Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

16 липня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. В обґрунтування доводів заяви заявник зазначив, що [INFO] у м. Донецьк Донецької області помер його батько [PERSON] . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті батька йому необхідно для належної реєстрації його смерті уповноваженими органами України. Заявник в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому підтримав заяву, просив справу розглянути за його відсутності. Заінтересована особа про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з`явися, не повідомив про причини неявки. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлені такі обставині та відповідні ним правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерством юстиції України 18.10.2000р. № 52/5, у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та на території проведення АТО проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу Ш Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. № 52/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма 106/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024. Лікарське свідоцтво про смерть видається лікарями, амбулаторно-поліклінічними закладам, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, поталого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. Лікарське свідоцтво про смерть підписується лікарем, який особисто його заповнив, засвідчується круглою печаткою закладу. Згідно з Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545-а, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Статтею 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого до суду за межами такої території України. У проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] відмовлено, у зв`язку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 та виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Донецьк Донецької області, підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 685 виданого Республіканським бюро судово-медичної експертизи 11 лютого 2019 року, згідно якого [PERSON] помер [INFO] атеросклеротичної хвороби серця; копією свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого 12 лютого 2019 року Київським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, згідно якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 89 років, про що 12 лютого 2019 року складений відповідний запис про смерть за № 231, свідоцтва про поховання [PERSON] , світлиною з місця поховання [PERSON] . Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia»,«Ila & cuand Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини». ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для належної реєстрації його смерті уповноваженими органами України. Відповідно до ст.ст.17, 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", п. 1 глави 5 розділу Ш Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. № 52/5, Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545-а,

Outcome: approved