Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси із вказаним позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті померлої [INFO] [PERSON] на 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що спадкодавиця є його матір'ю, та вона за життя складала на ім'я позивача заповіт та заповіла позивачу належне їй на праві власності майно: 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про правло власності на спадщину, однак у видачі такого свідоцтва йому було відмовлено через виникнення спадкового спору між спадкоємцями: позивачем та [PERSON]. Також позивач звертаючись до суду вказував на те, що відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження з приводу її шахрайських дій по заволодінню спадщини після смерті [PERSON], а його визнано потерпілим у кримінальному провадженні. Згідно наданих позивачем пояснень в 1998 році з дозволу матері ним проведено перебудову будівель що входили до належних померлій 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS]. На теперішній час, на думку позивача, є достатні підстави для визнання за ним права власності на спірне майно, як набуте в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні сторонам були роз'яснені передбачені законом права, та наголошено на праві сторін подавати до суду заяви та клопотання, зокрема, про витребування доказів, наголошено на доцільності дослідження спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], на праві позивача самостійно визначати коло відповідачів по справі, а також звертатися до суду з клопотаннями про залучення співвідповідачів та заміну відповідача. Позивач в судовому засіданні категорично відмовився витребувати зазначені відомості та наполягав на розгляді справи за наявними у матеріалах справи доказами для правильного вирішення справи, на неодноразові роз'яснення зі сторони суду та зі сторони представника відповідача щодо доцільності дослідження матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] відповів категоричним запереченням, та вказав що за його переконанням у витребування таких доказів та їх дослідженні не бачить жодної необхідності, просив розглянути справу в судовому засіданні за наявними матеріалами. На питання суду про уточнення кола відповідачів позивач вказав, що вважає Одеську міську раду єдиним належним відповідачем. Наполягав на задоволенні позову з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні висловила думку про необхідність дослідження матеріалів спадкової справи та відомостей щодо 6/25 частин спірного домоволодіння, зокрема підстав проведення будівельних робіт, стану та статусу об'єкту будівництва, реєстрації на нього права власності та існування будь-яких обтяжень щодо такого об'єкта, та оскільки позивач заперечував проти дослідження таких відомостей - висловилася щодо необґрунтованості позовних вимог, та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. В обґрунтування вимог щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом позивач надав до суду: копію договору купівлі-продажу будинку що укладено між Виконавчим комітетом Київської районної ради народжених депутатів м. Одеси та [PERSON] від 27.03.1992 року №2-2701, згідно умов якого [PERSON] купила 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS], довідку, видану позивачу директором автостоянки «Комбі-2» про те, що позивач в період з 1991 по 1995 роки на автостоянці зберігались належні позивачу будівельні матеріали: залізобетонні панелі, цегла, каміння «ракушняк», шифер та дошки, ряд накладних про придбання позивачем будівельних матеріалів у період з 1991 по 2014 роки, копію свідоцтва про смерть [PERSON], серії [NUMBER], з якої вбачається, що остання померла [INFO], копію витягу з кримінального провадження №12013170480000332 про прийняття заяви позивача про незаконне заволодіння [PERSON] спадщиною, копію постанови Київського РВ ОМУ ШУ МВС України в Одеській обл. від 07.02.2014 року про визнання позивача потерпілим по вказаному кримінальному провадженню за ознаками ч.4 ст. 190 КК України, копію заяви позивача №960 до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], лист КП «ОМБТІ та РОН» №96879.65 від 07.08.2009 року, з якого вбачається що станом на 06.08.2009 року право власності на 6/25 частин спірного домоволодіння зареєстровано за [PERSON] аналогічне підтверджується довідкою Київської районної адміністрації №08-11/447 від 08.03.2011 року, копія якої долучена до матеріалів справи. Також матеріали справи містять копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.03.1982 року про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] набула прізвище «[PERSON]», копію свідоцтва про народження позивача, [PERSON], де його матір'ю вказано [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER]). Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Цим же листом зазначено що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004 року не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР, отже належною нормою права яке підлягає застосуванню судом є ЦК УРСР. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України ) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Разом з тим у вказаному інформаційному листі окремо звертається увага судів на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Цим листом також роз'яснено, що у разі, якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України є роз'яснення наслідків не вчинення такої процесуальної дії. Зазначене положення неодноразово роз'яснювалось судом позивачу в судовому засідання, а також роз'яснювались наслідки не вчинення такої процесуальної дії, однак позивач категорично відмовився витребувати зазначені документи. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені належні докази сторонами до суду не надані, хоча судом у судовому засіданні сторонам роз'яснювалось їх право, передбачене ч.1 ст. 137 ЦПК України, на подання до суду клопотання про витребування доказів, якщо у сторони щодо отримання таких доказів є складнощі, та наголошувалось на необхідності дослідження спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], померлої [INFO], однак клопотань про забезпечення (витребування доказів) від сторін не надійшло. Натомість позивач наполягав на розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, про що свідчить звукозапис судового засідання 19.08.2014 року. Відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів їх дослідження та доведення їх переконливості перед судом, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями осіб, поданими відповідно до положень ЦПК України та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст.ст. 57-60, 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, при цьому обов'язок доведення обставин покладається на ту сторону, яка на такі обставини посилається у своїх вимогах чи запереченнях. Так відповідно до зазначених вище роз'яснень розглядаючи справи про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину та законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини, при цьому ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ встановлено, що єдиним належним джерелом такої інформації є матеріали спадкової справи, що у контексті ст. 59 ЦПК України слід розуміти, що єдиний допустимий доказ для встановлення зазначених обстави є саме матеріали спадкової справи, однак позивач не надав до суду таких матеріалів, та не звернувся з відповідним клопотанням про забезпечення доказів, а за такого суд вважає що позивачем не доведено перед судом усіх істотних обставин що включає у себе предмет доказування у даній цивільній справі. Разом з тим суд критично оцінює коло учасників справи, зокрема не доведеним залишається питання про те, чи належним відповідачем є Одеська міська рада, та чи має бути залучена до участі [PERSON] оскільки за поясненнями позивача між ним та [PERSON] раніше виникав спадковій спір, про остаточне вирішення якого суду жодних відомостей не надано. Окремої уваги заслуговує відсутність у матеріалах справи копії мотивованої постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 6/25 частин спірного домоволодіння: так главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", а отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Виходячи з усіх наведених вище підстав, додатково зауважуючи про відсутність серед наданих суду доказів актуальної інформації про приналежність майна, про спадкування якого йдеться за позовом, відсутність відомостей про наявність чи відсутність будь-яких обтяжень щодо майна, про його стан та правовий статус на теперішній час, суд доходить висновку про те, що позивачем не були належним чином обґрунтовані його вимоги, та незважаючи на роз'яснення суду, позивач розпорядився своїми процесуальними правами та просив суд розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без витребування відомостей зазначеної спадкової справи, а за такого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed