Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач 05.06.2020 звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 969617 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 03.07.2014 у розмірі 21983,51 грн. та судового збору в розмірі 2102 грн. Обгрунтовує позов тим, що, 03 липня 2014 року між сторонами укладено договір № 969617 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної карки, згідно з яким (з урахуванням додаткового договору № 1 від 16 вересня 2014 року) банком відповідачу встановлено кредит в сумі 20 000 грн. під 28% річних строком дії на відповідний період дії платіжної картки. Відповідач зобов`язувався сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла за період, за який сплачується пеня, від сум несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Строк платіжної картки закінчився в липні 2020 року. Відповідач умови договору виконував не належним чином, кредитні кошти не повертав, відсотки за користування кредитними коштами не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.04.2020 становить 21983,51 грн., з яких: залишок боргу за кредитом - 19986 грн.; залишок відсотків за користування кредитом - 1897,71 грн.; комісія - 14,00 грн.; розмір нарахованої пені - 28,12 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 49,15 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 8,53 грн., які позивач просить стягнути з відповідача примусово і відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 01 липня 2020 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 09.09.2020 від представника позивача до суду надійшла уточнена заява, відповідно до якої він зазначає, що станом на 09.09.2020 прострочена заборгованість за кредитним договором № 969617 від 03.07.2014 погашена частково, залишок складає 57,68 грн., яка складається: 49,15 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 8,53 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Просить стягнути з відповідача судовий збір, який сплачений позивачем при зверненні до суду. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява, в якій просить розглянути справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач відзив не подав, від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Вказав, що відповідач не знав про існування боргу, не було його волевиявлення та схвали на дії, спрямовані на погашення боргу, жодних додаткових договорів з позивачем [PERSON] не підписував, про списання коштів із заробітного рахунку не знав, заробітною карткою не користується, з моменту існування додаткового договору від 16.04.2014 відповідач жодної активної участі у його виконанні не приймав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , діючи згідно договору №391 про надання правової допомоги від 21.09.2020, просить відмовити в задоволенні позову про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу і 3% річних за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 57,68 грн.. Покликається на лист Головного управління АТ "Ощадбанк", з якого вбачається, що станом на 17.08.2020 заборгованість у [PERSON] за кредитною лінією відсутня. Оскільки борг відповідача за кредитним договором від 03.07.2014 позивачем списана самостійно (10.07.2020) без відома відповідача, тому просить відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. Судом встановлено, що 03 липня 2014 року між сторонами укладено договір № 969617 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної карки. З копії додаткового договору № 1 від 16 вересня 2014 року вбачається, що відповідачу встановлено кредит в сумі 20 000 грн. під 28% річних строком дії на відповідних період дії платіжної картки; відповідач зобов`язувався сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла за період, за який сплачується пеня, від сум несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Строк платіжної картки закінчився в липні 2020 року. Встановлено, що договір і додатковий договір підписані відповідачем (а.с.8,9) З`ясовано, що відповідач умови договору виконував не належним чином, кредитні кошти не повертав, відсотки за користування кредитними коштами не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 22.04.2020 становить 21983,51 грн. (а.с.13-22) Встановлено, що представник позивач заявою від 09.09.2020 уточнив позовні вимоги, враховуючи те, що після пред`явлення позову відповідачем погашено заборгованість по кредиту, просить стягнути з відповідача заборгованість, розмір якої обрахований згідно із вимогами ст.625 ЦК України в сумі 57,68 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що позов підтверджений належними і допустимими доказами, суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" підлягає стягненню сума заборгованості (3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу і 3% річних за несвоєчасне погашення процентів) у розмірі 57,68 грн. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не укладав додатковий договір, не користувався платіжною карткою, не сплачував кошти по додатковому договору суд не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам: додатковому договору, котрий підписаний відповідачем, копіями виписки по картковому рахунку відповідача, в яких відображені операції видачі готівкових коштів, розрахунків. Будь-яких доказів на спростування правильності обрахунку представником відповідача не надано. Тому суд критично ставиться до наведених доводів відповідача. Відповідно до статтей 11 та 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України проголошено свободу договору, а саме: сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи дану справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Натомість, ні відповідач, ні представник відповідача жодних клопотань щодо проведення почеркознавчої експертизи не заявляли, а справжність підпису відповідача на додатковому договорі не спростована. Враховуючи наведене, суд вважає встановленим той факт, що відповідач особисто уклав, як договір №969617 від 03 липня 2014 року, так і додатковий договір №1 до догвору №969617 від 16.09.2014, користувався коштами, не виконував взятих на себе зобов`язань. Отже, позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», до [PERSON] про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу і 3% річних за несвоєчасне погашення процентів слід задовольнити. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2102,00 грн., яка сплачена позивачем при поданні позову до суду і підтверджена відповідною квитанцією. На підставі ст.ст.16, 207, 625, 629, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: approved