Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У березні 2015 року ПАТ КБ „Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на порушення зобов`язань за кредитним договором, просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 04.06.2007 року № CNGLAK00420479 в сумі 58 922,27 доларів США. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „Приватбанк" до [PERSON] про стягнення боргу, відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, мотивуючи невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував на те, що він є належним позивачем у справі, оскільки за договором від 21 вересня 2011 року викупив у попереднього кредитора кредитний договір, укладений з [PERSON] В запереченні [PERSON] просила відхилити апеляційну скаргу, залишивши без зміни рішення суду першої інстанції, мотивуючи тим, що наданий суду примірник договору викупу кредитних вимог у копії є недійсним через відсутність підписів його сторін, а також посилаючись на те, що вона, як боржник, не була повідомлена про зміну кредитора. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право вимоги банку на стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором від 04.06.2007 року № CNGLAK00420479 ПАТ КБ „Приватбанк" втратив, оскільки воно перейшло до компанії «Юкрейн авто лоун файненс № 1 пі-ел-сі» на підставі договору купівлі-продажу кредитних вимог від 23 травня 2008 року. З наведеними висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. З матеріалів справи встановлено, що 04.06.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNGLAK00420479, за умовами якого ПАТ КБ „Приватбанк" надало [PERSON] кошти в сумі 20 365,19 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 0,84 % на місяць, та строком повернення до 04.06.2014 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 04.06.2007 року № CNGLAK00420479, станом на 02.02.2015 року виникла заборгованість в сумі 58922,27 доларів США, з них: заборгованість за кредитом в сумі 17638,16 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 15699,13 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 969,34 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором в сумі 24615,64 доларів США (а.с. 7 зворот). З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу кредитних вимог від 23.05.2008 року, ПАТ КБ „Приватбанк" передало компанії «Юкрейн авто лоун файненс № 1 пі-ел-сі» права вимоги за кредитними зобов`язаннями. ПАТ КБ „Приватбанк" представлено суду копію договору викупу кредитних вимог від 21.09.2011 року, укладеного між ПАТ КБ „Приватбанк" та компанією «Юкрейн авто лоун файненс № 1 пі-ел-сі», на підтвердження викупу ПАТ КБ „Приватбанк" раніше проданих кредитних вимог, в тому числі і до [PERSON] (а.с. 58-70) Наведені докази свідчать про те, що на час звернення до суду з позовними вимогами до [PERSON], ПАТ КБ „Приватбанк" володіло в повній мірі правом вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], проте зазначені обставини судом першої інстанції не були з"ясовані, оскільки попереднє судове засідання судом не проводилось, а судовий розгляд справи відбувся без участі представника банку. Апеляційний суд вважає, що представлені позивачем документи є належними і допустимими доказами, що підтверджують ту обставину, що на час звернення до суду, до позивача у зворотноьму порядку перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] Посилання відповідача на відсутність у позивача права вимоги, а також недійсність договору викупу, не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами у справі. Відсутність даних щодо повідомлення [PERSON] про викуп права вимоги кредитора у зобов'язанні, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог банку до боржника про стягнення заборгованості, в силу припису ст. 599 ЦК України, яким передбачено, що зобов"язання припиняється лише виконанням, проведеним належним чином. Беручи до уваги ту обставину, що [PERSON] не надано доказів про належне виконання зобов"язань перед банком, позовні вимоги, на підставі ст. 526, 527, 599, 611, 1050, 1054 ЦК України, підлягають задоволенню в частині стягнення з [PERSON] станом на 02 березня 2015 року заборгованості за кредитом в сумі 17638 (сімнадцять тисяч шістсоттридцять вісім) доларів 16 центів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15699 (п"ятнадцять тисяч шістсот дев"яносто дев"ять) доларів 13 центів США, заборгованості за комісією за користування кредитом в сумі 20417 (двадцять тисяч чотириста сімнадцять) грн 91 коп. Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором підлягають частковому задоволенню у національній валюті України, оскільки в силу ст. 99 Конституції України, ст. 192, 533 ЦК України, незалежно від валюти боргу, валютою платежу грошового зобов"язання є національна валюта - гривня. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, що ґрунтуються на принципах справедливості, добросовісності та розумності, прописаних у ст. 3 ЦК України, положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, якими передбачено право суду на зменшення неустойки у випадку значного перевищення зазначених нарахувань розміру збитків, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" з [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором у зменшеному розмірі, в сумі 5000 (п"ять тисяч) грн. В іншій частині позовні вимоги банку про стягнення неустойки задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для її розгляду, відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial