Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь грошові кошти в розмірі 2 730 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 12 вересня 2013 року між ПП "Терек" та ТОВ "Датомакс" було укладено договір позики, за умовами якого 23 вересня 2013 року відповідачу ТОВ "Датомакс" перераховано грошові кошти в сумі 2 730 000 грн. Також, 12 вересня 2013 року між ПП «Терек» та [PERSON] укладено договір поруки за належне виконання зобов'язань, що витікають з договору позики ТОВ "Датомакс". 01 жовтня 2013 року між ним та ПП "Терек" укладено договір уступки вимоги, за яким до нього перейшло право вимоги за договором позики від 12 вересня 2013 року. В зазначений строк позичальник ТОВ "Датомакс" грошові кошти не повернув, на письмову вимогу від 17 лютого 2014 року поручитель також ніяк не відреагував. У зв'язку з цим, звернувся до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивач та його представник надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача ТОВ "Датомакс" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 12 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Датомакс" в особі представника за довіреністю [PERSON] /позичальник/ та Приватним підприємством "Терек" в особі директора Ковальова Владислава Сергійовича /позикодавець/ укладено в простій письмовій формі договір позики, за умовами якого розмір позики складає 2 730 000 грн. Пунктом 1.1 визначено, що позика надається безвідсотково та на цільове призначення, проте розділ 3 договору «Мета та порядок надання позики» не містить застереження щодо цільового використання коштів. Пунктом 3.2 визначено, що позика передається у готівковій формі. Згідно п.4.1 договору строк надання позики - до 30 вересня 2013 року, за п.4.2 - строк повернення позики - до 01.01.2014 року. За п.5.1 після закінчення строку, визначеного в п.4.2 договору, позичальник зобов'язується протягом двох календарних днів повернути позикодавцеві позику. Пунктом 3.1 визначено інший порядок передачі позики, а саме в день підписання сторонами цього договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.6.1 договору, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальникові та діє до повного виконання його умов. Договір позики від 12 вересня 2013 року підписаний представником позичальника за довіреністю [PERSON] та директором ПП "Терек" Ковальовим В.С. та скріплено печаткою ПП "Терек". Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 12 вересня 2013 року між [PERSON] /поручитель/ та ПП "Терек" / кредитор/ укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручилась за виконання зобов'язання ТОВ "Датомакс", що виникають з договору позики від 12 вересня 2013 року. На підтвердження виконання умов договору позики від 12 вересня 2013 року позивачем надано копію платіжного доручення №1 від 23 вересня 2013 року, де платником визначено ПП "Терек", отримувачем ТОВ "Датомакс", сума коштів - 2 730 000 грн., з призначенням платежу - повернення згідно договору позики від 12.03.2013 року. На копії платіжного доручення міститься штамп відділення №7 Дніпропетровського РУ ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" від 26 вересня 2013 року про проведення платежу. 25 лютого 2014 року ПП "Терек" за підписом директора Ковальова В.С. скеровано керівнику відділення №7 ПАТ Банк "Фінанси та кредит" лист щодо зміни формулювання призначення платежу на «перерахування коштів по договору позики б/н від 12.09.2013 року». Відповідно до ст.198 ГК України платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 01 жовтня 2013 року між ПП "Терек" в особі директора Ковальова В.С. та [PERSON] укладено в простій письмовій формі договір уступки вимоги (цесії), за умовами якого позивач набув статусу кредитора та права вимоги за договором позики від 12.09.2013 року, укладеного з ТОВ "Датомакс". За п.6 договору уступки права вимоги до позивача перейшли права, які забезпечують зобов'язання боржника. Договір уступки вимоги від 01 жовтня 2013 року підписаний сторонами та скріплений печаткою ПП "Терек". 04 жовтня 2013 року позивач надіслав на адресу відповідача ТОВ "Датомакс" повідомлення про укладення договору уступки права вимоги. За ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. 17 лютого 2014 року позивачем вручено відповідачу [PERSON] досудову вимогу про належне виконання прийнятого за договором поруки від 12 вересня 2013 року зобов'язання поручителем. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд, встановлюючи фактичні обставини справи, з'ясував, що між ПП "Терек" та ТОВ "Датомакс" 12 вересня 2013 року укладено в простій письмовій формі договір позики, за яким ПП "Терек" на підставі платіжного доручення №1 від 23 вересня 2013 року перерахував обумовлену суму коштів позичальнику ТОВ "Датомакс", право вимоги до якого набув позивач, однак ані позичальник, ані поручитель по спливу строку виконання зобов'язання грошові кошти не повернули, ухиляються від їх повернення, тому вимоги позивача є обгрунтованими та доведеними, а отже, підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved