Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Житлокомцентр» звернувся до суду з позовною заявою 30.10.2020 року, в якому просить суд: стягнути на користь ТОВ «ЖИЛОКОМЦЕНТР» з [PERSON] заборгованість за послуги з управління та з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] за період з 01.04.2016 року по 30.09.2020 року у сумі 13019 грн. 10 коп., індекс інфляції в сумі 1526 грн. 21 коп. та 3 % річних - 734 грн. 50 коп., всього 15 2279 грн. 81 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Житлокомцентр» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири, загальною площею 59,7 кв.м., за адресою [ADDRESS] . У зв`язку із несвоєчасною оплатою наданих ТОВ «Житлокомцентр» послуг за період з 01.04.2016 по 30.09.2020 у відповідача утворилась заборгованість, станом на 01.10.2020 в розмірі 13019,10 грн. Оскільки в добровільному порядку наявну заборгованість відповідач не погашає, у зв`язку з чим в порядку ст.625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 1526,21 грн., 3% річних 734,50 грн., яку разом із наявною заборгованістю представник просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повернення. Про поважність причини неявки суд не повідомили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 20 якого встановлює для споживача обов`язок, зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ст. 1 цього Закону передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). П. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву кореспондує визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2018 р. у справі № 910/15085/16 ). 21.12.2012 між ТОВ «Житлокомцентр» та Управлінням благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради укладено Договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі. З 01.04.2013 ТОВ «Житлокомцентр» розпочало виконувати функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, щ розташовані на прибудинкових територіях Жовтневого району м. Кривого Рогу, в т.ч. і будинок [ADDRESS] . (а.с. 17-23) Так, за період з 01.04.2016 по 30.09.2020 р., ТОВ "ЖИТЛОКОМЦЕНТР" було надано послуги з утримання будинків і прибудинкової території будинку [ADDRESS] та споживачам послуг нараховувались витрати по утриманню вказаного будинку. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 14). Згідно постанови Судових палат у цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі № 6-2951цс15 з метою усунення неоднаковості застосування судами норм матеріального права наголошено на обґрунтованості стягнення заборгованості за надані комунальні послуги навіть за відсутності укладеного договору в силу п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якою встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними. Таким чином, встановивши, що Позивачем надавалися житлово-комунальні послуги та виставлялися відповідні рахунки на їх оплату, суди дійшли законних висновків про наявність у Відповідача оплатити отримані послуги. Крім того, з огляду на встановлене судами прострочення Відповідачем виконання грошового зобов`язання, обґрунтованими та правомірними є висновки судів про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України. Разом з тим, відсутність укладеного між [PERSON] та ТОВ «Житлокомцентр» договору про надання житлово-комунальних послуг не тягне за собою недійсність відносин по фактичному наданню таких послуг та не звільняє відповідача від обов`язку внесення оплати за надані йому та спожиті послуги, факт наявності відкритого на його ім`я особового рахунку та надання послуг він не оспорював. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року за № 6-2951цс15 та постановою Великої Палати від 20 вересня 2018 року (справа № 751/3840/15-ц; провадження № 14-280цс18). Отже, виходячи з вищезазначеного, та враховуючи, що між сторонами не було укладено відповідного договору, при цьому [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та отримував послуги щодо прибирання прибудинкової території, які не оплачував внаслідок чого утворилася заборгованість, а так як обов`язок по сплаті отримуваних комунальних послуг лежить лише на власникові, тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованість на користь комунального підприємства «Житлокомцентр». Крім того, представник позивача вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачеві три проценти річних й інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних й інфляційні втрати за період прострочення з квітня 2014 року по 30.08.2020 року включно. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, вони на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати в розмірі 1526 грн. 21 та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 734 грн. 50 коп. З урахуванням викладеного вбачається, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.04.2016 по 30.09.2020 в сумі 13 019,10 грн., індекс інфляції у сумі 1526,21 грн., 3% річних в сумі 734,50 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» 2102 грн. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог.

Outcome: approved