Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

31 січня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення розміру заявлених вимог від 11.07.2017 року позивач просить: визнати незаконними дії ТОВ «Житло-Сервіс» щодо включення до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № КЛ-7-33 від 01 березня 2015 року п.3, наступного змісту: «Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить: 4,8044 грн. за 1 кв.м загальної площі»; визнати недійсним п. 3 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № КЛ-7-33 від 01 березня 2015 року; стягнути з ТОВ «Житло-Сервіс» 3 233,28 грн. - основного боргу, 1 094,70 грн. - інфляційних втрат, 174,28 грн. - 3 % річних від простроченої суми; стягнути з ТОВ «Житло-Сервіс» 10 508,16 грн. - збитків; стягнути з ТОВ «Житло-Сервіс» моральну (немайнову) шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в грудні 2012 року [PERSON] та [PERSON] стали власниками квартири [ADDRESS]. Після закінчення ремонту з березня 2015 року позивач та його дружина постійно проживають в квартирі. 15 березня 2015 року ТОВ «Житло-Сервіс» припинило подачу електроенергії в квартиру та 16 березня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача для з'ясування причин відключення електроенергії, на що представник відповідача пояснив це відсутністю договору на надання ТОВ «Житло-Сервіс» послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В цей же день [PERSON] та ТОВ «Житло-Сервіс» було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № КЛ-7-33. В договорі, в якості споживача зазначено [PERSON], проте вона договір з відповідачем не укладала. Як зазначає позивач, хоча договір було укладено 16 березня 2015 року, відповідачем в якості його укладення зазначено 01 березня 2015 року, крім того, після підписання договору, позивачу для підключення електроенергії необхідно було заплатити за послуги з утримання будинків і споруд за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року включно та 300,00 грн. за повторне підключення до електромережі. Заперечення позивача щодо відсутності надання послуг за цей період та підстав для відключення електроенергії не знайшли розуміння з боку відповідача. Зазначеним вище договором розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення договору становить 4,8044 грн. за 1 кв.м. площі. Позивач зазначає, що в договорі відповідачем зазначено тариф на свою послугу, який не було затверджено виконавчим органом, що є порушенням ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування», статей 7, 14, 31, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Крім того, умова про встановлення зазначеного розміру плати за утримання будинку та прибудинкової території є несправедливою умовою договору та Договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, що також є на думку позивача підставою для визнання пункту договору недійним так як порушує статті 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Київська міська державна адміністрація затвердила тарифи лише 08.04.2016 року. Збитки завдані відповідачем застосуванням п.3 Договору за період з березня 2014 року по березень 2015 року включно складає 10 508,16 грн. (808,32 грн. х 13 місяців). За період з листопада 2014 року по березень 2016 року позивач сплатив за послуги з утримання будинку та прибудинкової території 13 741,44 грн. (168,40 кв.м. х 4,8044 грн. х 17 місяців). Так як за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року позивач без відповідної правової підстави сплатив кошти за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3 233,28 грн. (808,32 грн. х 4 місяці), оскільки між сторонами не було укладено договору, тому на підставі статей 1212 та 1213 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ч.2 статті 625 ЦК України три відсотки річних на суму 3 233,28 грн. за період з 17.03.2015 року по 31.12.2016 року в сумі 174,28 грн. та інфляційні за вказаний період в сумі 4 326,98 грн. Також позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода незаконними діями відповідача, які полягають у відключенні квартири позивача від електромережі; примушування підписати договір «заднім числом» та оплачувати рахунки; незаконному включенні до договору інформації про тариф, який не було затверджено у встановленому законом порядку. Зазначені моральні страждання позивач оцінив в розмірі 10 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. В запереченнях представник зазначив, що договір підготовлений відповідачем на основі типового договору. Договір позивач підписав без зауважень та за вільного волевиявлення. Житлово-комунальні послуги надавались позивачу в повному обсязі, що підтверджується відсутністю актів-претензій щодо ненадання послуг. Крім того, позивач сплачував за отримані послуги. Підстави для визнання недійсним договору відсутні. Щодо тарифів представник зазначила, що він був розрахований у липні 2014 року та подано до Управління цінової політики Департаменту економіки та інвестицій на отримання висновків щодо розрахунків економічно обгрунтованих планових витрат під час формування тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. До затвердження тарифу органом місцевого самоврядування, ТОВ «Житло-Сервіс» застосовував тариф, який розрахований згідно з постановою кабінету міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Також представник зазначив, що кошти, які сплатив позивач не можуть бути витребувані на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки вони отримані як плата за договором. Також позивач на підтвердження моральної шкоди не надав належних доказів, а тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира має загальну площу 168,40 кв.м., житлову площу 102,40 кв.м. в рівних частинах. 01 березня 2015 року між ТОВ «Житло-Сервіс» (далі - Виконавець) та [PERSON], [PERSON] (далі - Споживач) було укладено Договір № КЛ-7-33 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, фактично договір був підписаний лише позивачем 16.03.2015 року. Проти зазначеного представник відповідача не заперечувала. Згідно п. 1 Договору, предметом цього договору є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS], а Споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Як зазначено в п.2 Договору, Виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору. Відповідно п. 3 Договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить: 4.8044 грн. за 1 кв.м. загальної площі. Пунктом 22, 23 Договору визначено, що тарифи на послуги визначаються органами місцевого самоврядування та іншими нормативними актами згідно чинного законодавства України. При зміні тарифів, що набрали законної сили в установленому порядку, додаткові зміни до цього договору не вносяться. Як встановлено в судом, [PERSON] листом від 09.07.2015 року звернулася до Антимонопольного комітету України щодо порушення ТОВ «Житло-Сервіс» законодавства про захист економічної конкуренції при наданні житлово-комунальних послуг мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS]. Рішенням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.01.2016 року №3 справа №139-01/09.15, постановлено: визнати, що ТОВ «Житло-Сервіс» протягом періоду з 10.11.2014 року по 20.10.2015 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території м. Києва, де розташований будинок за адресою: [ADDRESS], який знаходиться на балансі (обслуговуванні) товариства, з часткою 100 %, оскільки на цьому ринку не було жодного конкурента; визнано дії ТОВ «Житло-Сервіс», які полягають у нарахуванні власникам (наймачам) квартир у будинку за адресою: [ADDRESS], плати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за тарифом, який не затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) для вищевказаного будинку, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: [ADDRESS], який знаходиться на балансі (обслуговуванні) товариства, що може привести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку; накладено штраф на ТОВ «Житло-Сервіс» у розмірі 10 000,00 грн.; зобов'язано ТОВ «Житло-Сервіс» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку, який знаходиться на балансі (обслуговуванні) Товариства, у відповідність до вимог Порядку формування на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово-комунальні послуги» у двомісячний строк з одержання рішення. ТОВ «Житло-Сервіс» листом №1326 від 24.09.2015 року зазначило, що до затвердження тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку за адресою: [ADDRESS], ТОВ «Житло-Сервіс» застосовує тариф, розрахований відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Листом ТОВ «Житло-Сервіс» від 13.05.2015 року №637 [PERSON], у відповідь на її звернення від 06.05.2015 №265 щодо перерахунку сплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій повідомлено, що порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджено постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Згідно із зазначеним Порядком розмір тарифу визначається по кожному будинку окремо залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинку і споруд та прибудинкових територій згідно з типовим переліком послуг. Тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку [ADDRESS] становить 4,80 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. А тому було відмовлено в проведенні перерахунку сплати послуги з утримання будинку та прибудинкової території. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Житло-Сервіс» подавав заяви на встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, починаючи з 29.07.2014 року, проте тарифи не були затверджені та матеріали повертались на доопрацювання. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2016 року № 206 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» внесено зміни до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2014 року №1078, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у м. Києві 20.10.2014 року за №42/1095 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.03.2015 року №210). Згідно із додатком до розпорядження, встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку [ADDRESS] в наступних розмірах: оплата послуг після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим: -6,09 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири за місяць, крім квартир першого поверху; -5,03 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири першого поверху. Оплата послуг не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим: -6,09 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири за місяць, крім квартир першого поверху; -5,03 грн. за 1 кв. м загальної площі квартири першого поверху. Статтею 13 Конституції України встановлене положення про те, що «власність зобов'язує». Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Вимогами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлюють обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Стаття 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до положень частини 1 статті 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З копій квитанцій вбачається, що за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року за утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] нараховувалось щомісячно 808,32 грн. плати за утримання будинку та прибудинкової території, що за чотири місяці становить 3 233,28 грн. 16.03.2015 року [PERSON] сплатив 4 612,00 грн. за комунальні послуги. Як вбачається, зазначена сума включає і 3 233,28 грн. плати за утримання будинку та прибудинкової території. Отже, оскільки в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року позивач отримував житлово-комунальні послуги та оплатив їх. Суду не надано доказів, що житлово-комунальні послуги не надавались чи надавались у меншому об'ємі, підстави вважати, що сума 3 233,28 грн. отримана без відповідної правової підстави відсутні, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача зазначеної суми та нарахованих на вказану суму 3% річних та інфляційних втрат. Позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача 10 508,16 грн. (сплачені житлово-комунальні послуги за 13 місяців березень 2014 року - березень 2015 року по 808,32 грн. щомісячно) зазначив що вказана сума є збитками. З копій квитанцій, які є в матеріалах справи вбачається, що щомісячно нараховувалось плати за утримання будинку та прибудинкової території по 808,32 грн., проте позивач не повністю сплачував зазначені суми: -Березень, квітень, червень, липень, серпень 2015 року сплатив по 606,24 грн. (168,4 х 3,60) -листопад 2015 року сплатив за електроенергію, утримання будинку та прибудинкової території за тарифом 1,10 коп. всього 2000,00 грн. Виокремити із зазначеної суми скільки сплачено за утримання будинку та прибудинкової території неможливо. -В березні 2016 року сплачено 6 661,61 грн. за комунальні послуги за березень (як зазначено в призначенні платежу). За травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий 2016 року суду не надано доказів сплати за житлово-комунальні послуги. А наявні в матеріалах справи рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, які не містять доказів їх оплати не можуть бути доказом їх оплати. Збитками у відповідності до положень ч.2 ст.22 ЦК України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи, що сплачені суми є платою за отримані житлово-комунальні послуги так як суду не було надано доказів, що послуги не надавалися, вказані суми не можуть бути збитками, також матеріали справи не містять доказів, що саме 10 508,16 грн. було сплачено за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до положень п.2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону належить до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Діючим законодавством не передбачено затвердження тарифів обслуговуючою організацією, вони мають можливість лише у відповідності до положень Порядку формування тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово-комунальні послуги» сформувати тариф, який в подальшому має бути затверджений органом місцевого самоврядування. Згідно ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги. А тому, оскільки відповідачем в порушення норм чинного законодавства включено до договору - п.3 - положення щодо тарифу, який на момент підписання договору не був затверджений органом місцевого самоврядування, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій ТОВ «Житло-Сервіс» щодо включення до Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №КЛ-7-33 від 01 березня 2015 року пункту 3 наступного змісту: «Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить: 4.8044 грн. за 1 кв.м. загальної площі» та визнання недійсним п.3 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №КЛ-7-33 від 01 березня 2015 року. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства до положень договору було внесено інформацію про тариф, який не затверджений органом місцевого самоврядування, суду не надано доказів спричинення моральної шкоди позивачу, не надано доказів чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно з положеннями статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial