притягуються до відповідальності в установленому порядку. Судом встановлено, що довідка, подана позивачем для оформлення інвалідності дитини, була втрачена дільничним лікарем [PERSON], що не заперечувалось відповідачем і було підтверджено свідком [PERSON], яка обіймає посаду заступника директора КМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2», в ході судового розгляду. Як зазначила свідок [PERSON] за результатами перевірки обставин втрати довідки лікар [PERSON] була притягнута до дисциплінарної відповідальності. Як вбачається з матеріалів цивільної справи 17.08.2014 р. позивачу була видана повторно довідка із зазначенням діагнозу дитини для пред»явлення в дитячий медичний заклад за місцем обліку дитини для оформлення інвалідності. 26.08.2014 р. Лікарською комісією було прийнято рішення № 69 про призначення інвалідності [PERSON], яке було направлено до Управління праці і соціального захисту населення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації для призначення і виплати соціальної допомоги, яка виплачується позивачу з 09.08.2014 р. в розмірі 949 гривень. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у разі прийняття Лікарською комісією рішення про інвалідність [PERSON] з моменту пред»явлення позивачем довідки в березні 2014 р., остання мала б право на отримання соціальної допомоги на дитину-інваліда з моменту прийняття рішення. Тобто, в зв»язку з втратою довідки і бездіяльністю дільничного лікаря, позивач неотримала соціальну допомогу за період березень-липень 2014 р. Відповідно до ст.1172 ЦК України Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. На підставі встановлених судом обставин, оцінюючи всі досліджені докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4745 гривень є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Не підлягають, на думку суду, задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім випадків, встановлених законом. Згідно з роз"ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичв; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень не є обґрунтованими як на стадії звернення до суду, так і в ході судового розгляду. Суду не надано доказів на підтвердження факту заподіяння такої шкоди та її розміру. З огляду на викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, лише в розмірі відшкодування матеріальної шкоди. На підставі положень ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, сплачені нею при зверненні до суду.

Outcome: partial