Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000, 00 грн. внаслідок протиправних дій та поширення відомостей, що принижують честь і гідність особи, також просила зобов'язати відповідача вибачитись привселюдно перед позивачем за приниження честі, гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності. В судовому засіданні позивач надала письмову заяву, якою зменшила розмір позовних вимог про стягнення моральної шкоди до 3 000,00 грн., інші вимоги підтримала і просила задовольнити. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 2009 року відповідач стала поширювати шляхом висловлювань при родичах, сусідах, в залах суду відомості про те, що позивач є психічно хворою, асоціальною людиною, називала її злодійкою, вовчицею, негідною особою тощо, звинувачувала її в хворобах матері та батька. В результаті з боку родичів, сусідів, посадових осіб в різних установах, організаціях формувалося негативне відношення до позивача, що в цілому ускладнило нормальне життя, спілкування та призвело до погіршення морально-психічного стану позивачки, яка зазнала великої психологічної травми та стресу. У судовому засіданні позивач пояснила, що оскільки [PERSON] розповсюджує серед родичів, знайомих, друзів, сусідів, в судах неправдиву інформацію, це викликає необхідність спростування поширеної нею інформації саме шляхом публічного вибачення перед позивачем - у присутності свідків, бажано в залі судових засідань, і в цьому є принципова вимога позивача. З вищенаведених підстав позивач просила задовольнити позов. Відповідач та її представник проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях. У судовому засіданні відповідач пояснила, що висловлювала свої думки з приводу ситуації, яка склалася в силу триваючого конфлікту між нею та позивачкою, яка є її рідною сестрою, з приводу квартири батьків, а також надавала критичну оцінку певним фактам та поведінці позивачки. Такі думки і висловлювання є оціночними судженнями, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту, а позивач завжди вправі скористатися правом на відповідь. За таких обставин підстав для стягнення моральної шкоди також немає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно положень постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" - суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, визначає характер такої інформації та з'ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оцінюючи надані позивачем пояснення по суті заявлених вимог щодо характеру висловлювань відповідачки про те, що позивач є психічно хворою, асоціальною людиною, злодійкою, вовчицею, негідною особою тощо, спосіб поширення цих відомостей (усні висловлювання сусідами, родичам, знайомим, посадовим і службовим особам у різних органах, установах) з приводу дій позивача щодо спірної квартири, суд дійшов до висновку про те, що вказані висловлювання є критичними висловлюваннями, суб'єктивною оцінкою дій позивачки відповідачем, тобто, оціночними судженнями. З огляду на характер використання відповідачем мовних засобів (алегорії, сатира) вони є образливими для позивача. Однак, відповідно до статті 277 ЦК, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, не передбачений у статтях 16, 277 ЦК. Така правова позиція викладена і у п. 26 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи". Отже, правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача вибачитись привселюдно перед позивачем за приниження її честі, гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, суд не убачає. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації щодо позивача, яка б порушила її особисте немайнове право, не обґрунтовано і не доведено факт заподіяння та розмір цієї шкоди. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed