Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 05 вересня 2017 року в с. Лукашова, Липовецького району, Вінницької області, помер [PERSON], який приходився їй, [PERSON], рідним батьком. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, відповідно до якого він заповів усе належне йому майно їй. Спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку за наявності заповіту відсутні, отож вона є єдиним спадкоємцем після смерті батька, яка спадщину прийняла у порядку та строки визначені законом. Утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлена можливості, оскільки житловий будинок з по господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Лукашова, вул.. Першотравнева, 26, Липовецького району, Вінницької області, який увійшов до складу спадкової маси належить до колгоспного двору, отож належить його членам на праві спільної сумісної власності, однак визначити яка частка належала спадкодавцеві нотаріусу не представляється за можливе, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У підготовче судове засідання позивач не з'явилась, однак в адресованій суду заяві зазначила про підтримання вимог за позовом, просила суд його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача в підготовче судове засідання також не зявився. В заяві, що сільський голова направив в адресу суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному підготовчому судовому засіданні на підставі наявних у суду матеріалів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. В позові позивач просила суд про витребування доказів, а саме: матеріалів спадкових справ у державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори [PERSON] після смерті брата [PERSON], який помер 07 листопада 1997 року та матеріали спадкової справи після смерті матері [PERSON], яка померла 29 березня 2007 року, а також у приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] матеріали спадкової справи після смерті [PERSON], який помер 04 вересня 2017 року. Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року клопотання задоволено, а матеріали справи розпорядниками інформації надані до суду в межах визначеного строку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку та визначившись із змістом спірних правовідносин, встановив, що 05 вересня 2017 року в с. Лукашова, Липовецького району, Вінницької області, помер [PERSON], в підтвердження чого є свідоцтво про смерть серія І-АМ №381590. Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], що була витребувана судом встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 17 листопада 2006 року, відповідно до якого він заповів усе належне йому майно своїй дочці [PERSON] Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. Інші спадкоємці, які б мали право на спадкування обовязкової частки за наявності заповіту, за матеріалами спадкової справи відсутні. Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, яка в межах шестимісячного строку подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини, отож є такою, що спадщину прийняла. 08 березня 2018 року постановою приватного нотаріуса [PERSON] позивачеві було відмовлено у видачі на їх імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Лукашова, Липовецького району по вул.. Першотравнева, №26 після смерті батька, мотивуючи тим, що вказаний обєкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON], однак визначити яка частка належала померлому не можливо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 20 від 14 березня 1991 року, житловий будинок за №26 по вул. Першотравневій в с. Лукашова, Липовецького району належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON] Згідно відомостей Лукашівської сільської ради, які відображені у довідці № 264 від 04 квітня 2018 року, станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору вищевказаного житлового будинку був [PERSON], членами колгоспного двору - [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Наведене свідчить, що майно колгоспного двору у вигляді житлового будинку за №26 по вул. Першотравневій в с. Лукашова, Липовецького району, належало трьом особам, відтак частки їх становили по 1/3 кожному. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] помер у віці 23 роки - 08 листопада 1997 року. Після його смерті спадщину прийняла мати [PERSON], в силу діючого на час відкриття спадщини законодавства, згідно інформації, яка надана Лукашівською сільською радою (довідка №282 від 17.04.2018). Інші спадкоємці своє право на спадкування не використали, отож [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]. [PERSON] померла 29 березня 2007 року. За життя [PERSON] вчинила особисте розпорядження, яким заповіла усе належне їй майно позивачеві. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Лукашівської сільської ради Липовецького району 17 листопада 2006 року та зареєстрований в реєстрі за №203. [PERSON], будучи чоловіком спадкодавця від своєї обовязкової частки у спадщині відмовився, подавши заяву відповідного змісту, що наявна в матеріалах спадкової справи. Позивач спадщину після смерті матері прийняла шляхом подачі заяви нотаріусу в межах шестимісячного строку. За наслідками розгляду заяви було видано нотаріальні акти на майно, що увійшло до спадкової маси після смерті матері. Встановлені судом обставини, що були перевірені зібраними у справі доказами вказують на те, що майно у вигляді часток житлового будинку за №26 по вул. Першотравневій в с. Лукашова, Липовецького району, тобто по 1/3, що належали їх власникам, успадкувала в порядку черговості позивач, отож з моменту відкриття спадщини нерухоме майно належить спадкоємцеві. Згідно свідоцтва про народження та укладення шлюбу позивача судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача, а [PERSON] відповідно братом. За таких\~обставин та\~у контексті\~приведених вище\~правових норм,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачем\~доведено обставини\~викладені у\~позовній заяві, наявність порушених прав позивача є очевидною, а визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved