Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Світловодський міжрайонний прокурор звернувся до суду в порядку ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави з позовом до [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, [PERSON] та просить визнати протиправними та скасувати накази [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області про надання дозволів на розробку документації землеустрою № 11-555/14-14-СГ від 25 червня 2014 року, № 11-860/14-14-СГ від 25 липня 2014 року, № 11-861/14-14-СГ від 25 липня 2014 року; визнати протиправним та скасувати накази [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок № 11-1127/14-14-СГ від 04 вересня 2014 року, № 11-1128/14-14-СГ від 04 вересня 2014 року, №11-1129/14-14-СГ від 04 вересня 2014 року; визнати недійсним договір оренди землі від 10 вересня 2014 року , укладений між [PERSON] управлінням та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 37, 0448 га в контурі № 87 на території Захарівської сільської ради ( кадастровий № 3525282400:02:000:9021) та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав від 16 вересня 2014 року № 15809415; визнати недійсним договір оренди землі від 10 вересня 2014 року , укладений між [PERSON] управлінням та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 45, 9984 га в контурі № 81 на території Захарівської сільської ради ( кадастровий № 3525282400:02:000:9024) та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав від 16 вересня 2014 року № 15816034; визнати недійсним договір оренди землі від 10 вересня 2014 року , укладений між [PERSON] управлінням та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 102, 4603 га в контурі № 662 на території Захарівської сільської ради ( кадастровий № 3525282400:02:000:9034) та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав від 16 вересня 2014 року № 15819359; зобовязати [PERSON] повернути на користь держави в особі [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області земельні ділянки площею 37, 0448 га в контурі № 87, площею 45, 9984 га в контурі № 81 та площею 102, 4603га в контурі № 662 на території Захарівської сільської ради Світловодського району загальною вартістю 2805302 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що протягом листопада грудня 2014 року Світловодською міжрайонною прокуратурою проводилась перевірка додержання вимог земельного законодавства під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення для створення фермерських господарств та встановлено незаконність вищевказаних наказів першого заступника начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області від 25 червня 2014 року та від 25 липня 2014 року щодо надання [PERSON] дозволів на розроблення документації із землеустрою, що полягає в наступному. Так, звернувшись з заявою про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою [PERSON] заявив вимогу щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення не єдиним масивом та на значній відстані одна від одної за межами населеного пункту, що суперечить положенням ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство». Крім того, в порушення цієї ж норми Закону [PERSON] не обґрунтував розміри земельних ділянок з урахуванням можливості її обробітку , необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок та не навів перспективи діяльності фермерського господарства. [PERSON] він не надав належних документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. При прийнятті рішення про передачу в оренду [PERSON] земельних ділянок [PERSON] управлінням Держземагенства у Кіровоградській області всупереч вимогам ст.. 7 Закону України «Про фермерське господарство», ст.. 32 ЗК України не прийнято до уваги, що ним не вказано кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність. При цьому [PERSON] фермерське господарство не створене, сільськогосподарської техніки у нього немає, що свідчить про відсутність намірів та реальної можливості займатися фермерським господарством. Оспорювані накази від 25 червня та 25 липня 2014 року підписані першим заступником начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області, що суперечить вимогам наказу Держземагенства у Кіровоградській області № 27 від 16 квітня 2014 року «Про розподіл обовязків між начальником, першим заступником начальника та заступником начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області». З наведених підстав прокурор стверджує, що накази [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області про надання дозволів на розробку документації землеустрою № 11-555/14-14-СГ від 25 червня 2014 року, № 11-860/14-14-СГ від 25 липня 2014 року, № 11-861/14-14-СГ від 25 липня 2014 року прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та всупереч встановленій законом процедурі набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства. На підставі вказаних протиправних наказів [PERSON] виготовлено документацію із землеустрою, наказами в.о. начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області її затверджено та в подальшому між відповідачами укладено договори оренди вищезазначених земельних ділянок, які з підстав ст.ст. 203, 215 ЦК України мають бути визнані судом недійсними. Земельні ділянки, які вибули з володіння власника в особі Держави мають бути повернені відповідно до ст.1212 ЦК України.(а.с. 1-4) В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ( правонаступника відповідача [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області) в судове засідання не зявився, направив суду письмові заперечення з приводу позовних вимог прокурора, у яких звернув увагу суду на те, що [PERSON] управлінням виконано всі вимоги, передбачені Законом України «Про оренду землі» в частині дотримання процедури надання дозволів [PERSON] на розроблення документації із землеустрою та її затвердження. Просив справу розглянути у відсутності їх представника та відмовити в задоволенні позову.(а.с. 92-96, 209-211) [PERSON] в судове засідання не зявився. Його представник в суді з позовними вимогами не погодилась, просила відмовити у їх задоволенні через необґрунтованість та безпідставність. (а.с. 190-192) Представник третьої особи [PERSON] управління юстиції в Кіровоградській області до суду не зявився, пояснень з приводу позовних вимог не надав. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних встановлених обставин та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 27 травня 2014 року [PERSON] відповідно до вимог ст.. 122, 123 Земельного кодексу України, ст.. 7 Закону України «Про фермерське господарство» звернувся з трьома заявами до начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою для надання в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Захарівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, із зазначенням їх площ та кадастрових номерів. До кожної з заяв ним було додано копії паспорта та ідентифікаційного номеру платника податків, трудової книжки, диплому, обґрунтування розмірів земельних ділянок та схеми їх розташування. (а.с. 8-24) В результаті розгляду вказаних документів, наказами першого заступника начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» № № 11-555/14-14-СГ від 25 червня 2014 року, № 11-860/14-14-СГ від 25 липня 2014 року, № 11-861/14-14-СГ від 25 липня 2014 року надано дозволи [PERSON] на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 15 років, розташованих на території Світловодського району Захарівської сільської ради ( за межами населеного пункту) площею 37, 0448 га, 102, 4603 га та 45,9984 га. (а.с. 5,6,7) На підставі даних наказів було розроблено три проекти землеустрою , які наказами в.о. начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області № 11-1127/14-14-СГ від 04 вересня 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки», № 11-1128/14-14-СГ від 04 вересня 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки», №11-1129/14-14-СГ від 04 вересня 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки» були затверджені та передано [PERSON] в оренду строком на 15 років земельні ділянки площею 37,0448 га, 45,9984 га та 102,4603 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у резервному фонді для ведення фермерського господарства, розташовані на території Світловодського району Захарівської сільської ради ( за межами населеного пункту). (а.с. 24, 25, 26) 10 вересня 2014 року між [PERSON] управлінням Держземагенства у Кіровоградській області в особі в.о. начальника управління Держземагенства в Світловодському районі [PERSON] та [PERSON] укладено три договори оренди землі, які 16 вересня 2014 року зареєстровані Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с. 27-30, 31-34, 35-38, 44, 45, 46) Згідно копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 27 березня 2014 року серії АД № 608655, 25 березня 2014 року вчинено запис № 14461020000002149 про реєстрацію фермерського господарства «Владлен», керівником якого є [PERSON] (а.с. 196) Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Згідно ч. 3 вказаної статті, земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Відповідно до ч. 7 - земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Як на підставу задоволення позовних вимог прокурор посилається на те, що при прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою відповідачем не було враховано те, що [PERSON] просив надати йому земельні ділянки в оренду, розташовані не єдиним масивом та на значній відстані одна від одної, що суперечить вимогам ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство». Проте дана підстава не ґрунтується на Законі з огляду на таке. За змістом\~ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», \~фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, ця норма закону передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства. Як вбачається з ч. 7 ст. 7Закону України «Про фермерське господарство», надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення, лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Доводи позивача про те, що [PERSON] в порушення ч. 7 ст. 7Закону України «Про фермерське господарство» не обґрунтував розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання великих площ та не зазначив перспективи діяльності фермерського господарства, до того ж при відсутності у нього сільськогосподарської техніки, не вказав кількість членів фермерського господарства не є достатніми для задоволення позовних вимог в зв'язку з наступним. Закон України «Про фермерське господарство» не містить застережень щодо мінімального чи максимального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмеження щодо кількості таких ділянок. [PERSON] створив фермерське господарство особисто, просив надати земельні ділянки на умовах оренди, тому не міг вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. У поданих заявах ним було обґрунтовано необхідність одержання земель у визначених розмірах - для створення фермерського господарства. Більше того, обгрнутування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства [PERSON] виклав окремими документами щодо кожної ділянки, у яких детально виклав свої плани щодо розвитку та спеціалізації свого господарства, хоча такого закон від заявника і не вимагає. (а.с. 10,13,16) [PERSON] України «Про фермерське господарство» не містить вимоги щодо обовязкової наявності у заявника сільськогосподарської техніки при вирішення питання про надання в оренду земельних ділянок. Позиція позивача про те, що відсутність у [PERSON] сільськогосподарської техніки свідчить про відсутність у нього намірів та реальної можливості займатися фермерським господарством є нічим іншим, як припущенням, на якому не може грунтуватися доказування. Відсутність у власності сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. При цьому у справі наявні докази, зокрема довідка голови Захарівської сільської ради № 4 від 28 серпня 2015 року, яка спростовує припущення позивача і свідчить про те, що всі орендовані [PERSON] земельні ділянки ним обробляються з вересня 2014 року та засіяні соєю, кукурудзою та озимою пшеницею врожаю 2015 року. (а.с. 192) Доводи позивача про те, що [PERSON] не додав до своїх заяв належних документів на підтвердження досвіду роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі спростовуються наступним. Сільське господарство\~ це галузь\~народного господарства, направлена на забезпечення населення продовольством і отримання сировини для цілого ряду галузей промисловості, включає в себе обробку землі (для отримання\\підвищення врожаїв) і вирощування\~свійських тварин.\~ З копії трудової книжки відповідача [PERSON] вбачається, що з 2000 року по 2004 рік він працював заступником голови правління, заступником директора приватного сільськогосподарського підприємства «Степ», з 2004 року головним інженером селянсько фермерського господарства «Башмаченков». (а.с. 21-23) Згідно наказу ( розпорядження) № 8 від 30 грудня 2009 року призначений виконуючим обовязки заступника голови правління та головного агронома СФГ «Башмаченков». (а.с. 195) Таким чином , досвід роботи [PERSON] у сільському господарстві підтверджений достатньо і належними документами. З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що при зверненні [PERSON] з заявами про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою для надання в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок вимоги ст.. 7 Закону України «Про фермерське господарство» дотримані в повній мірі і з цих підстав необхідності відмови у їх задоволенні у [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області не було. Більше того, [PERSON] України «Про фермерське господарство» взагалі не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у звязку з недотриманням правил, передбачених ч. 1 ст. 7 цього Закону. Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений\~ст. 124 ЗК України, згідно з ч. 3 якого передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч. ч. 2, 3\~ст. 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому\~ст. 123 цього Кодексу\~. Частиною 3\~ст. 123 ЗК України\~встановлено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що підстав для визнання протиправними та скасування оспорюваних наказів [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області немає, прокурором не доведено порушення [PERSON] управлінням Держземагентства у Кіровоградській області чинного законодавства України при видачі спірних наказів , а також не обгрунтовано, у чому саме полягає порушення інтересів держави у зв'язку з їх прийняттям. Зазначення прокурором як підставу визнання наказів про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою протиправними підписання їх першим заступником начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області замість начальника [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області не є доцільним, так як згідно порядку взаємозаміщення, затвердженого наказом [PERSON] управління Держземагенства у Кіровоградській області № 27 від 16 квітня 2014 року, за відсутності начальника його повноваження здійснює перший заступник. (а.с. 39-42) Так само судом не встановлено порушення вимог чинного законодавства, які б давали підстави для визнання недійсними договорів оренди, скасуваня їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок у державну власність. При цьому переконання суду грунутується на слідуючому. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 21 Цивільного кодексу України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до вимог\~ст.6 Закону України "Про оренду землі",\~ст.126 Земельного кодексу України. Відповідно до\~ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6\~статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону є відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених\~ст.15 Закону "Про оренду землі", а також порушення вимог статей\~4-6,\~11,\~17,\~19\~цього\~Закону. Відповідно до вимог ч.1\~ст.6 Закону України "Про оренду землі", \~орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до\~ст. 211 Земельного кодексу України, \~наслідком укладання угод з порушенням чинного законодавства є визнання такої угоди судом недійсною. Під час розгляду справи судом не було встановлено порушення вимог вищезазначеного законодавства, які б давали підстави для визнання цих договорів оренди недійсними, а тому суд не знаходить законних підстав і для скасування їх державної реєстрації. Висновки суду в повній мірі відповідають правовим позиціям , викладеним у постанові Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року у справі № К/800/130/15, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року у справі № 6-17833св15. Вирішуючи даний позов в цілому, слід брати до уваги також необхідність застосування положень\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського суду з прав людини, про що зазначає Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в своїх запереченнях, з огляду на наступне. Згідно зі\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Разом з тим, Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] вчинив необхідні дії для правомірного набуття в оренду земельних ділянок для створення фермерського господарства та створив фермерське господарство на даних земельних ділянках. При цьому матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили, що спірні накази прийняті внаслідок протиправних дій [PERSON] Визнання недійсним та скасування спірних наказів призведе до позбавлення права відповідача , який створив на спірних земельних ділянках фермерське господарство , користування земельними ділянками, ненадходження до місцевого бюджету значних сум орендної плати та ліквідації суб'єкта господарювання. [PERSON] ситуація є неприпустимою з огляду на висновки Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Суду у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. [PERSON] ж висновки Суду містяться у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Гаші проти Хорватії" та у справі "Трго проти Хорватії". На підставі викладеного, статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського Суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Гаші проти Хорватії", "Трго проти Хорватії", ст.\~14,\~19 Конституції України,\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.21,\~203,\~215,\~216 ЦК України, ст.ст.123,\~124,\~126,\~211 Земельного кодексу України,\~ст..ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed