Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

У черні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Київпастранс» про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги мотивує тим, що 24 січня 2014 року на пр. Московському, 20-а відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса "ЛАЗ" д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить КП "Київпастранс", автомобіля "МАЗ 533603" під керуванням [PERSON], автомобіля "Чері Амулет" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті дій третіх осіб, автомобіль [NUMBER], отримав пошкодження на суму 9 612 грн. 69 коп., що підтверджується звітом № 10984 від 25.01.2014 року. Посилаючись на те, що КП "Київпастранс" в добровільному порядку відмовляється відшкодовувати збитки, позивач просив стягнути з КП «Київпастранс» на свою користь 9 612 грн. 69 коп. майнової шкоди, витрати пов'язані з проведенням оцінки матеріального збитку в сумі 400 грн. та судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року, не виходячи до нарадчої кімнати, залучено [PERSON] як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року, не виходячи до нарадчої кімнати, залучено [PERSON] як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року, не виходячи до нарадчої кімнати, залучено ВАТ "ДОК 7" до участі в справі в якості співвідповідача, а СТзДВ "Гарантія" як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі. У судовому засіданні 09 грудня 2014 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, яку обґрунтував тим, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Враховуючи, що тролейбус "ЛАЗ" д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], належить КП "Київпастранс", а автомобіль "МАЗ 533603" під керуванням [PERSON] належить ПАТ "Деревообробний комбінат №7", просив відповідно до ст. 1172 ЦК України стягнути з КП "Київпастранс" та ПАТ "Деревообробний комбінат №7" на свою користь у рівних частках 9 612 грн. 69 коп. майнової шкоди, витрати пов'язані з проведенням оцінки матеріального збитку в сумі 400 грн. та судові витрати. Представник відповідача КП "Київпастранс" у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник ПАТ "Деревообробний комбінат №7" у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги вони не визнають, оскільки згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року факту завдання шкоди майну позивача джерелом підвищеною небезпеки - автомобілем "МАЗ", що їм належить, не встановлено (а.с. 112-113). Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль [NUMBER] належить на праві власності позивачу. Судом встановлено, що тролейбус "ЛАЗ" д.н.з [NUMBER] належить КП «Київпастранс», а автомобіль [NUMBER] належить ПАТ "Деревообробний комбінат №7". 24 січня 2014 року о 17 год. 35 хв. [PERSON], керуючи автомобілем "МАЗ533603" д.н.з. [NUMBER], по пр. Московському, 20-а в м. Києві, при будь-якій зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам рух, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Чері Амулет" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Одразу ж [PERSON], 24 січня 2014 року о 17 год. 35 хв. керуючи тролейбусом "ЛАЗ" д.н.з [NUMBER] по пр. Московському, 20-а в м. Києвіпід час об"їзду перешкоди, не дотримався безпечного бокового інтервалу, стумоприймачем зачепив металеву конструкцію, яку перевозив автомобіль "МАЗ" д.н.з. [NUMBER] на своєму кузові, в результаті чого дана конструкція впала з кузова на автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим пошкодив вказаний транспортний засіб. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4). Внаслідок даного ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження на суму 9 612 грн. 69 коп., що підтверджується звітом № 10984 від 25 січня 2014 року (а.с. 5-9). Згідно квитанції, витрати пов'язані з проведенням експертизи становлять 400 грн. 00 коп., які оплатив [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз'яснень п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації». Судом встановлено та не заперечувалось представником КП «Київпастранс» та ПАТ "Деревообробний комбінат №7", що в день скоєння ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ "Деревообробний комбінат № 7", а [PERSON] з КП «Київпастранс». Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності їх вини у завданні шкоди позивачам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що КП «Київпастранс» та ПАТ "Деревообробний комбінат № 7" є особами відповідальними за заподіяну позивачу матеріальну шкоду. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з КП «Київпастранс» та ПАТ "Деревообробний комбінат №7" майнової шкоди у рівних частиних відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому пілягають задоволенню. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідачів слід стягнути на користь позивача по 4 806 грн. 45 коп. майнової шкоди з кожного та по 200 грн. 00 коп. з кожного - витрати, пов'язані з проведенням експертизи. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі по 121 грн. 90 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved