Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач ПАТ "Укрсиббанк" звернувся до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], , в якому просить стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 28132 гривні 90 копійок та судові витрати. В обгрунтування позову зазначає, що 28 липня 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11023129000. За умовами даного договору [PERSON] отримав кредит в сумі 61000 гривень зі сплатою 15,50 % річних при умові повернення кредиту не пізніше 28 липня 2021 року згідно з графіком погашення. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання позичальником між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 1102312900/п1 від 28.07.2006 року та між позивачем і [PERSON] було укладено договір поруки № 11023129000/п2 від 28.07.2006 року. Оскільки позичальник належним чином зобов'язання не виконував, то станом на 22.06.2016 року утворилася заборгованість в сумі 28132 гривні 90 копійок, з яких : 25322,92 гривні заборгованість за кредитом; 1711,38 гривень заборгованість за процентами; 970,51 гривня пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в строк з 23.06.2015 року по 22.06.2016 року; 128,09 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 27.07.2015 року по 22.06.2016 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, ствердив, що сплатив суму коштів за період розгляду справи судом, в даний час працевлаштувався і найближчим часом виплатить кредитні кошти. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовних вимог не визнали, просять відмовити в позові , оскільки строк предявлення вимоги до поручителя передбачений законом вже сплив. Відповідач [PERSON] в засідання на неодноразові виклики не зявилася, причину неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів, визнавши причину її неявки неповажною. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" підлягають до часткового задоволення , виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 28 липня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк", яке у подальшому перейменовано на ПАТ "Укрсиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11023129000 ,відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 61000 гривень строком до 28.07.2021 року з щомісячною сплатою 15,50 % річних. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобов'язувався відповідно до графіку гасити кредит та сплачувати відсотки. Договором встановлено фінансову відповідальність позичальника при виникненні заборгованості за її прострочення. Також 28 липня 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] укладено договір поруки № 11023129000/п1, а також між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] 28.07.2006 року укладено договір поруки №11023129000/п2 , згідно з якими [PERSON] та [PERSON] поручались перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Оскільки позичальник [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, станом на 22.06.2016 року утворилася заборгованість в сумі 28132 гривні 90 копійок, з яких : 25322,92 гривні заборгованість за кредитом; 1711,38 гривень заборгованість за процентами; 970,51 гривня пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в строк з 23.06.2015 року по 22.06.2016 року; 128,09 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 27.07.2015 року по 22.06.2016 року.Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не оскаржується , не спростована. Відповідно до вимог ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах,встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі і шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника видав вказану в договорі суму кредиту. Однак, відповідач [PERSON] вказаних в договорі коштів не сплачує, внаслідок чого створилася заборгованість у вищезазначеній сумі. За умовами договорів поруки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність є солідарною. Відповідно до ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. За правилами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі,що і боржник,включаючи сплату основного боргу,процентів,неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки : протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання , якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодний дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не включає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Таким чином, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строк погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання ( у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений , припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення заборгованих коштів із поручителів. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial