Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

17 квітня 2020 року від Першого заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради надійшла позовна заява до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Державного реєстратора Тураєва Юрія Володимировича про визнання незаконним рішення реєстратора, скасування записів про право та закриття розділу щодо майна. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає наступне. Так позивач вказує, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 по справі № 2/1522/11679/11 позов Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі ОМР та Обласного комунального підприємства по обслуговуванню іноземних представництв задоволено, витребувано нежитлове приміщення площею 85 кв. м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] , з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради. Постановою апеляційного суду Одеської області від 02.10.2018 рішення суду першої інстанції залишене без змін. Зазначене рішення суду виконане, право власності на приміщення зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за Одеською міською радою на підставі рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко О.В. № 44029457 від 14.11.2018 року. Встановлено, що на підставі рішення № 36519799 від 08.08.2017 про державну реєстрацію прав державного реєстратора Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Тураєва Ю.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна та Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано нежитлове приміщення площею 89 кв. м., розташоване по [ADDRESS] . Підставою для реєстрації зазначено: рішення, серія та номер: 194-ІІІ, видане 25.03.1975 виконкомом Кагановичської райради м. Одеси. Проте, листом від 23.01.2020 № 253-11.1-31 Департамент архівної справи та діловодства ОМР повідомив, що згідно довідкового матеріалу департаменту: справи фондів, описи справ, журнал надходження документів на зберігання та ін., рішення №194-ІІІ від 25.03.1975 Кагановичської райради м. Одеси не існує. Таким чином позивач стверджує, що реєстрація права власності на зазначене приміщення проведене на підставі неіснуючих документів, у зв`язку з чим Приморським ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області зареєстроване кримінальне провадження № 12019160500003436. Позивач вказує, що нежитлове приміщення площею 85 кв. м., що знаходиться в буд. [ADDRESS] , власником якого є Одеська міська рада, та нежитлове приміщення площею 89 кв. м. по [ADDRESS] , яке зареєстроване за відповідачами, є одним й тим самим об`єктом нерухомості. Листом № 72 від 10.03.2020 КП «Право» ОМР повідомлено, що відомості щодо адреси: [ADDRESS] відсутні. Як зазначає позивач, незважаючи на те, що переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав на спірний об`єкт надано не було, державним реєстратором Тураєвим Ю.В. здійснено таку реєстрацію, чим порушено вимоги ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що є підставою для її скасування. Незважаючи на те, що право власності за [PERSON] зареєстроване незаконно, останній на підставі договору купівлі-продажу № 986 від 31.08.2017 продав зазначений об`єкт [PERSON] . [PERSON] в свою чергу, на підставі договору - купівлі-продажу № 50 від 23.01.2018 продав спірний об`єкт [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Оскільки [PERSON] у встановленому законом порядку право власності на спірне нежитлове приміщення не набував, а право власності інших осіб за угодами на це нежитлове приміщення похідне від законності набуття права власності первісним власником, зазначені договори є незаконними. Реєстрація права власності на нежитлове приміщення площею 89 кв. м. по [ADDRESS] за відповідачами порушує права власника спірного майна - Одеської міської ради, оскільки на одне приміщення фактично існує дві реєстрації права власності за різними власниками. Крім того, приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , фактично не існує, у зв`язку з чим дії державного реєстратора щодо відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо останнього об`єкту є протиправними. У зв`язку з тим, що спірне Майно зареєстроване за територіальною громадою м. Одеси у Державному реєстрі речових прав На нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 1693235351101, розділ щодо нерухомого майна № 1321572751101, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підлягає закриттю, оскільки існуюча реєстрація права власності на об`єкт комунальної власності за іншими особами перешкоджає її праву володіти, користуватися належним їй майном. Виходячи з вищевикладеного позивач просить суд: ?Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області Тураєва Юрія Володимировича на підставі якого за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, площею 89 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . ?Скасувати у "Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 21774859 про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 89 кв. м., який розташований по [ADDRESS] . ?Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 22112636 про право власності [PERSON] (код [NUMBER] ) на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 89 кв. м., який розташований по [ADDRESS] . ?Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 24494035 про право власності [PERSON] на 1/2 об`єкту нерухомого майна, загальною площею 89 кв. м., який розташований по [ADDRESS] . ?Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 24494160 про право власності [PERSON] на 1/2 об`єкту нерухомого майна, загальною площею 89 кв. м., який розташований по [ADDRESS] . ?Припинити право власності [PERSON] та [PERSON] (на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 89 кв. м., який розташований по [ADDRESS] . ?Закрити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно розділ щодо об`єкта нерухомого майна № 1321572751101. ? Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути Одеській міській раді об`єкт нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , реєстраційний номер 1693235351101. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2020 року заяву позивача про забезпечення задоволено та накладено арешт на нежитлове приміщення площею 89 кв.м., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] (код [NUMBER] ) та [PERSON] (код [NUMBER] ), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1321572751101. У судовому засіданні призначеному на 30 липня 2020 року представник Одеської міської позов підтримав в повному обсязі, вказав що йому не відомо чому Одеська міська рада самостійно не зверталася з зазначеною позовною заявою. 24.09.2020 року від представника Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноваженої особи Одеської міської ради. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання призначене на 09.06.2021 року з`явився представник прокуратури Місюрко Г.А. та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Адабаш С.А. Представник прокуратури Місюрко Г.А наполягала на задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Адабаш С.А заперечувала проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи сповіщені належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін суд приходить встановив наступне. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна нежитлове приміщення площею 89 кв. м. за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Останній на підставі договору купівлі-продажу № 986 від 31.08.2017 продав зазначений об`єкт [PERSON] . [PERSON] в свою чергу, на підставі договору - купівлі-продажу № 50 від 23.01.2018 продав спірний об`єкт [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна нежитлове приміщення площею 89 кв. м. за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частки [PERSON] та [PERSON] . Підставою виникнення права власності вказано договір купівлі-продажу, серія та номер: 50, виданий 23.01.2018. На підставі рішення № 36519799 від 08.08.2017 про державну реєстрацію прав державного реєстратора Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Тураєва Ю.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна та Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано нежитлове приміщення площею 89 кв. м., розташоване по [ADDRESS] . Підставою для реєстрації зазначено: рішення, серія та номер: 194-ІІІ, видане 25.03.1975 виконкомом Кагановичської райради м. Одеси. Відповідно до листа від 23.01.2020 № 253-11.1-31 Департамент архівної справи та діловодства ОМР повідомив, що згідно довідкового матеріалу департаменту: справи фондів, описи справ, журнал надходження документів на зберігання та ін., рішення №194-ІІІ від 25.03.1975 Кагановичської райради м. Одеси не існує. У зв`язку з цим позивач просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути Одеській міській раді об`єкт нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , реєстраційний номер 1693235351101. Проаналізувавши вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора на підставі якого за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про право власності відповідачів, припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно, а також повернення Одеській міській раді об`єкту нерухомого майна який розташований по [ADDRESS] , реєстраційний номер 1693235351101 суд вбачає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту виходячи з наступного. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.(Постанова КГС ВС від 21.01.2021 у справі № 925/1222/19). Позивач вказує, що нежитлове приміщення площею 85 кв. м., що знаходиться в буд. [ADDRESS] , власником якого є Одеська міська рада, та нежитлове приміщення площею 89 кв. м. по [ADDRESS] , яке зареєстроване за відповідачами, є одним й тим самим об`єктом нерухомості. Однак, дане твердження не доведене належними та допустимими доказами. Так, суд вказує, що план житлового приміщення в будинку [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно до наданих технічних паспортів візуально має спільні ознаки, однак вони не ідентичні та мають розбіжності в площі окремих частин та в загальній площі цих нежитлових приміщень. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення суд враховує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з метою захисту права власності Одеської міської ради, позивач вказує, що реєстрація права власності на нежитлове приміщення площею 89 кв. м. по [ADDRESS] за відповідачами порушує права власника спірного майна - Одеської міської ради, оскільки на одне приміщення фактично існує дві реєстрації права власності за різними власниками у зв`язку з чим просить суд зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути Одеській міській раді об`єкт нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] . В той же час, позивач зазначає, що приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , фактично не існує. У справі відбувається поєднання різних способів захисту прав: позивач заявляє зобов`язальну по суті вимогу (про реституцію речі) на підставі визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення з порушенням вимог закону, тоді як у цих цілях йому надано право на віндикаційний (речово-правовий) позов. Великою Палатою Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), сформульовано правовий висновок, за змістом якого задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. В той же час ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). ? Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Саме таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (14-208цс18)). Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Виходячи з обставин справи, у разі доведення позивачем того факту, що спірне нежитлове приміщення площею 85 кв. м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] та об`єкт нерухомого майна, загальною площею 89 кв. м., який розташований по [ADDRESS] у є одним і тим самим об`єктом з різними адресами, та у разі задоволення вимог про його витребування це рішення суду має стати підставою для припинення права власності та для внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed