Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Іллічівське» Маріупольська філія, Моторного (траспортного) страхового бюро України, третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.01.2016 року між ним та ПрАТ «СТ «Іллічівське» було підписано договір (поліс) №АЕ/6960353 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля ЗАЗ Daewoo Lanos номерний знак [NUMBER] . Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.01.2017 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що рухаючись на другорядній дорозі не надав перевагу у русі автомобілю марки «SUZUKI Grand Vitara» номерний знак [NUMBER] , який рухався під керуванням [PERSON] по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення автомобілів. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26.04.2018 року з нього на користь [PERSON] стягнуто в матеріальну шкоду внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 37714,54 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати по оплаті послуг евакуатора 850 грн., по звіту вартості відновлювального ремонту 1200 грн., послуг експертизи 2000 грн., витрат на професійну правову допомогу 3000 грн., сплачений судовий збір 896 грн., на загальну суму 46660,54 грн. Оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди між ним та відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське» існували договірні зобов`язання вважає, що наявні підстави про стягнення з відповідача відшкодування грошового стягнення внаслідок скоєння ДТП. На підставі викладеного, просить стягнути з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на його користь страхове відшкодування в розмірі 46660,54 грн., у разі завершення процедури ліквідації ПрАТ «СТ «Іллічівське» на момент ухвалення рішення стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь страхове відшкодування в розмірі 46660,54 грн. Позивач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача Пудак О.І., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив відповідачі не надали. Третя особа в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи - адвокат Лещенко О.Д. просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із необґрунтованістю, про що подала письмовий відзив, розгляд справи просила проводити без її участі. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 04 січня 2016 року між [PERSON] та ПрАТ «СТ «Іллічівське» укладено поліс №АЕ/6960353 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано транспортний засіб «ЗАЗ Daewoo Lanos D4L» номерний знак [NUMBER] . [PERSON] 21.12.2016 року о 10 годині 40 хвилин, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Грецької та Георгіївської у Центральному районі м.Маріуполя, рухаючись на другорядній дорозі не надав перевагу у русі автомобілю марки «SUZUKI Grand Vitara», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався під керуванням [PERSON] по головній дорозі, чим допустив порушення вимог п.п.2.3б, 16.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення автомобілів, при цьому автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.01.2017 року, у справі №263/16443/16-п, визнано винним [PERSON] у наведеній дорожньо-транспортній пригоді, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2018 задоволено частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 37714,54 грн., моральної шкоди - 1000 грн., по оплаті послуг евакуатора - 850 грн., по оплаті звіту вартості відновлювального ремонту - 1200 грн., по оплаті витрат, пов`язаних із проведенням експертизи - 2000 грн., на професійну правову допомогу - 3000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 896 грн., а всього 46660,54 грн. На теперішній час позивачем [PERSON] не сплачено на користь [PERSON] матеріальна та моральна шкода, завдані внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку, також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Частиною 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст.ст. 1187, 1188 ч.1 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Передбачено ст.22 п.22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15 та постанови Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 26.10.2016 року у справі №6-954цс16, потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи, що позивач не сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування, в нього не виникло право відшкодування збитків з відповідача, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed