Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 вересня 2013 року, близько 23 години 00 хвилин, по проспекту Л. Курбаса в м. Києві з вини відповідача, [PERSON], який керував автомобілем «Міцубісі Л200», д.н.з. [NUMBER], була вчинена дорожньо-транспортна пригода. На дату вчинення цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. Вина відповідача [PERSON] підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності. Посилаються на те, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Форд Куга», д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] та за кермом якого знаходився водій [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/8961447, укладеного із ПрАТ «СК «Провідна», строк дії якого з 16.02.2013 року по 15.02.2014 року. Розмір завданих збитків згідно Висновку Експерта № 7392 від 29 вересня 2013 року, складеного спеціалістом ТОВ «ЕАК «Довіра» був визначений згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як вартість відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників та становить 30 296 грн. 89 коп. Зазначають, що 16 вересня 2013 року потерпілий подав повідомлення про настання ДТП, та 15 жовтня 2013 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою. Відповідно до положень п. 40.3 ст. 40 Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку, «встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону. У зв'язку з залученням аварійного комісара МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара, яким було здійснено збір документів, огляд транспортного засобу та проведення експертизи на загальну послуг суму 830 грн. 00 коп. Мотивують вимоги тим, що 20 вересня 2013 року МТСБУ направило листа відповідачу з пропозицією самостійно врегулювати спір з потерпілим, який він залишив без відповіді. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована потерпілій особі не була. Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 09 грудня 2013 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 25 247 грн. 41 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 4684 від 06.12.2013 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. 30 296,89 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля) - 20% (податок на додану вартість) = 25 247,41 грн. - страхове відшкодування. 24 грудня 2013 року від потерпілого надійшла заява з проханням доплатити суму ПДВ, яку він аргументував видатковою накладною та актом надання послуг від 12 грудня 2013 року. В зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 16 січня 2014 року здійснило доплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 4 733 грн. 35 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 146 від 15.01.2014 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. 25 247,41 грн. (страхове відшкодування) + 4 733,35 грн. (доплата страхового відшкодування) + 830,00 грн. (витрати на послуги аварійного комісара) = 30 810, 76 грн. - ціна позову. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначають, що відповідно до ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. 20 січня 2014 року МТСБУ направило листа відповідачу з проханням добровільно компенсувати витрати МТСБУ, який він залишив без відповіді. Крім того посилаються на те, що ними були понесені витрати за юридичні послуги в розмірі 2 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним контрактом та додатковою угодою, та відповідно судові витрати по сплаті судового збору, відшкодування яких передбачено ст. 88 ЦПК України. Зазначають, що оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів звертаються з даним позовом до суду. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву відповідно до якої останній просить слухати справу за його відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду не відомі. Суд вважає можливим слухати справу у відсутність вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 13 вересня 2013 року, близько 23 години 00 хвилин, по проспекту Л. Курбаса в м. Києві з вини відповідача, [PERSON], [INFO], який керував автомобілем «Міцубісі Л200», д.н.з. [NUMBER], була вчинена дорожньо-транспортна пригода. На дату вчинення цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2013р. [PERSON] визнання винним та накладено адміністративне стягнення ( а.с.12). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно ж до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає. Як вбачається з наданих суду матеріалів, 16 вересня 2013 року потерпілий подав повідомлення про настання ДТП, та 15 жовтня 2013 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою ( а.с.13-14). Згідно наданого суду звіту № 7392 7392 від 29 вересня 2013 року, складеного спеціалістом ТОВ «ЕАК «Довіра» вартість відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників та становить 30 296 грн. 89 коп.. (а.с.14- 27). Ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як встановлено в судовому засіданні, шкода потерпілому завдана джерелом підвищеної небезпеки, винним в добровільному порядку відшкодована не була. Більш того на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Згідно наданої суду заяви [PERSON] від 15.10.2013 року (а.с.8), остання звернулася до МТСБУ з проханням відшкодувати шкоду заподіяну під час ДТП. Судом встановлено, що МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 29280,76 грн. після чого звернулося до відповідача з вимогою про сплату даної суми, яка залишилася без задоволення (а.с. 11, 30-41). Стаття 1191 ЦК України визначає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу знайшла своє доведення в судовому засіданні є такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Крім того підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційного знецінення суми боргу та 3% річних виходячи з положень ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на правову допомогу. Крім того з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. та витрати на оплату за юридичні послуги в розмірі 2000 грн. 00 коп. На підставі викладеного ст.ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6,

Outcome: approved