Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

03 травня 2017 року до суду звернувся [PERSON] та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року у сумі 46214 грн. 05 коп., а також компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 26 березня 2015 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 31539 грн. 55 коп. та за період з 28 квітня 2016 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 12264 грн. 70 коп. (а.с. 1-8, 35-39) Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач працював головним інженером Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» та був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію 04 вересня 2013 року. При звільненні і дотепер відповідач не провів з ним повний розрахунок. З підстав ст.. 117 КЗпП України він вже звертався до суду з позовами і рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за періоди з 5 вересня 2013 року по 27 квітня 2016 року були ухвалені. Однак дотепер розрахунок так і не проведений, в звязку з чим позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку і за наступний період до дня ухвалення судового рішення, розмір якого обрахований виходячи з середньомісячного заробітку у сумі 3350 грн. 00 коп. Крім того посилається на те, що оскільки відповідачем не виплачуються належні йому суми заробітної плати, він має право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів в звязку з порушенням строків їх виплати за відповідні періоди. В ході судового засідання позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь яких клопотань чи заперечень суду не представив. (а.с. 27, 31, 32, 34) З огляду на це, з підстав положень ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши в повному обсязі письмові докази у справі, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляд на наступні встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 04 вересня 2013 року був звільнений з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію . (а.с. 10) Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення позивачеві не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 49129 грн. 17 коп., що підтверджується заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року. (а.с. 12-13) Позивач стверджує, і ці обставини не спростовані відповідачем, що дотепер заборгованість по заробітній платі у вищевказаній сумі йому не виплачена. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~ У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що\~ не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 5 вересня 2013 року по 27 квітня 2016 року стягнуто заочними рішеннями Світловодського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року у справі № 401/78/15-ц та від 27 квітня 2016 року у справі № 401/771/16-ц. (а.с. 12-13,17-18) З підстав ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час до проведення повного розрахунку, відтак його вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 28 квітня 2016 року дотепер є обґрунтованими. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~є\~\~компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. \~\~Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст.27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна\~\~заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Два останні повні календарні місяці роботи позивача серпень та липень 2013 року , відтак при визначенні розміру середньоденної заробітної плати, яка має враховуватися при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід враховувати заробіток саме за ці місяці, який складає 3350 грн. 00 коп. (а.с.16) Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача визначена шляхом ділення сукупного заробітку за серпень та липень 2013 року на кількість робочих днів у цьому періоді і становить 152 грн. 27 коп. ( 3350 грн. 00 коп. : 44 робочих дні =152 грн. 27 коп.) Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, у розрахунковому періоді з 28 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року визначено 258 робочих дні. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року у сумі 43396 грн. 95 коп. ( 258 робочих днів Х 152 грн. 27 коп. середньоденної заробітної плати = 43396 грн. 95 коп.) Розрахунок середнього заробітку, зроблений позивачем виходячи з середньомісячної заробітної плати не ґрунтується на нормах матеріального права та не приймається судом до уваги. Вирішуючи позов в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, суд виходив з такого. Якщо виплата заробітної плати проводиться на один і більше календарних місяців, то відповідно до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» роботодавець зобов'язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Відповідно до\~ст. 34 Закону України "Про оплату праці"\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із ст. ст.\~1,\~2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Відповідно до ст. 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати та п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Оскільки \~така заборгованість на даний час не виплачена, обовязок її нарахування для відповідача поки що не виник, відтак позовні вимоги [PERSON] в цій частині є передчасними та у їх задоволенні належить відмовити. Судові витрати у справі суд розподіляє у відповідності до положень ст.. 88 ЦПК України та покладає їх на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial