Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся в суд із позовом, яким, з врахуванням заяви про збільшення вимог від 23 січня 2020 року, просив стягнути із Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 15.05.2019 року по 28.10.2019 року, включно в сумі 64 664,60 грн. та за період з 29.10.2019 року по 27.11.2019 року, включно в сумі 11 954,80 грн.; моральну шкоду - 50 000,00 грн.; а також судові витрати по справі. Обґрунтовуючи позов зазначав, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2019 року у справі № 404/838/18 задоволено його позов . Поновлено на роботі та стягнуто із Національного авіаційного університету на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2018 року по 14 травня 2019 року, в сумі 209 745 грн. 69 коп., з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів і зборів, моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. та 704 грн. 80 коп. судового збору. 24.09.2019 року рішення суду набрало законної сили. Станом на дату звернення з цим позовом відповідач не виконав рішення суду без будь-яких на те причин. Саме 14.05.2019 року він звернувся із заявою до начальника Льотної академії НАУ щодо невідкладного виконання рішення суду про поновлення його на роботі. На його заяву відповіді не надано. 08.10.2019 року вдруге та в третє звернувся із заявою до начальника Льотної академії НАУ щодо невідкладного виконання рішення суду про поновлення його на роботі. На його заяви відповіді не надано. Відповідач продовжує порушувати його права, не виконує рішення суду, не поновлює на роботі та не виплачує йому середній заробіток. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2019 року у справі № 404/838/18 встановлено, що « З довідки про доходи від 04.05.2018 року № 70, виданої Льотною академією Національного авіаційного університету вбачається, що [PERSON] працював у Кіровоградській льотній академії НАУ, займав посаду - перший заступник начальника академії. Його заробітна плата за жовтень 2016 року становила 9346 грн. 50 коп., за листопад 2016 року - 9672 грн. 43 коп. Середньоденна заробітна плата складає - 543 грн. 40 коп. Середньомісячна заробітна плата складає - 9509 грн. 47 коп. (т. 1, а.с. 76)». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Період невиплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить з 15.05.2019 року по 28.10.2019 року (день звернення із позовною заявою до суду). В цей період була наступна кількість робочих днів: в травні 2019 року - 13 днів; в червні 2019 року - 20 днів; в липні 2019 року - 23 дні; в серпні 2019 року - 22 дні; в вересні 2019 року - 21 день; в жовтні 2019 року (на дату звернення з позовом) - 20 днів - всього 119 днів за вищезазначений період. 119 днів х 543,40 грн. = 64 664,60 грн. Таким чином, вважає, що із відповідача потрібно стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 64 664,60 грн. При цьому, тільки 28.11.2019 року його ознайомлено із наказом від 24.10.2019 року №1240/0 «Про поновлення на роботі [PERSON] з 31.01.2018 року та наказом від 28.11.2019 року № 1370/о «Про доповнення до наказу «Про поновлення на роботі [PERSON] » і цього ж дня приступив до роботи. Оскільки, із наказом його ознайомлено не в день його винесення, а лише 28.11.2019 року, то вважає, що з відповідача повинно бути додатково стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.10.2018 року по 27.11.2019 року, включно, оскільки фактично приступити до роботи зміг лише 28.11.2019 року. За період з 29.10.2019 року по 27.11.2019 року заробітна плата йому не виплачувалась. В період з 29.10.2019 року по 27.11.2019 року була наступна кількість робочих днів: в жовтні 2019 року - 3 дні; в листопаді 2019 року - 19 днів; всього 22 дні за вищезазначений період 22 дні х 543,40 грн. = 11954.80 грн. Таким чином, з відповідача потрібно додатково стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 11954,80 грн. Разом з цим, з дня повторного звільнення переживає сильні душевні хвилювання, пов`язані з його незаконним звільненням з роботи, якій він присвятив майже половину свого життя. Внаслідок незаконного звільнення втратив нормальні життєві зв`язки, як із колегами, так і з діловими партнерами, представниками міжнародних установ та організацій, із якими працював упродовж багатьох років. Оскільки , робота в академії була для нього пріоритетом, то її втрата змусила докласти значних зусиль (як моральних так і матеріальних) для організації свого подальшого життя. Крім цього, незаконне звільнення з формулюванням «За одноразове грубе порушення трудових обов`язків» завдало непоправної шкоди його діловій репутації. Відповідач повторно, безпідставно, умисно не виконує рішення суду, не поновлює його на роботі та не виплачує середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, чим продовжує порушувати його права. Такими діями відповідач умисно принижує його перед колишніми колегами, намагається зломити його моральний дух та бажання відстоювати свої права, завдає йому моральних страждань. Через дії відповідача втратив нормальні життєві зв`язки. Більшість колишніх колег не можуть з ним спілкуватись, оскільки переживають за свої робочі місця та переслідування з боку адміністрації. Із деякими колишніми колегами не може зустрічатись, оскільки в їх очах бачить жаль та співчуття, що завдає йому емоційних страждань. Не виплачуючи йому коштів відповідач змушує економити на лікуванні та на оздоровленні, в зв`язку з чим погіршується стан здоров`я. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнає внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Моральну шкоду від невиплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі оцінює в 50 000,00 грн. (а.с. 3-7, 75-76). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 30-31), та надано строк для усунення недоліків, які позивач усунув. Відповідно до ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судове засідання, з викликом сторін (а.с. 55). 27 грудня 2019 року до суду від представника відповідача Національного авіаційного університету надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що позивач станом на 14.05.2019 року не звертався до Національного авіаційного університету про поновлення на посаді, а тому, позовні вимоги до НАУ є безпідставними. Копія накладної №2500666753186 від 14.05.2019 року містить час відправлення 17:46:44, що свідчить про оформлення відправлення вже після робочого часу до 17:00 як відповідача, так і Льотної академії НАУ. Крім того, на офіційному сайті УКРПОШТИ в розділі ТРЕКІНГ відправлень - дані про відправлення №2500666753186 -- відсутні (не зареєстровані в системі). Відтак, позивач не звертався належним чином до відповідача (НАУ) про поновлення його на роботі. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся не до керівника Національного авіаційного університету, а до керівника Льотної академії НАУ із заявою про поновлення на роботі та наданням копії виконавчого листа. Законом України "Про виконавче провадження" встановлено процедуру негайного виконання судових рішень, а тому, саме після відкриття, виконавчого провадження та у разі невиконання рішення відповідачем можна було б стверджувати про затримку з боку відповідача у його виконанні. Тому, розрахунок строку затримки виконання рішення має здійснюватись з урахуванням положень статей 26, 63, 65 Закону України «Про виконавче провадження» з дня відкриття виконавчого провадження за заявою позивача (стягувача). Разом з цим вважає, що позивач безпідставно визначив Національний авіаційний університет відповідачем у справі, адже, він не спростовує того факту, що працює у Льотній академії Національного авіаційного університету, який є його роботодавцем та податковим агентом, в особі його керівника - Неділько С.М. Саме в Льотній академії позивач отримує заробітну плату і саме наказ посадової особи Льотної академії вважає незаконним. Положенням про Льотну академію НАУ визначено, що «Льотна академія має окремі права фінансово-господарської самостійності зі збереженням коду мережі державного фінансування, може від свого імені набувати майнових і немайнових прав, нести обов`язки та відповідальність в межах затвердженого Міністерством освіти і науки України кошторису академії». Крім цього, фінансування Льотної академії НАУ здійснюється за рахунок Державного бюджету України (загального та спеціального фондів), академія наділена правом реєстрації зобов`язань та сплати податків і зборів за місцем знаходження. Таким чином, відповідно норм податкового та трудового законодавства, стягнення судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, сум моральної шкоди та судового збору, в т.ч. нарахування та утримання податків з цих сум, безпідставно вимагається не від його роботодавця- Льотної академії Національного авіаційного університету, а від відповідача. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.- необгрунтовано належними доказами з огляду на дії самого позивача, які свідчать про якнайдовше відтермінування його поновлення на роботі. Так, позивач обґрунтовує заподіяну йому моральну шкоду виключно загальноуживаними словами, що містяться в позові, не надавши суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідних обрахунків розміру її компенсації в сумі, яка становить саме 50 000,00 грн., а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Крім того, відсутність в позовній заяві на день її подання до суду належних документальних доказів позивача про витрати на професійну правничу допомогу адвокатом, а також розрахунку таких витрат - є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат у розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 63-68). Третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача: Льотна академія Національного авіаційного університету, її представник не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, скористалися правом подачі пояснень щодо позову, направивши їх до суду 27.02.2020 року . В судове засідання сторона позивача, зокрема його представник подав заяву про підтримання заявлених вимог у повному обсязі, проводити розгляд справи просив у їх відсутність. Відповідач- Національний авіаційний університет, третя особа, їх представники в суд не з"явилися, повідомлялись належно. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2019 року у справі №404/838/18 (№ провадження 2/404/1619/18), яке залишено без змін постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, позов [PERSON] до Національного авіаційного університету, Відокремленого структурного підрозділу Національного авіаційного університету «Льотна академія Національного авіаційного університету», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: начальник Відокремленого підрозділу Національного авіаційного університету «Льотна академія Національного авіаційного університету» Неділько Сергій Миколайович, Первинна профспілкова організація Відокремленого підрозділу Національного авіаційного університету «Льотна академія Національного авіаційного університету», Професійна спілка авіапрацівників про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки ректора Національного авіаційного університету від 30 січня 2018 року № 030/од «Про затвердження результатів службового розслідування». Визнано незаконним та скасовано наказ начальника відокремленого структурного підрозділу Національного авіаційного університету «Кіровоградська льотна академія Національного авіаційного університету» «Про звільнення [PERSON] » від 31 січня 2018 року № 65/о. Поновлено [PERSON] на роботі у відокремленому структурному підрозділі Національного авіаційного університету «Кіровоградська льотна академія Національного авіаційного університету» на посаді першого заступника начальника академії, з 31 січня 2018 року. Стягнуто з Національного авіаційного університету на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2018 року по 14 травня 2019 року, в сумі 209 745 грн. 69 коп., з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів і зборів, моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. та 704 грн. 80 коп. судового збору. Стягнуто з Національного авіаційного університету на користь держави судовий збір в розмірі 2305 грн. 20 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення, в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми платежу за один місяць (а.с. 34-48). 14 травня 2019 року, 08 жовтня 2019 року за вх. №1259/01-08 та 08 жовтня 2019 року за вх. №1262/01-08 позивач звертався із заявами до начальника Льотної академії Національного авіаційного університету Неділько С. щодо невідкладного виконання рішення суду про поновлення його на роботі, але на його заяви відповіді не надано (а.с. 49-50, 51, 52, 53, 54). Наказом №1240/о від 24 жовтня 2019 року начальника Льотна академія Національного авіаційного університету Неділько С. скасовано наказ начальника відокремленого структурного підрозділу Національного авіаційного університету «Кіровоградська льотна академія Національного авіаційного університету» «Про звільнення [PERSON] » від 31 січня 2018 року №65/о. Поновлено [PERSON] на роботі у Льотній академії Національного авіаційного університету на посаді першого заступника начальника академії з 31 січня 2018 року. Примітка: На підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 04.01.2018 №8 Відокремлений структурний підрозділ Національного авіаційного університету "Кіровоградська льотна академія Національного авіаційного університету" перейменовано в Льотну академію Національного авіаційного університету (а.с. 80). В свою чергу, 28 листопада 2019 року начальником Льотної академії Національного авіаційного університету Неділько С. винесено наказ №1370/о в доповнення до Наказу начальника академії від 24 жовтня 2019 року №1240/о "Про поновлення на роботі [PERSON] ". Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2019 року по справі №404/838/18, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року по справі №404/838/18 поновлено [PERSON] на роботі у Льотній академії Національного авіаційного університету на посаді першого заступника начальника академії з 31 січня 2018 року. Встановлено [PERSON] першому заступнику Начальника академії з 28 листопада 2019 року посадовий оклад 7538 грн. на місяць та встановлено надбавку в розмірі 50 % від посадового окладу за складність та напруженість в роботі, 40 % надбавку від посадового окладу за вислугу років (стаж на 31.12.2019 - 25-1- 0) за рахунок спеціального фонду академії (а.с. 81). Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки, зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.2 ст. 18 ЦПК України). Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття "затримка", як "зволікання", "проволока", за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Судове рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. В пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Так, рішення суду першої інстанції проголошено 14 травня 2019 року, та було допущено негайне виконання, в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми платежу за один місяць. Однак, позивач був поновлений на роботі наказом від 24 жовтня 2019 року, а потім в доповнення до вказаного наказу видано наказ 28 листопада 2019 року , з яким і було ознайомлено позивача, що є порушенням вищезгаданих правових норм. Отже, суд приходить до висновку, що саме з вини Національного авіаційного університету відбулася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді першого заступника начальника академії, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у поновленні на роботі. При цьому, при стягненні середнього заробітку, суд приходить до наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2019 року (а.с. 34-48) на підставі довідки про доходи від 04 травня 2018 року № 70 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить- 543,40 грн. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У заяві про уточнення позовних вимог, [PERSON] надав власний розрахунок часу затримки у поновленні на роботі, а саме з 15.05.2019 року по 28.10.2019 року (день звернення з позовною заявою до суду). В цей період була наступна кількість робочих днів: в травні 2019 року - 13 днів; в червні 2019 року - 20 днів; в липні 2019 року - 23 дні; в серпні 2019 року - 22 дні; в вересні 2019 року - 21 день; в жовтні 2019 року (на дату звернення з позовом) - 20 днів - всього 119 днів за вищезазначений період. 119 днів х 543,40 грн. = 64 664,60 грн. За період з 29.10.2019 року по 27.11.2019 року була наступна кількість робочих днів: в жовтні 2019 року - 3 дні; в листопаді 2019 року - 19 днів; всього 22 дні за вищезазначений період 22 дні х 543,40 грн. = 11954,80 грн. Загалом: 76 619,40 грн. Суд частково погоджується із даним розрахунком . Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці у заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, в разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Суд погоджується із визначеним періодом, наказ про поновлення позивача на роботі було видано відповідачем 24 жовтня 2019 року, а потім у доповнення даного наказу 28 листопада 2019 року , який і став остаточним, то середній заробіток за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню за період з 15 травня 2019 року до 27 листопада 2019 року (з наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем остаточного наказу про поновлення на роботі та ознайомлення з ним позивача). В свою чергу, відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з урахуванням державних свят та перенесених робочих днів з 15 травня 2019 року кількість робочих днів становить 13 днів, за червень 2019 року - 18 днів, за липень 2019 року - 23 дні, за серпень 2019 року - 21 днів, за вересень 2019 року - 21 днів, за жовтень 2019 року- 22 днів, за листопад 2019 року -19 днів, всього 137 робочих дні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі підлягає виходячи саме за 137 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15 травня 2019 року до 27 листопада 2019 року, що підлягає стягненню судом складає 74 445,80 грн.(543,40 грн./розмір середньоденного заробітку/ х 137 днів /кількість робочих днів затримки/), який обраховано без утримання податків та інших обов`язкових платежів, а відтак вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Факт спричинення позивачу моральної шкоди, в результаті повторної затримки виконання рішення про поновлення його на роботі, знайшов підтвердження при розгляді справи по суті, а тому виходячи з дійсних обставин справи та наслідків, що наступили для позивача в результаті повторного порушення його трудових прав, що викликало зміни в його звичайному ритмі життя та певні душевні хвилювання, виходячи з характеру моральних страждань позивача, істотності вимушених змін у житті, значної тривалості негативних наслідків, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, тобто позовні вимоги, щодо відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч.1, 2,3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача не надано відповідних документів, оформлених у встановленому законом порядку, а також детального розрахунку таких витрат, акту виконаних робіт, тощо. Тому, оскільки витрати на правничу допомогу не доведені, а відтак підстави для відшкодування таких витрат відсутні. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). При цьому, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 922,08 грн., виходячи із задоволення вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку та в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково на 20 % ( 768,40 грн.+ 153,58 грн. ) . На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial