Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

15 жовтня 2020 року позивач подав до суду вищезазначений позов, який мотивував тим, що між ним та ТОВ «Пак - Експо Лізинг», в особі директора Завадського Б.В. , який діяв на підставі Статуту та Рішення позачергових загальних зборів Протокол б/н від 25 серпня 2019 року (надалі - Відповідач) було укладено Договір позики (надалі - Договір), згідно з пунктом 1 якого позикодавець (Позивач) передав у власність позичальнику (Відповідач) грошові кошти в сумі 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн., а позичальник (Відповідач) зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів. Строк повернення суми позики сторони встановили за згодою сторін - 01 вересня 2020 року. Гроші були передані позичальнику в момент підписання Договору. Своїм підписом виконаним власноручно, з проставлянням печатки, позичальник засвідчив, що він отримав кошти у сумі 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн. та зобов`язався їх повернути у м. Ржищів, Київської області до 01 вересня 2020 року. Також власноручним написом директор ТОВ «Пак-Експо Лізинг» - Завадський Б.В. вказав, що його підпис під договором свідчить про беззастережний факт отримання грошей та гарантував виконання умов договору. Згідно норм ст. 1046, 1047 ЦК України та як зазначає Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, платною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Крім того, позичальник в п. 3 Договору вказав, що для забезпечення повернення суми позики він передає позикодавцю в заставу власне майно - автомобіль PORSHE CAYENNE, № шасі/кузова [NUMBER] , чорного кольору, об`єм двигуна 4806 см. куб., власником якого є позичальник на підставі ВМД 125 1300 14/2015/486216 від 20 липня 2015 року та технічного паспорту [NUMBER] . Автомобіль, який підлягає передачі в заставу позикодавцю, було передано на фактичне зберігання позикодавцю і знаходиться за адресою: [ADDRESS] до моменту повного виконання Договору. Разом з автомобілем позичальник передає позикодавцю на зберігання технічний паспорт [NUMBER] на автомобіль. Ринкова вартість предмета застави відповідає сумі позики та становить 1 500 000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн. Пунктом 4 Договору позичальник гарантував, що в разі невиконання умов договору позики він передасть у власність позикодавця вищевказаний предмет застави. В разі відмови позичальника від добровільної передачі предмета застави позикодавцеві - заставодержателю в рахунок погашення боргу, заставодержатель має право подати позов до суду за місцем виконання зобов`язання позичальником цього Договору, та звернути стягнення на предмет застави шляхом переведення на себе права власності на вказаний предмет застави. Всі витрати з оформлення такої передачі предмету застави у власність позикодавцю покладаються на позичальника. Крім того позичальник, відповідно до п. 5 Договору приймав на себе зобов`язання протягом 45 робочих днів здійснити всі організаційні заходи необхідні для нотаріального посвідчення договорів позики та застави, а в разі ухилення позичальника від нотаріального посвідчення договорів, позикодавець має право захистити свої права в судовому порядку, шляхом визнання договору - позики та застави дійсними. При цьому сторони погодились, що положення вказаного Договору позики також встановлюють всі суттєві умови договору застави майна та відносини сторін щодо порядку передачі предмета застави та умов стягнення боргу за рахунок предмета застави, а позикодавець та позичальник мають статус заставодержателя та заставодавця, відповідно. З огляду на наведене вище, та приймаючи до уваги зміст всіх умов Договору, вказаний Договір є одночасно документом, в якому викладені умови позики, який підтверджує факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, та документом, який носить характер договору застави та відповідає всім його суттєвим умовам. Станом на момент подання позовної заяви відповідач отримані в борг грошові кошти не повернув та на систематичні вимоги позивача ухилявся від нотаріального посвідчення договору застави. 15 жовтня 2019 року позивач передав власноручно відповідачу вимогу про необхідність прибути до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору застави, відповідно до вимог п. 5 Договору. Однак до нотаріуса представник позичальника не з`явився та про причину своєї неявки не повідомив. 08 вересня 2020 року позивач, у зв`язку з настанням строку виконання, передав власноручно відповідачу письмову вимогу про повернення суми позики. 15 вересня, у зв`язку з непогашенням суми позики, позивач передав відповідачу письмову вимогу, згідно якої і відповідно до п. 4 Договору, позичальник, в разі непогашення суми позики, зобов`язаний передати у власність позикодавця предмет застави. Відповідач вимоги отримав особисто, про що свідчить його підпис та печатка на вказаних вимогах, але по суті вказані вимоги позивача не задовольнив та вимоги Договору не виконав в повному обсязі. Відповідач, в порушення п. 5 Договору ухилявся від зобов`язання з передачі в заставу предмету застави та протягом 45 днів посвідчити договір застави у нотаріальній формі, як це передбачено діючим договором та законодавством. При цьому, відповідно до положень п. 5 Договору, сторони вказали, що вони досягли домовленості за всіма суттєвими умовами договору позики та умовами передачі квартири в заставу. Відповідно до укладеного договору, сторони погодилися провести його нотаріальне посвідчення у 45 денний термін із моменту укладення. Відповідач у визначений час і місце для нотаріального посвідчення договору не з`явився, а також необхідних документів не надав, чим порушив досягнуті домовленості. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду у справі № 665/2266/16-ц ВС від 4 березня 2019 року стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 - 545 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: -встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; - втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. З огляду на вказану правову позицію позивач стверджує, що він неодноразово намагався поспілкуватись з представниками відповідача, розшукати їх за місцем реєстрації юридичної особи - [ADDRESS] , та за місцем знаходження офіса - [ADDRESS] . Однак відповідач за місцем реєстрації та фактичним місцем знаходження не знаходиться, і справжнє місце знаходження офісу та/або представників виконавчого органу юридичної особи позивачеві невідоме. З керівником виконавчого органу зв`язок лише односторонній, за його ініціативи. Крім того, представник відповідача за місцем зберігання предмета застави не з`являвся, станом майна в місці зберігання не цікавився, на дату погашення боргу в місце виконання також не з`явився. Також, як стало відомо позивачу, на початку 2020 року у відповідача повністю змінились керівник виконавчого органу та засновник. Новим власником та директором став громадянин Азербайджану, який зареєстрований в м. Баку, Азербайджан. Вказані обставини свідчать про остаточну втрату можливості позикодавцем - позивачем нотаріально посвідчити договір та про безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення Договору. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано; звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до п. 4 Договору позичальник гарантує, що в разі невиконання умов цього Договору та не повернення суми позики, в строк, визначений цим Договором, він беззаперечно передасть у власність позикодавця предмет застави, за цим договором. В разі відмови позичальника від добровільної передачі предмета застави позикодавцеві - заставодержателю в рахунок погашення боргу, заставодержатель має право подати позов до суду за місцем виконання зобов`язання позичальником цього Договору, та звернути стягнення на предмет застави шляхом переведення на себе права власності на вказаний предмет застави. Позивач просив визнати дійсним, та таким, що не підлягає нотаріальному посвідченню, укладений із відповідачем у простій письмовій формі договір застави майна, а саме: автомобіля PORSHE CAYENNE, № шасі/кузова [NUMBER] , чорного кольору, об`єм двигуна 4806 см. куб., власником якого є позичальник на підставі ВМД 125 1300 14/2015/486216 20.07.2015 та технічного паспорту [NUMBER] ; визнати за позивачем - [PERSON] право власності на предмет застави - автомобіль PORSHE CAYENNE, № шасі/кузова [NUMBER] , чорного кольору, об`єм двигуна 4806 см.куб., власником якого є відповідач на підставі ВМД 125 1300 14/2015/486216 20.07.2015 та технічного паспорту [NUMBER] ; покласти на відповідача судові витрати. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував у повному обсязі. У підготовче засідання представник відповідача не з`явився, директор Агаєв Заур просив проводити розгляд справи без участі представника ТОВ "Пак - Експо Лізинг", позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання директором ТОВ "Пак - Експо Лізинг" Агаєвим Зауром позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним; якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 10510 грн 00 коп підтверджується квитанцією № 84607 від 8 жовтня 2020 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.19). Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що складає 5255 грн 00 коп. підлягають поверненню останньому з державного бюджету, а решта 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved