Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою, посилаючись на те, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20 травня 2014 року частково задоволений позов банку до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №1032 ЕМ, посвідченим 16 березня 2007 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатовою І.О. за реєстровим №1571: кафе «[INFO]», загальною площею 374,20кв.м., розташоване: [ADDRESS], загальною площею 374,20кв.м., у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ЕМ 13-07/S від 16 березня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] у сумі 236047,32дол., шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 661398грн., стягнуто судовий збір в розмірі 3654грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. На підставі цього рішення Красноармійським міськрайонним судом видано виконавчий лист. Однак під час виконання судового рішення стало відомо, що 04.07.2012 року постановою №30433291 державного виконавця Гірницького відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області накладено арешт на все нерухоме майно, в тому числі і на те, що є предметом договору іпотеки, яке належить [PERSON] (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №12691599). 13.01.2011 року постановою АА №194453 державного виконавця Гірницького ВДВС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області накладено арешт на все нерухоме майно, в тому числі і на те, що є предметом іпотеки, яка належить [PERSON] (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №12906492 від 22.08.2012 року). 18.09.2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області було винесено постанову №27803258 щодо боржника [PERSON] про арешт майна боржника. Зазначив, що відповідачами при накладенні арешту не звернуто увагу на вимогу Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., відповідно до якої на майно щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Вказав, що договір іпотеки укладений 16.03.2007 року, а постанови про арешти майна винесені у 2012 та 2011 роках, тобто пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, відповідно до ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має банк. Таким чином, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Просив звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження майна, накладеного державним виконавцем Гірницького ВДВС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області Тарасовим А.Г. постановою про арешт майна боржника №30433291 від 04.07.2012 року; державним виконавцем Гірницького ВДВС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області Власенко В.В. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА №194453 від 13.01.2011 року, постановою №27803258 від 18.09.2012 року відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області щодо боржника [PERSON] нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], а саме «Кафе «[INFO]» (будівля кафе загальною площею 374,2 кв.м. та сарай з котельнею), яке належить на праві власності [PERSON]; стягнути з відповідачів судовий збір. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області, Гірницького ВДВС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, третя особа: [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. В апеляційній скарзі банк, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що відповідач всупереч вимог ст.ст. 54,60 Закону України «Про виконавче провадження» не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь інших стягувачів, які не є іпотекодержателями. Посилається також на п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», відповідно до якого за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтується як на праві власності на описане майно, і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Вважає, що суд першої інстанції порушив його права та ст.124 Конституції України, не скасувавши перешкоду виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду від 20 травня 2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2015 року шляхом скасування арешту з предмета іпотеки. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.108). Представник Банку звернувся із заявою про слухання справи у його відсутність. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції виходив з того,що позивач не є власником чи володільцем арештованого нерухомого майна, а лише отримав право стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна,що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку". Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку"). Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанком», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 100000 доларів США з кінцевим терміном повернення 17 березня 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 16 березня 2007 року, відповідно до умов якого відповідач передав у іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: кафе «[INFO]»,сарай з котельною, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 374,2 кв.м., вартістю 661398 гривень. Зазначений договір 16.03.2007 року посвідчено приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О. та зареєстровано в реєстрі за №1571. Оскільки відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконував, станом на 14.02.2014 року утворилась заборгованість в сумі 81384,60 дол. США. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено виникнення, застосування і пріоритет іпотеки. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно положень статті 4 обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20 травня 2014 року зміненим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 16 березня 2007 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатовою І.О. за реєстровим №1571, а саме: кафе «[INFO]», загальною площею 374,20кв.м., розташоване: [ADDRESS], загальною площею 374,20кв.м., з початковою ціною реалізації в 661398грн.. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання судового рішення, може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Судом встановлено,що постановою державного виконавця Гірницького відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області Тарасовим А.Г. від 04.07.2012 року по виконавчому провадженні №30433291 та постановою державного виконавця Гірницького відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області Власенко В.В. від 13.01.2011 року по виконавчому провадженню №194453, постановою №27803258 від 18.09.2012 року відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області в виконання інших судових рішень було накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON],в тому числі і на предмет іпотеки- кафе «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 374,2 кв.м,сарай з котельною. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до чч. 3 та 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, про арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Звертаючись до суду із даним позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 16 березня 2007 року, відповідно до умов якого відповідач передав у іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: кафе «[INFO]»,сарай з котельною, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 374,2 кв.м., вартістю 661398 гривень. Зазначений договір 16.03.2007 року посвідчено приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О. та зареєстровано в реєстрі за №1571. Тобто належно оформлений договір іпотеки було укладено сторонами до прийняття державними виконавцями Гірницького відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області спірних постанов №30433291 від 04.07.2012 року та АА№194453 від 13.01.2011 та постанови №27803258 від 18.09.2012 року відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про накладення арешту на це майно та заборону його відчуження, які позбавляють ПАТ КБ «Приватбанк» можливості зареєструвати за собою право власності на спірне майно. Отже, заставодержатель, тобто ПАТ КБ «Приватбанк», в даному випадку має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. При цьому заборгованість [PERSON] перед банком складає 81384,60 доларів США, що значно перевищує вартість предмета застави з початковою ціною реалізації в 661398грн.. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду із позовом про звільнення заставного майна з-під арешту у разі звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, і згідно положень ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з такого майна може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд першої інстанції при відмові в задоволенні позовних вимог,не врахував зазначених вимог закону, що в рамках виконавчих проваджень, які були відкриті після реєстрації іпотечного обтяження спірного майна, державними виконавцями накладено арешти на заставне (іпотечне) майно у виконання інших судових рішень, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, оскільки у нього є переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, при цьому не врахував того, що накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливлює виконання умов кредитного договору та договору іпотеки шляхом звернення стягнення на заставлене майно і позбавляє права іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, чим обмежуються права ПАТ КБ «ПриватБанк» як заставодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову. За встановлених обставин заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в частині звільнення з під арешту іпотечного майна. Що стосується вимог в частині стягнення судового збору, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки справляння судового збору з ДВС в даному випадку не передбачено законом, а боржник не притягнутий відповідачем у справі, між тим як залучення боржника до участі в справі в якості третьої особи не впливає на правильність вирішення справи по суті.

Outcome: partial