Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

21.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у сумі 4978,10 євро у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на момент ухвалення рішення по справі та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що У період з 29.09.2008 року по 08.05.2013, позивачка, проживаючи у Греції, систематично направляла відповідачу [PERSON] в рахунок Договору позики, через міжнародну банківську систему Western Union, грошові в різних сумах. Усього в зазначений період позивачкою відправлено через Western Union, а відповідачем отримано від неї грошові кошти в загальному розмірі 1853,10 євро, а саме: 29.09.2008 - 400 євро; 04.02.2009 - 200 євро; 15.07.2010 - 200 євро; 18.07.2011- 45 євро; 01.08.2011 - 100 євро; 23.10.2011 - 190 євро; 13.02.2012 - 190 євро; 14.01.2013 - 200 євро; 18.04.2013 - 135 євро; 08.05.2013 - 193,10 євро. Фактично між сторонами був укладений договір позики, оскільки відповідач зобов'язався за першою вимогою позивача повернути усі позичені ним кошти. Документами, які підтверджують факт укладення сторонами договору позики, є бланки, заповнені та підписані, щодо переказу коштів відповідачу міжнародної банківської системи "Western Union" та відповідно отримання відповідачем вказаних коштів. Крім того, 10.07.2014 між позивачем, [PERSON], та відповідачем було укладено ще один договір позики, що підтверджується розпискою, згідно із якою [PERSON] отримав від [PERSON] у борг, грошові кошти у сумі 3 125.00 євро, із подальшим поверненням за першою вимогою позивача. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 4978,1 євро. (1853,1 + 3125 євро) Крім того, позивачка вказує, що у грудні 2014 року вона звернулася до відповідача з вимогою повернути їй усю суму заборгованості з 2008 року по 2014 рік у строк до березня 2015 року, однак останній проігнорував вимогу та досі не повернув їй борг. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлення своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просив їх задовольнити, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачка, проживаючи у Греції, систематично направляла відповідачу - [PERSON] в рахунок Договору позики, через міжнародну банківську систему Western Union, грошові в різних сумах. Усього в зазначений період позивачкою відправлено через Western Union, а відповідачем отримано від неї грошові кошти в загальному розмірі 1853,10 євро, а саме: 29.09.2008 - 400 євро; 04.02.2009 - 200 євро; 15.07.2010 - 200 євро; 18.07.2011- 45 євро; 01.08.2011 - 100 євро; 23.10.2011 - 190 євро; 13.02.2012 - 190 євро; 14.01.2013 - 200 євро; 18.04.2013 - 135 євро; 08.05.2013 - 193,10 євро. Крім того, 10.07.2014 між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно із якою [PERSON] отримав від [PERSON] у борг, грошові кошти у сумі 3\~125 євро, із подальшим поверненням за першою вимогою позивача. (а.с. 33) Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем суду надано бланки (квитанції), заповнені та підписані позивачем, щодо переказу коштів відповідачу міжнародної банківської системи "Western Union" та відповідно отримання відповідачем вказаних коштів. (а.с. 6-19) Однак, суд не приймає як доказ бланки (квитанції) міжнародної банківської системи "Western Union", оскільки з них не вбачається боргового зобов'язання, тобто сам факт отримання грошових коштів в борг із зобов'язанням їх повернення, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1853,10 євро не підлягають задоволенню. Як вбачається з розписки від 10.07.2014 року, [PERSON] отримав від [PERSON] у борг, грошові кошти у сумі 3\~125 євро, із подальшим поверненням за першою вимогою позивача. (а.с. 33) Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до відповідача з вимогою повернути їй усю суму заборгованості у строк до березня 2015 року, однак останній проігнорував вимогу та досі не повернув борг. (а.с. 21-24) На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики в розмірі 3 125 євро. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. На підставі викладеного, з урахуванням того, що офіційний курс гривні щодо євро, встановлений НБУ станом на 25.02.2016 року становить 1 євро = 29.88 грн. , отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму позики у розмірі 93 375 грн. (3 125 євро х 29.88 грн. = 93 375 грн.) Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1236 грн.

Outcome: partial