Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

В серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де зазначила,що вона з відповідачем перебувала у шлюбі , від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 листопада 2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розлучення вона з сином залишилася мешкати за адресою : [ADDRESS], а відповідач за адресою : [ADDRESS]. Також за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 вересня 2013 року на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина та її утримання. Між тим, відповідач неналежним чином виконує обов'язок щодо утримання її та дитини, має заборгованість. Незважаючи на те,що вони мешкають у одного місті, між нею з сином та відповідачем відсутні взаємні відносини. Вона має намір виїхали до своїх родичів за кордон, але не має можливості, оскільки не має змоги отримати нотаріально посвідчену згоду батька та це суперечить інтересам дитини. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього сина [PERSON] , [INFO] без згоди батька дитини [PERSON], за межі України до досягнення дитиною повноліття. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила дозволити їй тимчасовий , строком на один рік у період з 1 грудня 2014 року по 1 грудня 2015 року, виїзд за кордон з малолітнім сином [PERSON] , який народився [INFO] до Російської Федерації за адресою : Брянська область, станція Камарічі, сел.. Апажа. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та викладене в позовній заяві та пояснила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з січня 2012 року. [INFO] народився син - [PERSON] . Станом на сьогодні , вони разом не мешкають біля року, у листопаді 2013 року їх шлюб було розірвано. З цього часу відповідач з дитиною не спілкується та матеріальної допомоги не надає. В інтересах дитини вона хотіла виїхати за кордон, але не має змоги, оскільки на це потрібно дозвіл батька. Вона неодноразово телефонувала відповідачу, але він або не відповідає на її дзвінки, або відмовляється спілкуватися, а також відмовляється надавати згоду на виїзд дитини за кордон, не пояснюючи причини. У зв'язку з проведенням АТО, вона занепокоєна та бажає виїхати разом з дитиною до своєї тітки, що мешкає у Брянській області, ст.. Камарічі? сел. Апажа . Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дитини у Російську Федерацію у період з 1 грудня 2014 року до 1 грудня 2015 року. Представник третьої особи - Бартош Н.О..,що діяла на підставі довіреності, пояснила, що ними проводилася телефонна розмова з відповідачем щодо позову та він був повідомлений про час та місце розгляду справи, разом з тим свою згоду не надав без пояснення причин, в наступний час він знаходиться на заробітках у Дніпропетровській області . Вважала, що виходячи з інтересів дитини, позов підлягає задоволенню, оскільки батько дитини байдуже ставиться до його долі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до вимог ст.. 224 ЦПК України , за згодою позивачки, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивачку , представника третьої особи, прокурора, який вважав, що позов підлягає задоволенню, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 31 січня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі . Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження , виданого 17 квітня 2012 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 листопада 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. 28 лютого 2014 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було видано свідоцтво серії [NUMBER] від 28 лютого 2014 року. В наступний час позивачка має намір тимчасово виїхати з дитиною до родичів у Російську Федерацію , але не має змоги , оскільки батько дитини - відповідач ,безпідставно, не пояснюючи причин, відмовляються надати згоду, в зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.( а.с. 6,7,9,10). Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня, 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затриманий та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягай 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягай 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивачки та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Дитина проживає разом з матір'ю . Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, позивачка не має можливість виїхати з дитиною за межі України, оскільки не має змоги отримати відповідну згоду від батька дитини - відповідача. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування та виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується.

Outcome: approved