Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON].26.01.2018 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на його користь з Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва через Державну казначейську службу України 9861 грн. моральної шкоди та з [PERSON] 9861 грн. моральної шкоди за обставинами невиконання відповідачами вимог Закону України "Про виконавче провадження", нестягнення та непогашення ними боргу. В перше судове засідання учасники справи за їх належним викликом не з'явились. Представник відповідача - Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва попередньо подав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Позивач причин своєї неявки не повідомили, клопотань про розгляд справа у їх відсутність не представили. Подальший судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження здійснювався без повідомлення сторін. Представник відповідача - Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва у визначений судом термін подав відзив на позов (а.с.31-33), за змістом якого заявлені позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що 25.03.2016 року державним виконавцем Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва відкрито виконавче провадження за примусовим виконанням виконавчого листа,виданого Жмеринським міськрайонним судом 12.10.2015 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно, копії постанов направлені сторонам виконавчого провадження. Державним виконавцем направлено запити до ДФС та ПФУ м.Києва щодо наявності відкритих рахунків боржника у банках чи інших його доходів. За відомостями державного реєстру прав на нерухоме майно та повідомленням ВДАІ у боржника відсутні нерухоме майно та транспортні засоби.Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження, копію якої направлдено сторонам та реєстраційним органам, внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Здійснити перевірку майнового стану боржника за вказаною у виконачому документі адресою проживання боржника не виявилось можливим, про що складено акти від 27.04.2017 року та від 02.02.2018 року. До віддлу ДВС надходили квитанції про сплату боржником [PERSON] аліментів на користь [PERSON] Державним виконавцем тричі здійснювався перерахунок заборгованості по аліментам, станом на 26.02.2018 року її визначено в сумі 7400 грн., направлялись боржнику виклики на прийом. Згідно наданих боржником квитанцій встановлено наявність сплати аліментів щомісячно. Зауважив, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 30.08.2017 року в справі №130/663/17 позивачу [PERSON] було відмовлено у позові про стягнення моральної шкоди через Державну казначейську службу України з Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва. Позивач [PERSON] подав заперечення на вказаний відзив (а.с.78), за змістом яких вказав на неправдивість повідомлень відповідача Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва, які на його думку спростовуються ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 11.01.2017 року та постановою Жмеринського відділу ДВС від 04.04.2017 року, з урахуванням якої вважає сумарне обчислення заборгованості [PERSON] в розмірі 9861 грн. Зауважив, що в справі №130/663/17 судом було закрито провадження, а також вказав про непредставлення наразі відповідачем Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва доказів його повідомлення про хід виконання своїх постанов. Висловив незгоду з представленим відповідачем повідомленням органу ДВС від 14.02.2018 року щодо відсутності підстав для початку досудового розслідування. Заявлену до стягнення моральну шкоду обгрунутував невеликим розміром власної пенсії, з якої наразі утримуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, внаслідок чого він не має достатній коштів на прожиття. Вважає, що відповідачем - Солом'янським райвідділом ДВС м.Києва порушено вимоги ч.1 ст.36, ст.68, ч.4,9,12,13 ст.71, ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження". Також за поданим письмовим клопотанням (а.с.15) позивач [PERSON] просив звільнити його від сплати судового зборувідповідно до ухвали Апеляційного суд Вінницької області від 26.09.2016 року, посилаючись на залишкову суму його доходу у виді пенсії після вирахування аліментів в розмірі 357 грн. Вивчивши позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягаю залишенню без задоволення з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів У відповідності до положень ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту ч.1 ст.74 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до змісту ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу; суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін; способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Згідно вимог ч.4 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. За змістом ч.2 ст.158 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно ч.5 ст.159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду щодо визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом роз'яснень, що містяться у п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, також відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, судом встановлено, що постановою державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу ДВС від 04.04.2017 року (а.с.2) передано до Соломянського райвідділу ДВС м.Київ виконавчий лист №130/2363-ц, виданий 06.02.2017 року Жмеринським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1861 грн. для примусового виконання за фактичним місцем проживання боржника. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.10.2016 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві при виконанні виконавчого листа №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на його уотримання в розмірі 500 грн. щомісячно, в частині невиконання вимог ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" про направлення стягувачу копії постанови від 25.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження, а також в частині невиконання вимог ч.10 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" про обов'язкове звернення державного виконавця до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; зобов'язано державного виконавця негайно після набрання цією ухвалою законної сили направити [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію постанови від 25.03.2017 року про відкриття виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа (а.с.4,5). За власним письмовим зверненням від 19.08.2017 року (а.с.6-8) стягувач [PERSON] просив керівника Соломянського райвідділу ДВС м.Київ надати роз'яснення щодо нездійснення стягнення аліментів за виконавчим листом №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом 12.10.2015 року, у розмірі, вказаному судом. Згідно запиту державного виконавця Солом'янського райвідділу ДВС м.Київ від 14.02.2018 року (а.с.35) в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом 12.10.2015 року, заявлено вимогу до Жмеринської ОДПІ про надання відомостей стосовно доходів боржника [PERSON] За змістом повідомлення головного державного виконавця Солом'янського райвідділу ДВС м.Київ Максименка М.Ф. від 14.02.2018 року (а.с.36,38) стягувачу [PERSON] повідомлено розмір заборгованості стягуваних на його користь з [PERSON] аліментів станом на 01.02.2018 року в сумі 7400 грн., а також роз'яснено його право самостійного звернення до органів досудового розслідування із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, яке щодо ухилення боржника від сплати аліментів є злочином приватного обвинувачення. Відповідно до акту державного виконавця від 02.02.2018 року (а.с.40) в межх примусового виконання виконавчого листа №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом 12.10.2015 року, виходом на місце проживання боржника за адресою: м.Київ, бул. І.Лепсе, 52, кв.52, перевірити майновий стан боржника не представилось можливим. З копій квитанцій (а.с.41-43, 44-48, 57-63) вбачається перерахування боржником [PERSON] аліментів стягувачу [PERSON] в розмірі по 500 грн. в місяць за червень, липень, вересень-грудень 2017 року та січень 2018 року відповідно, а також двічі по 200 грн. у січні 2017 року, у лютому та у жовтні 2016 року,а також щомісячно по 200 грн. з лютого по травень 2017 року, за квітень-вересень, й за грудень 2016 року. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 30.08.2017 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та Соломянського районного відділу ДВС м.Києва, із участю третьої особи - Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди (а.с.48-50). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21.12.2017 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] та залишено без змін рішення Жмеринського міськрайонного суду від 07.11.2017 року в справі позовом [PERSON] до [PERSON] та Соломянського районного відділу ДВС м.Києва, за участю третьої особи Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди (а.с.84-57). Суд не приймає до уваги вказані докази, оскільки окрім доведеності бездіяльності державного виконавця за змістом Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.10.2016 року щодо невиконання вимог ч.1 ст.31 та ч.10 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", ані вказане судове рішення, ані решта зазначених доказів не містить підтверджень власне заподіяння індивідуально кожним із заявлених відповідачів позвачеві моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, а також підтверджень безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між вказаною бездіяльністю відповідача та завданою моральною шкодою, як обов'язкових підстав оспорюваного її відшкодування за заявленим предметом спору. Суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно порушення відповідачем - Соломянським районним відділом ДВС м.Києва вимоги ч.1 ст.36, ст.68, ч.4,9,12,13 ст.71, ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідних судових рішень за попереднім зверненням заінтересованих осіб з числа учасників виконавчого провадження стосовно цих обставин суду відповідачем не представлено, так як надавати в порядку позовного провадження правову оцінку бездіяльності державного виконавця з питань примусового виконання виконавчого документа суд не уповноважений, позаяк цивільним процесувальним законом та Законом України "Про виконавче провадження" передбачено інший спеціальний порядок її оскарження. Відтак судом визначається помилковість позивача в обранні способу захисту оспорюваного права з цих питань, надто з огляду на те, що переважна частина вказаних правових норм Закону України "Про виконавче провадження" набрали чинності вже після пред'явлення даного позову до суду. Суд не приймає також до уваги твердження позивача стосовно хибності повідомлення відповідача - Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва щодо відсутності підстав початку проведення досудового розслідування за повідомленням державного виконавця щодо вчинення кримінального правопорушення, пов'язаного з ухиленням від сплати аліментів, оскільки вказане повідомленням достатньо аргументовано роз'яснено божникові відповідні положення кримінального процесуального законодавства щодо особливостей початку досудового розслідування у злочинах приватного обвинувачення яким серед іншого є вказаний злочин, виключно за заявою потерпілої особи, яким вочевидь не є державний виконавець. Надані ж позивачем повідомлення органу досудового розслідування стосовно внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за фактом невиконання посадових обов'язків службовими особами Солом'янського районного відділу ДВС м.Києва та за фактом ухилення боржником від сплати аліментів (а.с.82,83) не становлять доведеності цих фактів наперед, у зв'язку з чим не приймаються судом до уваги як такі, що не мають ознак достовірності щодо обставин даної цивільної справи. Окрім того суд визначає безпідставними аргументи позивача стосовно залученя ним наразі у якості відповідача Державної казначейської служби України, чого ним помилково не було здійснено в межах минулого звернення до суду, оскільки залучення додатково вказаної сторони спору не спростовує вказаних висновків суду стосовно передусім недоведеності позивачем всупереч власного обов'язку доказування належними та допустимим доказами заявлених позовних вимог, з підстав саме чого у задоволенні позову слід відмовити повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, та, зокрема, судового збору, сплату якого при відкритті провадження в справі було відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення, суд з урахуванням майнового стану позивача, який, незважаючи не аліментні зобов'язання щодо утримання неповнолітньої дитини, одночасно має, окрім пенсії, додатковий дохід у виді аліментів, що присуджені до стягнення на його користь з повнолітнього сина, факт чого він несумлінно не повідомив суду. Відтак за сукупністю вказаних джерел доходу їх сума визначає наявність у позивача загалом доходу в межах прожиткового мінімуму непрацездатної особи, що не становить непереборних обставин неможливості сплати ним необхідної суми судового збору, яка за сукупністю двох самостійних позовних вимог немайнового характеру підлягає стягненню з позивача в дохід держави в сумі 1409,60 грн. (704,80 грн. + 704,80 грн.). Враховуючи викладене,

Outcome: approved