Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із вказаний вище позовом, мотивуючи позовні вимоги наступним. 17 травня 1981 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] Вони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] На даний час позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. В період шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно: двокімнатну квартиру, автомобіль Daewoo Lublin вантажний, 1998 року випуску, автомобіль Volkswagen Passat, 1989 року випуску, та автомобіль ГАЗ 4301 самоскид, 1994 року випуску. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях. Зважаючи на те, що на момент придбання вказаних об'єктів нерухомого та рухомого майна сторони перебували у шлюбі, тому ці об'єкти є спільним сумісним майном та підлягають поділу. Відповідно до висновків суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ "БТІ+ОЦІНКА" про вартість майна від 08 листопада 2018 року ринкова вартість спірної квартири становить 390 355 грн. Ринкова вартість автомобіля Daewoo Lublin вантажний, 1998 року випуску, - 75 100 гривень, автомобіля Volkswagen Passat, 1989 року випуску, - 73 286 гривень, автомобіля ГАЗ 4301 самоскид, 1994 року випуску, - 237 800 гривень. Дані про ринкову вартість зазначених автомобілів взято позивачем з інтернет ресурсу, як єдиного доступного способу визначити приблизну ринкову вартість даного майна, оскільки прямого доступу до спірних автомобілів, які на даний час знаходяться за новим місцем проживання відповідача, вона не має. Розрахунок вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу: вартість належної відповідачеві 1/4 частки квартири, - 390 355 грн (загальна вартість квартири : 4= 97 589 грн; вартість 1/2 частки належної позивачу спірних транспортних засобів, - 75 100 грн (вартість автомобіля Daewoo Lublin вантажний1998 року випуску) + 73 286 грн (вартість автомобіля Volkswagen Passat, 1989 року випуску) + 237 800 грн (вартість автомобіля ГАЗ 4301 самоскид, 1994 року випуску) : 2 = 193 093 грн. Проводячи розподіл спільного майна, позивач вважає, що обов'язковому врахуванню підлягають наступні факти. На даний час у спірній квартирі постійно проживає позивач із сином, іноді приїздить їхня дочка. Відповідач близько двох років у квартирі не проживає, залишив сім'ю, жодних контактів з позивачем та дітьми не підтримує і проживає у цивільному шлюбі із іншою жінкою у іншому населеному пункті. Відповідно до висновку КП "БАТ та ТІ будівель і споруд" від 21 листопада 2018 року № 6/18 встановлено, що розподіл спірної квартири технічно неможливий і частка відповідача в даній квартирі є незначною. Відповідач забезпечений іншим житлом, - має власний будинок по [ADDRESS]. Всі автомобілі перебувають у користуванні відповідача, у нього знаходяться і документи. Позивач пропонує провести поділ спільного майна, передавши належну відповідачеві 1/4 частку спірної квартири їй, а всі три автомобілі залишити у власності відповідача, незважаючи на ту обставину, що вартість частки відповідача у грошовому еквіваленті у разі проведення такого розподілу вдвічі більшою. У підготовчому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимог визнав у повному обсязі, про що надав письмову заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 975 грн 89 коп. підтверджується квитанцією від 19 грудня 2018 року (а.с. 1). Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подані позову, що складає 487 грн 95 коп. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а решта 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved