Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Сурсько-Литовська сільська рада, [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації за місцем проживання. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "БАНК ВОСТОК" житловим будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з житлового будинку [ADDRESS]; зняти з реєстрації за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та 3-тя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник 3-ї особи Сурсько-Литовської сільської ради у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви голова Сурсько-Литовської сільської ради просить суд розглядати справу за відсутності представника сільської ради. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2004 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №148/14-04/в, відповідно до умов якого Банком було надано [PERSON] грошові кошти у сумі 67000,00 доларів США. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору цільовим використанням кредиту було набуття у власність нерухомості. Грошові кошти за Кредитним договором були направлені в рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 17.11.2004 року приватним нотаріусом [PERSON], відповідно до якого [PERSON] набув у власність домоволодіння [ADDRESS]. 17 листопада 2004 року (в день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна) між Банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого у якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором [PERSON] передав у іпотеку домоволодіння [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором Банк звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання кредитного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - домоволодіння [ADDRESS]. 21 вересня 2009 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області позовну заяву Банку задовольнив - визнав право власності за Банком на домоволодіння [ADDRESS]. 07 травня 2010 року КП Дніпропетровського району "Бюро технічної інвентаризації" було зареєстровано право власності на Домоволодіння за Банком. Також на підставі Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Банком було отримано Державний акт на земельну ділянку, яка розташована за адресою місцезнаходження домоволодіння [ADDRESS]. Таким чином, Банк набув право власності на домоволодіння [ADDRESS] на підставі рішення суду в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Банк з метою виявлення всіх осіб, які проживаються у домоволодінні [ADDRESS] звернувся з заявою до Сурсько-Литовської сільської ради. Сурсько-Литовською сільською радою була надана Довідка від 20.06.2013 року №735, відповідно до якої у Домовлодінні зареєстровані та проживають наступні особи: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] 10 липня 2013 року на адресу мешканців домоволодіння [ADDRESS], Банком було направлено повідомлення про виселення вих.№04/1212, відповідно до якого мешканцям надавався час протягом місця виселитися з домоволодіння [ADDRESS] та здійснити зняття з реєстрації місця проживання за адресою знаходження домоволодіння. Всіма мешканцями домоволодіння [ADDRESS], окрім [PERSON], були отримані повідомлення про виселення, про що свідчать Повідомлення про вручення поштової кореспонденції №№00079213, 00079248, 00079167, 00079159, 00079132, 00079256, 00079205, 00079191, 00079140, та листом на адресу [PERSON], який повернувся до Банку за закінченням терміну зберігання. Станом на день подачі позову мешканці не звільнили домоволодіння [ADDRESS] та не здійснили зняття з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Сурсько-Литовської сільської ради від 11.11.2013 року. За положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право члена сім'ї власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Оскільки житлові права членів сім'ї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] припинилося на підставі рішення суду, на підставі чого КП Дніпропетровське районне БТІ було здійснено реєстрацію цього права, а на підтвердження виникнення права власності на земельну ділянку - видано Державний акт на право власності. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, Банк як власник домоволодіння [ADDRESS] обмежений у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження ним у зв'язку з проживанням у ньому мешканців, які втратили право на користування (проживання) у даному домоволодінні з дати набуття Банком права власності на нього на підставі Рішення суду. Також слід зазначити, що ст.109 Житлового кодексу України та ст.40 Закону України "Про іпотеку" передбачають підставу для виселення також звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, відповідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ст.109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Наявність факту реєстрації та проживання у домоволодінні [ADDRESS] неповнолітніх осіб не є підставою для відсутності можливості задоволення даного позову, тому як на момент передачі у іпотеку Банку даного домоволодіння у ньому не проживали та не були зареєстровані неповнолітні особи. Окрім цього, неповнолітніх осіб було зареєстровано у даному домоволодінні [ADDRESS] вже після того, як право власності на нього перейшло до Банку, без згоди останнього на таку реєстрацію (про що свідчать дати народження даних осіб). Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно до ч.ч. 9, 10 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи); позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Outcome: approved