Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське незалежне інформаційне агентство новин" ( далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. У своїх позовних вимогах, позивач просив суд визнати недостовірною, такою, що не ґрунтується на фактах, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену щодо нього відповідачами на прес-конференції, яка відбулась [INFO] в УНІАН та на Інтернет - сайті УНІАН (http://www.unian.net/) в статті під назвою : «[INFO]», яка знаходиться в мережі інтернет за посиланням : [INFO], а саме : «Наполегливо, з погрозами і тиском тодішній голова Адміністрації (президента - УНІАН) [PERSON] інтегрував нам і повернув [PERSON] - розвивати соціалістичну ідею вже під керівництвом голови апарату; за [PERSON] стоять безпосередньо ті, хто насаджував його нам у партію : це і [PERSON], і інші члени Партії регіонів»; зобов'язати відповідача 1 та відповідача 2 опублікувати спростування зазначеної недостовірної інформації, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, у строк не пізніше одного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили шляхом : розміщення на сайті УНІАН (http://www.unian.net/) повідомлення про ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення про спростування вказаної недостовірної інформації, яке має бути набрано тим самим шрифтом, що і спростовувана інформація; оприлюднення на сайті УНІАН (http://www.unian.net/) тексту спростування, яке має бути набрано тим самим шрифтом, що і спростовувана інформація, та мати наступний зміст : «Спростування. Не відповідає дійсності інформація, поширена щодо [PERSON] на прес - конференції [INFO] та у статті «[INFO]», яка знаходиться в мережі Інтернет за посиланням : [INFO], а саме інформація наступного змісту : «Наполегливо, з погрозами і тиском тодішній голова Адміністрації (президента - УНІАН) [PERSON] інтегрував нам і повернув [PERSON] - розвивати соціалістичну ідею вже під керівництвом голови апарату; за [PERSON] стоять безпосередньо ті, хто насаджував його нам у партію : це і [PERSON], і інші члени Партії регіонів»; розміщення гіперпосилання на текст спростування та повідомлення про рішення Шевченківського районного суду м. Києва про спростування недостовірної інформації в тексті статті під заголовком : «[INFO]», яка знаходиться в мережі Інтернет за посиланням : [INFO]; судові витрати стягнути з відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поширенням вказаних відомостей порушено право на повагу до гідності та честі позивача, а також на недоторканість його ділової репутації, які охороняються законом. Вказані відомості поширені відповідачами серед необмеженого кола осіб. Вони принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки, в них зазначається, що партійна діяльність позивача в СПУ здійснюється під керівництвом колишнього голови адміністрації президента України [PERSON] та інших членів Партії регіонів, що позивач набув членства в СПУ під тиском пана [PERSON] та інших членів Партії регіонів, що не відповідає дійсності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача 1 в судовому засідання заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні пояснив, що дійсно зазначена інформація була поширена відповідачем 2 на прес-конференції [INFO] в приміщенні УНІАН та розмішена на сайті відповідача 1. В подальшому просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач 2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що [INFO] на прес-конференції керівництва партії в приміщенні УНІАН він озвучив інформацію, яка була узгоджена політвиконкомом. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, відповідача 2, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. Ст. 3 Конституції України, передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Судом було встановлено і це підтверджено сторонами, що на прес-конференції [INFO] в приміщенні УНІАН відповідачем 2 було озвучено інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. за № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, а позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 4 ст. 129 Конституції України). У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В свою чергу, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що представником позивача в судовому засіданні не було доведено, що поширена інформація є негативною. Суд вважає зазначену інформацію такою, що не є негативною та не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, відповідно до п.21. Постанови від 27.02.2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed