Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом,в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього дочки - [PERSON],[INFO] що перебувала в шлюбі з відповідачем,розірваного 28 серпня 2014 року.24 липня 2012 року рішенням Андрушівського районного суду з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання дочки та її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку.Після розірвання шлюбу вони проживають окремо,дитина проживає з нею. За час окремого проживання відповідач життям дочки не цікавився,не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, аліменти сплачує не вчасно.Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки та стягнути з відповідача заборгованість та пеню за несвоєчасну сплату аліментів в загальній сумі 9230 грн.84 коп. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом,зазначив,що з [PERSON] перебував у шлюбі,від якого мають неповнолітню дочку - [PERSON],[INFO]. З часу окремого проживання син проживає разом з відповідачем в с.Городківка Андрушівського району, яка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини.Просив зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою,встановити способи участі у вихованні дитини шляхом систематичних побачень з нею кожну першу та третю суботу за місцем його проживання в с.Городище Черняхівського району Житомирської області на півтори доби з поверненням матері в неділю о 18 год. В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримала,обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами.Зустрічний позов не визнала,зазначила,що позивачем не наведено жодної обставини на підтвердження своїх вимог щодо існування будь-яких перешкод з її боку щодо його участі у вихованні дитини, навпаки,за час окремого проживання [PERSON] жодного разу їй не телефонував,не відвідував дочку за її місцем проживання,не виявляв бажання оздоровити дитину та ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини.Просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні відповідач та його представник первісний позов не визнали,пояснили,що після розлучення дочка проживає з позивачем в с.Городківка Андрушівського району Житомирської області,яка чинить йому перешкоди у виховання дочки :вона заборонила йому відвідувати дочку за її місцем проживання.Додав,що в нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів,навпаки,він сплачував щомісячно по 500 грн. аліментів на утримання дитини,нежажаючи на те,що не працює. Свій позов [PERSON] підтримав,зазначив,що дійсно він на протязі двох років не надавав дочці багато уваги, оскільки між ним та позивачем існують неприязне ні стосунки,доцільне його спілкування з дочкою за його місцем проживання.На обліку нарколога та психіатра не перебуває, забезпечений житлом.Просив суд не позбавляти його батьківських прав,завірив суд,що буде намагатися виконувати свої батьківські обов'язки в повній мірі. В судовому засіданні представники органів опіки Городківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області та Андрушівської РДА пітримали свої висновки про те,що відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав відносно дочки - [PERSON],[INFO] та доцільно встановлення часу побачень щосуботи з 10 години по 18 години в присутності [PERSON] на території Андрушівського району Житомирської області. Вислухавши пояснення сторін,допитавши свідків,дослідивши матеріали справи, суд встановив: сторони перебували в шлюбі,розірваного 28 серпня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON],[INFO] року народження.24 липня 2012 року рішенням Андрушівського районного суду з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дочки та її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку.Сторони проживають окремо : позивач разом з дитиною в в с.Городківка Андрушівського району Житомирської області,відповідач - в с.Городище Черняхівського району Житомирської області. Згідно висновку органу опіки та піклування Городківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав відносно дочки - [PERSON],[INFO] (а.с.53). Згідно висновку органу опіки та піклування Андрушівської РДА відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав відносно дочки - [PERSON],[INFO] та доцільно встановлення часу побачень щосуботи з 10 години по 18 години в присутності [PERSON] на території Андрушівського району Житомирської області. При вирішенні справи суд виходить з наступних міркувань : Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Оцінивши досліджені докази,суд приходить до висновку,що первісний позов задоволенню не підлягає ,оскільки позивачкою не було надано суду переконливих доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача відносно малолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та пені по аліментам,оскільки судом встановлено,що така заборгованість - відсутня та відповідач щомісячно,без затримки сплачував аліменти на утримання дитини. При вирішенні справи суд не приймає до уваги покази свідків,оскільки всі допитані судом свідки є родичами та близькими знайомими сторін та зацікавлені в вирішенні справи. При вирішенні справи суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні встановлено,що відповідач не виконує в повній мірі свої батьківські обов'язки,але цьому сприяли і об'єктивні обставини : віддаленість місця проживання дочки,певні перешкоди з боку позивача у спілкуванні з длчкою.Відповідач по місцю роботи проживання позитивно,на обліку у нарколога та психіатра не перебуває (а.с.55-56).Згідно довідки ВДВС Черніхвського районного управління юстиції у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів (а.с.119).Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача за таких обставин є передчасним,але вважає за необхідне попередити відповідача про зміну свого ставлення до виконання батьківських обов'язків . Вирішуючи зустрічний позов суд прийшов до висновку,що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань : Спірні правовідносини виникли з сімейних та регулюються ст.ст.6 ч.2,7,153,157,159 СК України. Судом встановлено,до [PERSON] чинить перешкоди батькові у спілкуванні з дочкою,яка проживає разом з нею. Суд вважає встановленим, що визначення місця і часу спілкування [PERSON] з дитиною та зобов'язання відповідача не чинити перешкод в участі відповідача у вихованні дочки відповідає інтересам дитини. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки,суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача,а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Таким чином, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, встановлює спосіб участі у вихованні батьком сина, визначає позивачу час у спілкуванні з сином шляхом встановлення часу побачень два рази на місяць - кожну першу та четверту суботу з 10 години по 18 години в присутності [PERSON] на території Андрушівського району Житомирської області..Суд також зобов'язує відповідача не чинити перешкоди позивачу в спілкуванні з сином. Задовольняючи частково зустрічний позов суд за клопотанням позивача не стягує з відповідача понесені ним судові витрати.

Outcome: partial