Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 08.06.2018 року між ним та відповідачем ТОВ "УКР Кредит Фінанс" було укладено кредитний договір №0041-6218, за умовами якого, відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальникові в кредит грошові кошти в сумі 1700 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитором проценти за користування кредитом. Поряд з цим згідно з п.1.2 вказаного договору кредит надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту кредитодавця (https://credstkasa.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно по п.1.3 кредитного договору строк дії договору становить 14 днів, кредит має бути повернутий згідно графіку платежів (додаток 1 до договору) до 21.06.2018 року. Також згідно з п.1.4 кредитного договору, вказаний договір є укладеним з моменту підписання сторонами та набуває чинності з моменту перерахування суми кредиту на поточний банківський рахунок, до якого емітована (прив`язана) платіжна картка, вказана позичальником для укладення договору. Відповідно до п.1.5. кредитного договору діє акційна пропозиція, згідно якої протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір процентів складає 0,001% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 0,365%. Також згідно із публічною інформацією розміщеної на інтернет-сайті кредитодавця: https://credstkasa.com.ua процес отримання кредиту здійснюється через наступні кроки: Вимоги до позичальника - оригінал паспорту та ідентифікаційного номеру - постійний трудовий дохід - вік позичальника від 18 до 60 років Процес отримання кредиту -клієнт за 5 хвилин заповнює заявку на отримання кредиту -після чого отримує дзвінок від співробітника, проходить перевірку та надає скановані копії документів (паспорту та ідентифікаційного номеру) і номер своєї картки, на яку бажає отримати кредит -протягом 3-х хвилин отримує рішення щодо надання кредиту - у випадку позитивного рішення, кредит видається відразу на картку будь-якого банку, яку обрав клієнт -при повторному зверненні процес отримання кредиту займає менше 3-х хвилин Розмір та вартість кредиту -кредит Каса при першому зверненні надає кредити на суму до 10000грн. плата за користування кредитом залежить від суми кредиту та строку користування кредитом - строк користування кредитом може подовжуватися при сплаті плати за користування кредитом, кількість пролонгації - необмежена -при достроковому погашенні плата за користування кредитом перераховується. Тобто кредит надавався позичальнику за допомогою електронних пристроїв та мереж Інтернет. Вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору були порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим, в досудовому порядку він неодноразово надсилав листи про припинення порушень з боку відповідача, проте його вимоги були залишені без задоволення. Порушення своїх споживчих прав вбачає в тому, що всупереч нормам ч.2 ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та ч.2 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" перед укладанням договору кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини зазначені в ч.2 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів". Поряд з цим, відповідно до п.7.1 Кредитного договору невід`ємною частиною Договора є Правила, що затверджені Наказом №11 -п від 15.12.2017 року, які також не були надані, з їх текстом він ознайомлений не був. Вважає, що скориставшись необізнаністю позивача, відповідач навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладання договору про надання споживчого кредиту. В порушення норм, встановлених п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" наявні несправедливі умови, а саме умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Порушення норм, встановлених абз 5.11 п.2 ст.8 ЗУ "Про захист персональних даних" мало прояв в тому, що позичальнику абсолютно не повідомлялось про умови та строки обробки персональних даних, аналіз чого вказує на те, що надана позичальником згода на обробку його персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Оскільки при укладанні договору було порушено ряд норм встановлених ЗУ "Про захист прав споживачів", ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ЗУ "Про захист персональних даних", тому просить визнати недійсним кредитний договір №0041-6218 від 08.06.2018 року. Одночасно просив звільнити його від сплати судового збору, відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». 13.02.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 17.02.2020 року. У встановлений строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що заявлені вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Відзив на позов отримано позивачем 04.03.2020 року. Відповідь на відзив у встановлений строк не надійшла. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 08.06.2018 року між позивачем та відповідачем за допомогою веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» шляхом ідентифікації позивача та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором укладено кредитний договір №0041-6218. Відповідно до умов цього договору позивачу було надано кредитні кошти у сумі 1700 гривень строком на 14 днів, тобто до 21.06.2018 року, з виплатою процентів розмір яких складає 0,001% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, які нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення визначеного Договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 0,365%. Позивач не заперечує, що кредит в розмірі 1700 гривень отримав шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок. Відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до оспорюваного кредитного договору від 08.06.2018 року, та згідно п.4 його невід`ємною частиною, сукупна вартість кредиту складає 100.014% від суми кредиту (у процентному виразі) або 1700.24 гривень та включає в себе проценти за користування кредитом 0.014% від суми кредиту (у процентному виразі) або 0.24 гривень (у грошовому виразі). Річна відсоткова ставка становить 0,365% річних. Згідно п. 1.6 кредитного договору у разі неповернення у строк суми кредиту кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити включно до 2 % від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення. Згідно з пунктом 3.2 кредитного договору, якщо позичальник здійснив прострочення погашення заборгованості за кредитом, то за період з терміну погашення по фактичну дату погашення заборгованості (зарахування на поточний рахунок кредитодавця), включно, позичальнику може бути нарахована сума згідно з пунктом 1.6. цього договору. Нарахування і сплата проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Правила надання грошових коштів у кредит перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах з участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 4 ст.8 Закону України «Про електронну комерцію» фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом не встановлено наявності підстав для визнання в цілому оспорюваного кредитного договору від 08.06.2018 року № 0041-6218 недійсним з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України. Доводи позивача про необізнаність з усіма умовами зазначеного кредитного договору через їх ненадання відповідачем та у зв`язку з укладенням цього договору у короткий проміжок часу (в межах 8 хв.) оцінюються критично, оскільки позивач не підтвердив належними, допустимим та достатніми доказами відсутність у нього можливості ознайомитися з правилами надання кредиту, договору оферти щодо отримання кредиту та іншою інформацією, розміщеною на сайті відповідача, задовго до безпосереднього укладення оспорюваного договору, а не під час процедури отримання одноразового ідентифікатору електронного цифрового підпису та його виконанням. Отже, з огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, оскільки, звернувшись до відповідача з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Посилання позивача на те, що 8 хвилин, протягом яких здійснюється оформлення кредиту, є недостатнім часом для об`єктивної оцінки та осмислення умов кредитування, виявлення його недоліків та оцінки всіх ризиків та збитків, суд також вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до даних договору позивач до оформлення правовідносин ознайомився з його умовами, що зазначено вище. Таким же чином оцінюються доводи позивача щодо недотримання вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення оспорюваного кредитного договору, оскільки станом на дату виникнення спірних правовідносин ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладено у новій редакції, яка набрала чинності з 10.06.2017 року, та містить лише одну частину, яка передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, згідно п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Доводи позивача на порушення норм Закону України «Про захист персональних даних» під час укладення оспорюваного кредитного договору, що закріплено п. 7.5 договору, не знайшли свого підтвердження та зводяться до невірного розуміння позивачем вимог чинного законодавства та власного тлумачення цих норм. Відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст.ст. 12, 14 Закону України «Про захист персональних даних» підставою для обробки персональних даних є, зокрема укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Вирішуючи питання щодо дійсності п. 1.6 оспорюваного кредитного договору суд враховує положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 3, 203, 215, 509, 546, 549 ЦК України. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Встановлено, що пункт 1.6. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору процентів у розмірі до 2 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту. Отже, аналіз наведених положень кредитного договору від 08.06.2018 року №0041-6218 та норм законодавства, чинних на момент його укладення, дає підстави для часткового задоволення позову, зокрема щодо визнання недійсним п. 1.6 вказаного договору. Розподіл судових витрат між сторонами підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial