Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У лютому 2020 року комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що підприємство по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання населення, яке зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію та гарячу воду, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідач є споживачем теплової енергії, яку надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідач своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.11.2016 р. по 01.11.2019 р. за централізоване опалення у розмірі 34 045,83 грн. Відповідачу було направлено лист щодо заборгованості з вимогою добровільно сплатити борг. Однак заборгованість у добровільному порядку сплачено не було. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою суду від 16.03.2020 р. прийнято справу до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09.04.2020 р. 07.04.2020р. на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву та клопотання про витребування доказів. В обґрунтування відзиву відповідач вказує, що розрахунок заборгованості, який доданий позивачем до позовної заяви не є розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення, а є розрахунком за купівлю-продаж теплової енергії. Вважає, що позивач за період з 01.11.2016р. до 31.12.2018р. повинен нараховувати оплату за послуги з централізованого опалення у відповідності до вимог п. 40-43 Правил. Однак позивач розрахунок у відповідності до положень Правил не надав, а у наданому розрахунку містяться лише періоди, які підлягають оплаті та суми, нараховані до сплати без зазначення їх складових, також вказує, що позивач безпідставно вважає, що вона є споживачем теплової енергії, тому нарахування відбувається у Гкал. Позивач у позовні заяві посилається на Постанови НКРЕКП, якими затвердженні тарифи у Гкал на постачання теплової енергії для будинків з установленими будинковими приладами обліку теплової енергії та для будинків, у яких не встановлені будинкові прилади обліку теплової енергії, при цьому у розрахунку відсутнє посилання на будь-яку з перелічених постанов НКРЕКП. Позивач в позовній заяві зазначає, що на виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачу так як будинок є багатоповерховим, опалення до квартири 5 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку [ADDRESS] і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення. Вищезазначене твердження позивача про постачання теплової енергії відповідачу не відповідає дійсності так балансоутримувачем будинку [ADDRESS] є ТОВ «УЮТ-2011», отже купувати теплову енергію має право і повинен ТОВ «УЮТ-2011», а житлово комунальні послуги з централізованого опалення отримують мешканці будинку. Згідно з положеннями Правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоповерховий будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання - з розрахунку на 1 кв.м. опалювальної площі квартири та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим, однак в наданому розрахунку дані показники відсутні. У січні 2019 року було встановлено загально будинковий прилад обліку теплової енергії. Однак в розрахунку та в тексті позовної заяви не зазначено про дату встановлення будинкового вузла обліку, також не зазначено чи укладений ним з Балансоутримувачем будинку [ADDRESS] договір купівлі-продажу теплової енергії. Ухвалою суду від 09.04.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Ратушної Р.П., про витребування доказів та відкладено судове засідання. 29.04.2020р. на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив в обґрунтування якої позивач вказує, що твердження відповідача у відзиві на позовну заяву є безпідставними та такими, що не мають значення для розгляду справи, оскільки до відзиву на позовну заяву не було долучено жодного розрахунку позовних вимог та не зазначено у чому конкретно полягає неправильність чи невідповідність наданого позивачем розрахунку вказаним Правилам. В свою чергу, наданий позивачем розрахунок заборгованості є арифметично правильним та складеним у повній відповідності до Правил. Стосовно твердження відповідача про те, що він не є споживачем теплової енергії позивач зазначає, що в даній справі правовідносини між сторонами врегульовані рядом нормативно-правових актів, а оскільки відповідач є власником або членом сім`ї власника квартири [ADDRESS] та отримував послуги з постачання теплової енергії для власних потреб, у період заборгованості, його слід вважати індивідуальним споживачем відповідно до п. 6 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». 07.05.2020р. на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування останніх відповідач вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по особовому рахунку є неналежним доказом, оскільки розрахунок наданий позивачем не є первинним документом і не свідчить про наявність заборгованості, а відображає лише позицію позивача. У розрахунку заборгованості не відображено за період до встановлення 23.12.2018р. групового приладу обліку усі складові формули розрахунку розміру щомісячної плати за послуги, згідно з пунктами 40-43 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», розрахунок також не містить базових даних для можливості перевірки правильності нарахування відповідно до Правил та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018р. 22.09.2020р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення співвідповідача по справі та позовна заява, в якій останній просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] , солідарно заборгованість за централізоване опалення за період з 01.11.2016р. по 01.11.2019р., у розмірі 34 045,83 грн. Ухвалою суду від 19.10.2020р. залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення судом не заперечує (а.с. 73). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляд справи повідомлялися судом належним чином, що підтверджується довідками про доставку SMS, причини неявки суду не повідомили, подали відзив на позовну заяву (а.с.162, 163). Відповідач [PERSON] , у судові засідання призначені на 30.11.2020р., 21.12.2020р., 12.01.2021р. та 23.02.2021р. не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за місцем знаходження майна, однак конверти повернулися до суду з відмітками пошти про причини не вручення - за закінченням терміну зберігання та за допомогою публікацій оголошень про виклик на сайті суду. Відзив на позовну заяву відповідач не подав, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило (а.с. 137, 140, 146, 149, 156, 159). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 280 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, без поважних причин та без повідомлення причин, відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер ВТА №304453, виданий 28.11.2012р., видавник: Биканова І.М. - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу, Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 2318 (а.с.109-110). Згідно довідки КПТМ «Криворіжтепломережа» в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована: [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до актів складених представниками КПТМ «Криворіжтепломережа», до будинку по [ADDRESS] було подано централізоване опалення, яке по закінченню опалювального сезону, було припинено (а.с.10, 11, 12, 13). За положеннями статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Нарахування за опалення по житловим квартирам в будинках, в яких не встановлено будинковому засобу обліку теплової енергії, виконується виходячи з вартості опалення в поточному місяці та опалювальної площі квартири. Виходячи з тарифу за 1Гкал кожного місяця виконується розрахунок фактичних витрат теплової енергії (з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря за поточний місяць згідно довідки авіаційної метеорологічної станції м. Кривого Рогу) та вартість опалення 1 кв. м опалювальної площі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Вирішуючи спір, суд виходив із того, що позивач належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, а відповідачі користувалася наданими їм послугами, проте не здійснювали їх оплату. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому, обов`язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладено саме на споживача. Крім того, на відповідачів, як споживачів комунальних послуг, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Даним законом передбачено, що під договором слід розуміти усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відсутність між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, не звільняє споживачів від оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а лише позбавляє їх можливості скористатися в повному обсязі правами споживача, передбаченими Законом «Про захист прав споживачів», на отримання послуг вчасно та відповідної якості згідно з умовами укладеного договору. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позивачем були надані послуги з постачання теплової енергії [PERSON] та [PERSON] , однак останні належним чином не виконували своїх зобов`язань по оплаті за отриману теплову енергію, у зв`язку з чим, у них перед КПТМ "Криворіжтепломережа" утворилася заборгованість за період з 01.11.2016р. по 01.11.2019р., за централізоване опалення у розмірі 34 045,83 грн (а.с. 9, 107). Судом не встановлено допущення будь-яких порушень надання послуг теплопостачання з боку КПТМ «Криворіжтеломережа». Зі скаргами про надання неякісних послуг з централізованого опалення, зниження температури повітря у житлових приміщеннях відповідачі до позивача не зверталися. Обставини викладені відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву про те, що вона не є споживачем теплової енергії, оскільки балансоутримувачем будинку [ADDRESS] є ТОВ «УЮТ-2011» суд не бере до уваги, так як КПТМ «Криворіжтепломережа» надає теплову енергію для потреб опалення за адресою місця знаходження майна відповідачів. Позивачем надано суду достатньо належних доказів, які підтверджують, що відповідачі отримали та користувалися послугами з теплопостачання та зобов`язані оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. Факт наявності заборгованості, а також правильність розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, законність тарифів та розміру нарахування послуг у встановленому законом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України) порядку ніким не спростовано. При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачкою не спростована. Клопотань про призначення експертизи від представника відповідача, до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами не в повному обсязі виконувались зобов`язання щодо оплати за надані послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у останніх виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі, а тому позов КПТМ "Криворіжтепломережа" підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 2 102 гривні з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved