Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Волинської філії ПАТ КБ «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу, третьої особи: ВДВС Рожищенського РУЮ про визнання виконавчого надпису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 березня 2006 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 27.02.2008 року стягнуто з нього в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 4145.15 грн. заборгованості за кредитним договором. Проте у 2014 році ПАТ КБ «Приватбанк» повторно звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором від 30.03.20006 року, збільшивши суму заборгованості на 20035.97 грн.. Рішенням суду від 07.04.2015 року у задоволені позовних вимог стягувача відмовлено, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності і про застосування якого заявив відповідач. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02.06.2015 року рішення Рожищенського районного суду залишено в силі. Також у своєму рішенні апеляційний суд зазначив, що строк дії кредитного договору завершився 30.03.2008 року. 25 січня 2016 року у ВДВС Рожищенського РУЮ при отриманні розрахункового рахунку щодо сплати аліментів позивач дізнався, що у відділі перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 23 лютого 2015 року про стягнення з нього 102246.78 грн., з яких: основний борг - 3797.33 грн., сума заборгованості по відсоткам - 30012.40 грн., комісія - 1255.00 грн., пеня - 65482.05 грн., витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису - 1700.00 грн.. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушення вимог чинного законодавства України. Так, вчиняючи виконавчий напис від 23.02.2015 року нотаріус не звернула уваги на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 30.03.2008 року. На момент здійснення виконавчого напису між сторонами був наявний спір, про що було відомо і ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки останній звертався до суду у 2008 році та у 2015 році щодо стягнення заборгованості, було винесено рішення, які набрали законної сили. Просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 23 лютого 2015, зареєстрований в реєстрі за № 603, таким, що не підлягає виконанню та скасувати. 27.04.2016 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала додаткові пояснення, в обгрунтовання яких зазначила, що згідно умов кредитного договору від 05.04.2006 року банк надав [PERSON] кредит в розмірі 4500 грн. у строк з моменту укладання договору 05.04.2006 по 06.04.2009 року. Таким чином, по даному договору встановлений чіткий термін виконання зобов'язань - до 06.04.2009 року. Оскільки [PERSON] до зазначеного строку не виконав свої зобов'язання, то у банку саме з цього моменту виникло право на вимогу виконати зобов'язання. При цьому, банк жодного разу не звертався з вимогою стягнути кошти з позивача, а лише 23.02.2015 року нотаріусом було винесено виконавчий напис, про який [PERSON] дізнався у 2016 році. При винесення виконавчого напису, нотаріус мав би звернути увагу на істотні умови кредитного договору, де чітко зазначено строк, з якого у банку виникло право вимоги, тобто з 07.04.2009 року. Тому термін протягом якого нотаріус мав право вчиняти відповідні дії продовжувався до 07.04.2012 року. Виконавчий напис був винесений із порушенням строків позовної давності. Останній платіж був здійснений [PERSON] в рахунок погашення кредиту у лютому 2007 року. І саме з наступного місяця, тобто з березня 2007 року, виникає термін позовної давності. Тому, у такому випадку нотаріус мав винести виконавчий напис у період з березня 2007 року по березень 2010 року, а не в лютому 2015 року. Також, при винесенні виконавчого напису невірно вказано суму заборгованості, яка підлягає до сплати позивачем. У виписці з розрахунку зазначається, що загальна сума заборгованості становить 101046.78 грн., в т.ч. заборгованість з комісії у розмірі - 1755.00 грн. Однак, у виконавчому написі зазначено, що загальна сума заборгованості становить 100546.78 грн., в т.ч. заборгованість з комісії у розмірі - 1255.00 грн. При розрахунку заборгованості не слід було долучати суму заборгованості з пені за останні роки, оскільки до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. У виконавчому написі допущено неточності у сумах стягнення, що ставить під сумнів достовірність зазначених сум та порядок їх нарахування. Оскільки, нотаріус не пересвідчилась щодо безспірності вимог банку щодо стягнення заборгованості, не звернула увагу на пропущення трьохрічного строку здійснення виконавчого напису, а тому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Волинської філії ПАТ КБ «Приватбанк» - Голярчук А.А. в судове засідання не з'явилася, 07.07.2016 року подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов не визнала на підставі доводів, викладених у письмових запереченнях. У задоволенні позову просить відмовити. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, а також письмові заперечення проти позову. В своїх запереченнях відповідач зазначила, що при вчиненні нею оспорюваного виконавчого напису були дотримані вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо трирічного строку для вчинення виконавчого напису, оскільки з моменту пред'явлення вимоги, на підставі якої було вчинено виконавчий напис, не минуло трьох років, що підтверджується копією самої вимоги про усунення порушень, поштовою квитанцією та описом складення. Наявність зазначених позивачем рішень не може свідчити про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису за безспірності вимог. Необхідності подання для вчинення виконавчого напису вказаних позивачем доказів жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, тому додатково витребувати зазначені документи, зокрема, рішення суду, до поданих банком документів законодавство не зобов'язує. Тому вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, діяла у повній відповідності до Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису. Крім того, чинне законодавство не передбачає такого способу захисту порушеного права як скасування виконавчого напису. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник третьої особи ВДВС Рожищенського РУЮ в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Тому, суд ухвалив, провести судовий розгляд справи у відсутності сторін. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами по справі, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір № VOQ0SE00005238, відповідно до умов якого Банк надав йому строковий кредит на строк по 06.04.2009 року включно в розмірі 4500 грн. на розвиток господарства зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2, 00 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1, 50% від суми виданого кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника по погашенню кредиту, відсотків та комісії, позичальник [PERSON] надав банку в заставу коня, корову, телевізор, загальною вартістю 5950.00 гривень. На період дії договору предмет застави знаходиться у володінні і користуванні позичальника. Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується предметом застави, складає 8814.24 грн. Договором передбачалось звернення стягнення на предмет застави у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с. 28-29). 23 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 102246,78 грн., як з боржника за кредитним договором №VOQ0SE00005238 від 05.04.2006 року (а.с. 6). За виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» у розмірі: основний борг - 3797.33 грн., сума заборгованості по відсотках - 30012.40 грн., комісія - 1255.00 грн., пеня - 65482.05 грн., а також витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн. Строк за який проводиться стягнення вісім років дев'ять місяців тридцять днів, а саме з 05.04.2006 року по 04.02.2015 року. Виконавчий напис має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. Однак, з виписки розрахунку зазначається, що загальна сума заборгованості становить 101046.78 грн., в т.ч. заборгованість з комісії у розмірі - 1755.00 грн.. Як встановлено судом, 05.06.2015 року в.о.начальника ВДВС Рожищенського РУЮ на підставі заяви від 05.06.2015 було відкрито виконавче провадження ВП № 47765898 з виконання даного виконавчого напису (а.с.13). Як свідчить позовна заява, про наявність існуючого виконавчого напису приватного нотаріуса позивачу стало відомо 25.01.2016 року (а.с.3). Аналіз наявних у справі документів свідчить про порушення банком та нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями. Частиною другою статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172. Згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Пунктами 282-209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року, яка діяла на час вчинення виконавчого напису (п. 3.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5) передбачено, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу подається заява, документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року із змінами та доповненнями, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. Приймаючи рішення про звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, стягувачу необхідно надати документи, які б підтверджували наступні умови, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, визначений Постановою Кабінету Міністрів України; чи є в наявності та оформлені належним чином документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України, чи підтверджують наявні документи безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та прострочення виконання зобов'язання; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому написі (а.с.6) не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, не підтверджено його безспірність, що є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями та пунктів 282-209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням процедури, а саме: кредитор не направляв боржнику письмову вимогу про повернення заборгованості у визначений строк та попередження про початок примусових заходів стягнення заборгованості у випадку не задоволення боржником вимоги Банку в добровільному порядку, хоча таке попередження повинно бути направлено боржникові не менш, ніж за 30 днів до звернення кредитора до нотаріуса за виконавчим написом (п. 2.3. Глави 16 Наказу «Про затвердження Порядку нотаріальних написів нотаріусами України» від 22.02.2002 року № 296/5. З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу позивача було направлено письмову вимогу від 10.02.2015 року про усунення порушень за кредитним договором від 05.04.2016 року (а.с.32, 33). Проте, матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Як встановлено судом, здійснюючи виконавчий напис від 23.02.2015 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не отримала ні від банку, ні від позичальника первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми нарахованих процентів за користування кредитом, комісії та пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за його користування, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Здійснений працівниками банку розрахунок заборгованості за кредитним договором є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача. Незважаючи на це, всупереч вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" нотаріус вважав розрахунок заборгованості, здійснений банком, документом, який підтверджує безспірність заборгованості позичальника. Також, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису було порушено строки давності. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 256 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк закінчення боргового зобов'язання за кредитним договором закінчується через три роки після спливу строку за кредитним договором. Кредитний договір було укладено 05.04.2006 року на строк по 06.04.2009 року включно, а отже права вимоги повернення заборгованості закінчився в квітні 2012 року, після закінчення якого нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис. Беручи до уваги зазначене, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за кредитним договором, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та доводів, що вказана заборгованість є безспірною зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, та зі спливом строків позовної давності. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Волинської філії ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відносно позовних вимог [PERSON], заявлених до відповідача приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як слідує з роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Таким чином, оскільки, нотаріус, який вчинив виконавчий напис не може бути відповідачем за даним позовом, а дійсним відповідачем може бути лише кредитор, то позовні вимоги [PERSON] пред'явлені до приватного нотаріуса Бондар І.М. є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (ч.2 ст.15 ЦПК України). Так, ч.12 ст.110 ЦПК України передбачено розгляд справ за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст.50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який грунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. За таких обставин, суд вважає, що нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, тому виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинений 23.02.2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 603, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про скасування виконавчого напису, то відповідно до ч. 12 ст. 110 ЦПК України такого способу захисту порушеного права чинним законодавством не передбачено, тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача Волинської філії ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: partial