Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

08.05.2015 року позивачка звернулась в суд з даним позовом. Посилалася на те, що вона з 16.09.2006 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого народила сина [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем розірвано 31.05.2011 року. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. У зв, язку із ситуацією, яка склалася в Україні, а саме проходження Антитерористичної операції вона хоче виїхати на тимчасове перебування до Республіки Білорусь для оздоровлення та відпочинку дитини. Маршрут виїзду до Республіки Білорусь може пролягати через пограничні пункти пропуску та територію Російської Федерації. Відповідач на протязі з липня 2014 року по теперішній час, на її звернення про отримання нотаріального оформлення згоди на виїзд дитини за кордон не надає, тому просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька. Позивачка у судове засідання не з, явилась, але надала заяву у якій просить суд розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з,явився, належним чином був повідомлений про час слухання справи, що підтверджується повідомленням про вручення йому судової повістки, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ст.ст. 1,3 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Cтаттею 150 ч.2 CК України передбачено, що батьки зобов,язані піклуватися про здоров,я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягай 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER]. Як вбачається із копії рішення Волноваського районного суду Донецької області від 31.05.2011 року, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Беручи до уваги те, що відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд його сина разом із матір,ю за кордон та, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що у задоволенні позову про надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд за межі України її сина, без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити.

Outcome: approved