Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою у якій просять припинити право власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 2/12 частини житлового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частини житлового будинку [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Адреса зазначеного вище житлового будинку була змінена з [ADDRESS], Львівської області, на [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення серія [NUMBER] від 12.10.2000 року, виданим ЛОДК "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", записаним в реєстрову книгу №1 за реєстровим №76, [PERSON] на праві власності належить 1/2 житлового будинку [ADDRESS]. Разом з тим, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.07.2012 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 1/4 частини за кожним, житлового будинку [ADDRESS]. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 28.07.2012 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2013 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на 1/4 житлового будинку [ADDRESS]. Частки у праві спільної власності не виділені в натурі. З огляду на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, через неприязні стосунки, що склалися з іншими співвласниками, позивачі просять припинити право власності відповідача на його частку, оскільки таке не завдасть істотної шкоди інтересам останнього та членам його сім'ї, так як житлом вони забезпечені. За таких обставин, позивачі просять позов задоволити. Позивач [PERSON] позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити. Позивач [PERSON] позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідач чинить перешкоди в користуванні належним йому на праві власності будинком, однак за захистом своїх порушених прав в правоохоронні органи не звертався. Ним подана до суду позовна заява про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення та реальний розподіл будинку [ADDRESS]. Проте, вказана цивільна справа залишена судом без розгляду в зв'язку з неявкою в судове засідання позивача, що зумовлена обіцянкою відовідача вирішити цей спір в добровільному позасудовому порядку. Однак відповідачем обіцянки не дотримано, що спонукало позивачів завернутися до суду з даним позовом. Покликається, що має намір проживати в оспорюваному будинку разом із своєю сім'єю, яка складається із дружини, неповнолітньої доньки та пасинка. Зазначив, що вартість будинку становить 20 000 (двадцять) тисяч доларів. Минулого року проводились перемовини з приводу сплати відповідачем вартості часток будинку позивачем у оспорюваному будинку. Однак на сьогоднішній день, ніяких заходів зі сторони відповідача з цього приводу не вживається. Позивач визнав той факт, що станом на 2013 рік відповідач був забезпечений житлом, однак на даний час іншого житла, окрім будинку [ADDRESS], Львівської області у відповідача немає. Просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, та пояснив, що в разі задоволення позову, відповідачеві буде спричинено значну шкоду, оскільки останній проживає у будинку [ADDRESS] разом зі своєю сім'єю та іншого житла у нього немає. Разом з тим позивача не визначено реальну ринкову вартість будинку та часток кожного зокрема, та не внесено на депозит суду суму, в розмірі вартості частки житлового будинку, яка належить відповідачу. З тих підстав просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 ст. 60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших учасників, якщо : частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена м його сім'ї. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2013 року [PERSON], зареєстрував своє право власності на 1/4 житлового будинку [ADDRESS], Львівської області. Згідно реєстраційного посвідчення серії [NUMBER] від 12.10.2000 року, виданим ЛОДК Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», записаним в реєстрову книгу №1 за реєстровим №76, [PERSON] на праві власності належить 1/2 житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] на праві власності належить 1/4 житлового будинку [ADDRESS] , Львівської області. У відповідності до технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду, виданого Львівським бюро технічної інвентаризації, 22.05.2000 року, площа спірного житлового будинку становить 49,1 кв.м., з яких 29,8 м. житлової площі, а сам будинок, складається з двох кімнат, одного коридору та однієї кухні. До складу будинковолодіння також входять три сараї, погріб, ганок, вбиральня, огорожа та ворота. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає із ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як зазначено у п.7 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", оскільки, суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним. Разом з тим позивача не представлено доказів на підтвердження тих обставин, що річ (будинок) є неподільним та спільне користування майном неможливе. Позивачами поданий позов про реальний розподіл будинку, однак позов залишений без розгляду. Дане твердження позивачів про неможливість реального розподілу будинку ґрунтується на припущеннях та не підтверджена жодним доказом. Судом встановлено, що позивачі звернувшись до суду з вимогою припинити право власності відповідача на майно, позивачі не внесли на депозит суму коштів, яка еквівалентна ринковій вартості частки відповідача у оспорюваному будинку. Згідно довідки про склад сім'ї та землекористування виданої Семенівською сільською радою Пустомитівського району, Львівської області, за № 662 від 13.08.2014 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] разом зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, що було і підтверджено позивачем [PERSON], у останнього іншого житла, крім займаного немає. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що припинення права власності на частку будинку завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, а саме [PERSON] та членам його сім'ї. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Outcome: dismissed