Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес Банк» (Відповідач), треті особи: [PERSON] (Третя особа-1), відділ опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (Третя особа-2), про визнання договору іпотеки від 26.07.2005р. недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 липня 2005 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Експрес Банк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «Експрес Банк» був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл. З метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають із вищевказаного договору, 26.07.2005р між Третьою особою-1, від імені якої діяв представник [PERSON] на підставі довіреності, та Відповідачем було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Позивачка вважає, що іпотечний договір від 26.07.2005р. укладений з порушенням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим його слід визнати недійсним, зважаючи на наступне. Так, 28.09.1990р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 16.04.1993р. даний шлюб розірвано, однак, незважаючи на це, Позивач та Третя особа-1 продовжували та продовжують проживати разом однією сім'єю, спільно зареєстровані за адресою: [ADDRESS], продовжують вести спільне господарство, спільно відпочивати, мати спільний бюджет, піклуватись один про одного та про своїх дітей. В період юридичного розірвання їх шлюбу, а саме у 2002 році, [PERSON] була офіційно усиновлена дитина [PERSON] - [PERSON], що було б неможливо у випадку не тільки юридичного, а фактичного припинення шлюбних відносин. Передана в іпотеку квартира була придбана Позивачем та Третьою особою-1 за спільні кошти, за їх домовленістю оформленням та реєстрацією квартири на своє ім'я займався [PERSON] Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2014р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2014р., встановлено юридичний факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 1993 року та визнано їх спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS], таким чином, Позивач має право на 1\\2 частку спірної квартири, своєї письмової нотаріально посвідченої згоди на укладення договору іпотеки від 26.07.2005р. вона не надавала, а відтак укладений договір іпотеки порушує її право власності, у зв'язку з чим вона не має можливості на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Окрім зазначеного, Позивачка вказала, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], який на момент укладення спірного договору іпотеки так і на даний час проживав і проживає в вищеназваній квартирі, використовував та використовує дану квартиру для відпочинку, приймання їжі, підготовки до шкільних занять тощо, і відтак має право користування даним приміщенням. Враховуючи викладене, Позивач вважає, що при укладенні 26.07.2005р. Договору іпотеки були допущені суттєві порушення чинного законодавства, а саме порушення прав дитини на житло, даний договір не був погоджений у встановленому законом порядку органом опіки та піклування, завдання якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються, тому просила визнати недійсним договір іпотеки від 26.07.2005р. укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Експрес Банк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «Експрес Банк». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Маліновської В.М. від 04.09.2014р. за позовом [PERSON] відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.26). Не погоджуючись з ухвалою суду від 04.09.2014р. про відкриття провадження по справі, ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» подав до Апеляційного суду м.Києва апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 04.09.2014р. як таку, що винесена з порушенням цивільного процесуального законодавства (а.с.31-32). Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.11.2014р. апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» [PERSON] - відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 04.09.2014р. - залишено без змін (а.с.69-70). В грудні 2014 року Позивачем було подано заяву про забезпечення позву, шляхом заборони відповідачу у справі - ПАТ «Акціонерний банк «Експрес Банк» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження квартирою [ADDRESS] (а.с.78-79). Питання про забезпечення позову вирішено ухвалою суду від 25.12.2014р. (а.с.95-96). Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.125-131), в яких заперечив проти пред'явленого позову, виходячи з того, що відповідно до п.1.4. укладеного між Банком та Третьою особою-1 договору іпотеки, визначено, що Іпотекодавець ([PERSON]) свідчить, що Предмет іпотеки належить йому на праві особистої приватної власності, нікому іншому не проданий, не подарований, не переданий в іпотеку, не наданий в оренду, в спорі, під забороною, арештом та податковій заставі не перебуває, не є внеском до статутних фондів підприємств або предметом шлюбного договору, прав третіх осіб на нього немає. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, АБ «Експрес-Банк» було вжито заходів щодо стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки, так рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2012 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.08.2012р., було задоволено позов АБ «Експрес-Банк» до [PERSON], третя особа: [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]. Окрім того, Відповідач зазначив, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину, в той час як рішення Печерського районного суду м. Києва про визнання оспорюваної квартири спільною частковою власністю за [PERSON] та [PERSON], ухвалене лише 06.03.2014р., тобто вказані факти встановлені судом більш як через 9 років після укладення спірного договору, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням цих договорів. Відповідач зазначив, що на момент укладення договору іпотеки, єдиним власником спірної квартири був саме [PERSON] Окрім того, Позивачем не доведено порушення права користування неповнолітньою дитиною житловим приміщенням, що є предметом іпотеки, так у довідках з місяця проживання про склад сім'ї і прописку, наданих КП «ЖЕК «Центральна» від 11.05.2007р. за № 221, від 13.03.2008р. № 198 вказано, що за даною адресою ([ADDRESS]) зареєстрованих осіб немає. Тобто, суд повинен виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки, а відтак Позивачкою не надано належних доказів на підтвердження факту порушення прав та законних інтересів [PERSON]. Разом з тим, в наданих [PERSON] документах, не міститься інформація щодо наявності порушення з боку АБ «Експрес-Банк» прав та законних інтересів Позивачки, не доведено факту протиправної поведінки Відповідача, а також не доведено причинний зв'язок з можливим порушенням прав та законних інтересів останнього. В судовому засіданні 13.02.2015р. представник Позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечила, подала суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог (а.с.175-176), та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в запереченнях, та, зважаючи на сплив строку позовної давності для звернення Позивачки до суду з вимогами про визнання договору іпотеки недійсним. Представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Лєтнікова І.В. підтримала позовні вимоги в частині, що стосуються порушення прав неповнолітньої дитини при укладенні договору іпотеки, якщо така була зареєстрована чи проживала в квартирі, в питанні щодо задоволення чи відмови в задоволенні позовних вимог покладалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судом встановлено, 26 липня 2005 року між АБ «Експрес-Банк» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №35-05/кл (а.с.8-9, 134-137) відповідно до п. 1.1. якого Кредитодавець зобов'язується відкрити Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 800 000,00 доларів США строком на 60 місяців з 26 липня 2005 року по 26 липня 2010 року із сплатою 12 процентів річних та надати в її межах позичальнику кредит, на придбання майна та інші поточні потреби, а Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користування, сплатити інші платежі за кредитом у встановлений договором розмірах і строках та виконати інші свої зобов'язання передбачені Договором в повному обсязі. Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2012р. у справі № 2-1458/11 за позовом ПАТ «АБ «Експрес-Банк» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.152) та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.08.2012р., якою вказане рішення суду залишено без змін (а.с.153-154), в подальшому до договору про відкриття кредитної лінії №35-05/кл вносились зміни, так згідно Додаткового договору №1 від 21 вересня 2005 року, Додаткового договору №2 від 28 вересня 2005 року, Додаткового договору №3 від 08 жовтня 2005 року, Договору про внесення змін та доповнень №4 від 02 серпня 2006 року, Договору про внесення змін та доповнень №5 від 15 травня 2007 року, Договору №6 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 28 серпня 2007 року, Договору про внесення змін та доповнень №7 від 31 березня 2008 року кредитодавець відкрив позичальнику відновлювальну лінію з лімітом максимальної заборгованості 8 585 000,00 грн. строком до 26 липня 2010 року із сплатою 18 відсотків річних та надав в її межах кредит позичальнику на придбання майна та інші поточні потреби, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користування та виконати інші свої зобов'язання передбачені договором в повному обсязі. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором, між ним та Відповідачем 26 липня 2005 року було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3033 (а.с.10-11, 146-147) та накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, що належить [PERSON] до припинення договору іпотеки, що зареєстрована в реєстрі за № 3034. В зв'язку із внесенням змін до Кредитного договору, між [PERSON] та Банком були укладені Договір № 1 від 15.05.2007р., № 2 від 31.03.2008р. про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого [PERSON] Київського міського нотаріального округу 26.07.2005р. за реєстром 3033 (а.с.148-149). Згідно п.1.1. Договору іпотеки разом із внесеними змінами, визначено, що цей договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають із Договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 35-05/кл від 26 липня 2005 року, та Додаткового договору №1 від 21 вересня 2005 року, Додаткового договору №2 від 28 вересня 2005 року, Додаткового договору №3 від 08 жовтня 2005 року, Договору про внесення змін та доповнень №4 від 02 серпня 2006 року, Договору про внесення змін та доповнень №5 від 15 травня 2007 року, Договору №6 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 28 серпня 2007 року, Договору про внесення змін та доповнень №7 від 31 березня 2008 року (змін і доповнень до них, які будуть укладені між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем у майбутньому, включаючи збільшення суми кредиту та/або збільшення процентної ставки за кредитом), що укладені між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем в сумі 8 585 000,00 грн., наданої строком по 26 липня 2010 року зі сплатою 18,00 процентів річних по ньому, у строки встановлені «Основним зобов'язанням», а також сплаті можливих пені та штрафів, що передбачені «Основним зобов'язанням», а також відшкодуванню збитків в повному обсязі, під яким розуміються витрати, понесені Іпотекодержателем, не одержані ним доходи внаслідок невиконання чи неналежного виконання «Основного зобов'язання», а також витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за «Основним зобов'язанням» і звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.1.2. Договору іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка складається з шести жилих кімнат, загальною площею 249,20 кв.м., жилою площею 171,80 кв.м., та належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 квітня 2005 року [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1565, зареєстрованого 18 квітня 2005 року в Державному реєстрі правочинів реєстратором - [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер 553471, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 26 квітня 2005 року у реєстровій книзі під реєстровим № 5674. Позивачка зазначила, що не зважаючи на той факт, що шлюб між нею та [PERSON] було розірвано 16 квітня 1993 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (Повторне), виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району від 27.06.1997р. (а.с.17), рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06.03.2014р. (а.с.12-13), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 29.04.2014р. (а.с.14-15), у справі № 757/4166/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк», треті особи Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісно власністю подружжя, позов [PERSON] задоволено, та встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 1993 року, визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців , для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів ; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Водночас, за ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно ч.ч.2-3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Разом з тим, відповідно до п.8 Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 18.04.2005р. [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1565, Покупець - [PERSON] зазначив, що він в шлюбі не перебуває та майно належатиме йому на праві особистої приватної власності (що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу) (а.с.132). Водночас, при заповненні Анкет Позичальника, які подавались до АБ «Експрес-Банк» [PERSON] неодноразово зазначав, що він неодружений, дітей в тому числі неповнолітніх немає, що підтверджується відповідними анкетами від 22.07.2005р. (а.с.140-141), від 23.04.2007р. (а.с.142-143), від 23.04.2008р. (а.с.144-145). Окрім того, згідно п.1.4. Договору іпотеки визначено, що Іпотекодавець засвідчив, що Предмет іпотеки належить йому на праві особистої приватної власності, нікому іншому не проданий, не подарований, не переданий в іпотеку, не наданий в оренду, в спорі, під забороною, арештом та в податковій заставі не перебуває, не є внеском до статутних фондів підприємств або предметом шлюбного договору, прав третіх осіб на нього немає. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Як зазначалось вище, відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Разом з тим, судом встановлено, що на момент укладення спірного правочину - Договору іпотеки від 26.07.2005р. єдиним власником квартири [ADDRESS] був [PERSON], а відтак, встановлення Печерським районним судом м. Києва факту проживання останнього та Позивачки однією сім'єю та визнання спірної квартири спільною сумісною власністю в рішенні від 06.03.2014р., тобто через більш як вісім років після укладення спірного договору, не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням 26.07.2005р. договору іпотеки, а тому суд дійшов висновку, що неотримання згоди [PERSON] на укладення договору іпотеки станом на 26.07.2005р. не є підставою для визнання такого договору недійсним. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїй Постанові від 16 травня 2012 року у справі № 6-36цс12, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування. Окрім зазначеного, Позивачка вказала, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], який на момент укладення спірного договору іпотеки так і на даний час проживав і проживає в спірній квартирі, а відтак при укладенні 26.07.2005р. Договору іпотеки були допущені суттєві порушення чинного законодавства, а саме порушення прав дитини на житло, даний договір не був погоджений у встановленому законом порядку органом опіки та піклування. Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, згідно Довідок з місця проживання про склад сім'ї і прописку, виданих КП ЖЕК «Центральна» № 221 від 11.05.2007р., № 198 від 13.03.2008р. встановлено, що в квартирі [ADDRESS] немає зареєстрованих осіб, в тому числі і неповнолітніх дітей (а.с.150-151). Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження факту користування спірною квартирою неповнолітніми дітьми або наявності в них права власності на частку такої квартири на момент укладення договору іпотеки 26.07.2005р., а тому підстави для визнання договору іпотеки недійсним в зв'язку з невиконанням вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування, відсутні. Отже, як встановлено судом при укладенні Договору іпотеки 26.07.2005р. сторонами в момент вчинення правочину додержано вимог, необхідних для його чинності і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про іпотеку". Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору іпотеки від 26.07.2005р. не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 6, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 192, 203, 215, 572, 575, 576, 578 ЦК України з урахуванням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та

Outcome: dismissed