Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивачем, [PERSON], подана до Семенівського районного суду Чернігівської області позовна заява до відповідачів, Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області, Семенівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, згідно даних якої позивач просить: «стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) гривень шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачем, [PERSON] у позові зазначено про те, що 25 вересня 2014 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12014270230000220 за ч. 2 ст. 307 КК України за фактом отримання інформації про те, що [PERSON] на прізвисько «[PERSON]», мешканець м. Семенівка займається виготовленням та збутом наркотичних засобів на території м. Семенівка. 21 жовтня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області за участі інших працівників міліції за місцем проживання позивача по [ADDRESS] було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Семенівського районного суду Чернігівської області від 21.10.2014 року. 21 жовтня 2014 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12014270230000243 за ч. 2 ст. 307 КК України за наступною фабулою: «25 вересня 2014 року за № 12014270230000220 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України було встановлено, що 21.10.2014, згідно постанови про проведення оперативної закупівлі у [PERSON], 1976 р. н. мешканця [ADDRESS], особою під вигаданими анкетними даними [PERSON], 1985 р. н. було придбано за гроші у сумі 100 гривень ін'єкційний шприц об. 5 мл, заповнений рідиною з характерним запахом наркотичного засобу - опію ацетильованого, який у останнього було вилучено». Після проведення обшуку позивача було примусово доставлено до Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області, де цього ж дня о 23 годині 10 хвилин було складено протокол про його затримання в порядку ст. 208 КПК України, як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 22 жовтня 2014 року постановою прокурора Семенівського району Чернігівської області матеріали досудового розслідування за № № ЄРДР 12014270230000220 та 12014270230000243 були об'єднані в одне провадження, об'єднаному провадженню було надано спільний номер 12014270230000220. 22 жовтня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за фактом збуту 28.09.2014 року [PERSON] наркотичного засобу - каннабісу за гроші в сумі 100 гривень. Вину у вчиненні цього злочину він не визнавав, оскільки цього злочину не вчиняв. Цього ж дня за клопотанням слідчого, підтриманого прокурором, ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Чернігівської області позивачу у вищевказаному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у виді утримання під вартою строком на 60 діб, який необхідно обчислювати, з 23 години 10 хвилин 21 жовтня 2014 року. Під час обрання запобіжного заходу позивач свою вину за ч. 2 ст. 307 КК України також не визнавав, оскільки інкримінованого злочину не вчиняв. 30 жовтня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за фактами збутів наркотичних засобів [PERSON], а саме: 28.09.2014 року - каннабісу, 21.10.2014 року - опію ацетильованого. Вину у вчиненні цих злочинів позивач також не визнав, оскільки даних злочинів не вчиняв. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 листопада 2014 року ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2014 року про обрання позивачу запобіжного заходу залишено без змін, не зважаючи на доводи апеляційної скарги та його захисника про безґрунтовність повідомленої йому підозри. 27 листопада 2014 року слідчим суддею Семенівського районного суду Чернігівської області було відмовлено у задоволенні клопотання його захисника - адвоката [PERSON] про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт, хоча захисник обґрунтовано доводив про безпідставність та необґрунтованість висунутої мені підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. 17 грудня 2014 року за клопотанням слідчого, підтриманого прокурором, ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Чернігівської області позивачу у вищевказаному кримінальному провадженні було продовжено строк тримання під вартою на 5 днів, який обчислювати, починаючи з 23 години 10 хвилин 20 грудня 2014 року. Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу позивач свою вину за ч. 2 ст. 307 КК України не визнавав, оскільки даних злочинів не вчиняв. 25 грудня 2014 року за клопотанням слідчого, підтриманого прокурором, ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Чернігівської області позивачу у вищевказаному кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 307 КК України було змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло у період часу з 20 години 00 хвилин до 09 години 00 хвилин ранку наступного дня на строк 25 днів без застосування електронного засобу контролю. Встановлено дату та час закінчення строку дії даної ухвали - 12 година 30 хвилин 19 січня 2015 року. Також суд цією ухвалою постановив його звільнити з-під варти негайно. Таким чином, за підозрою у тяжкому злочині (ч. 2 ст. 307 КК України) він перебував під вартою з 21 жовтня 2014 року по 25 грудня 2014 року включно, а також перебув під домашнім арештом з 25 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року включно. 04 грудня 2014 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12014270230000291 за ч. 1 ст. 309 КК України за фактом незаконного зберігання позивачем наркотичного засобу. 17 грудня 2014 року постановою прокурора Семенівського району Чернігівської області матеріали досудового розслідування за № № ЄРДР 12014270230000220 та 12014270230000291 були об'єднані в одне провадження, об'єднаному провадженню було надано спільний номер 12014270230000220. 18 грудня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за фактами збутів наркотичних засобів [PERSON], а саме: 28.09.2014 року - каннабісу, 21.10.2014 року - опію ацетильованого, а також у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Вину у вчиненні цих злочинів він також не визнав, оскільки даних злочинів не вчиняв. 19 січня 2015 року у позивача закінчився строк дії запобіжного заходу - домашнього арешту, більше запобіжних заходів йому суд не обирав. 21 січня 2015 року слідчим СВ Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області в кримінальному провадженні щодо позивача складено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 (два епізоди), ч. 2 ст. 309 КК України, який було затверджено прокурором Семенівського району, після чого з обвинувальним актом прокурор звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області. 18 червня 2015 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області позивача визнано винним за ч. 2 ст. 307 (за двома епізодами) та ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців без конфіскації майна. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2015 року апеляційну скаргу в інтересах позивача на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року залишено без задоволення, а вирок щодо нього - без змін. 25 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу захисника позивача було задоволено, вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Під час нового розгляду в суді першої інстанції через вичерпання можливості отримати будь-які об'єктивні докази вини позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України прокурором 16 червня 2016 року було складено новий обвинувальний акт за обвинуваченням позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за яким він свою вину визнав повністю. Таким чином позивач, на його думку, незаконно перебував під слідством та судом за обвинуваченням за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, які є тяжкими злочинами, з 21.10.2014 року по 16.06.2016 року. Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року, який набрав законної сили 26 липня 2016 року, позивача визнано винним за ч. 1 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці 28 днів, та відповідно до вимог абз. 5 ч. 5 ст. 72 КК України його звільнено від відбування покарання, оскільки він це покарання фактично вже відбув. Таким чином вина позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, доведена не була, позаяк даних злочинів він не вчиняв. Не зважаючи на відсутність обгрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину (злочинів), під час досудового розслідування стосовно позивача, на його думку, незаконно обиралися такі запобіжні заходи, як тримання під вартою (з 21.10.2014 по 25.12.2014) та домашній арешт (з 25.12.2014 по 19.01.2015). Окрім того, ще до повідомлення позивачу підозри, оскільки було розпочато кримінальне провадження за фактом нібито вчинення ним збуту наркотичних засобів, тобто тяжких злочинів, відносно позивача, на його думку, незаконно проводилися негласні слідчі (розшукові) дії, такі як контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та аудіо -, відеоконтроль особи (обидві негласні слідчі дії проводилися 28.09.2014 року та 21.10.2014 року). Також ще до початку досудового розслідування і після його початку відносно нього проводився оперативно технічний захід - зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж, а саме в період з 11 вересня 2014 року по 21 жовтня 2014 року працівниками міліції здійснювалось прослуховування та запис його телефонних розмов, які він здійснював по мобільному телефону. Вказані негласні слідчі (розшукові) дії та оперативні заходи можуть проводитися згідно чинного законодавства виключно щодо тяжких та особливо тяжких злочинів, але позивач таких злочинів, як з'ясувалося, не вчиняв. Всі ці негласні слідчі (розшукові) дії та оперативні заходи виявилися безрезультатними та не реалізованими, оскільки жодних доказів його ймовірної злочинної діяльності за допомогою вказаних дій здобуто не було. Позивач вважає, що даними діями працівники міліції порушували його конституційні права, як громадянина України. Весь час в ході розслідування та розгляду в судах всіх інстанцій зазначеної кримінальної справи, він своєї вини за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст.309 КК України не визнавав, але, не зважаючи на це та на відсутність доказів, його притягували до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, утримували під вартою і під домашнім арештом під час досудового розслідування, підозрюючи у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, незаконно засуджували. Тривалий час знаходження в установі виконання покарань під час розслідування (з 21.10.2014 по 25.12.2014) призвели до того, що були обмежені його права на вільне життя, свободу пересування, спілкування з друзями, рідними. Подальше знаходження під домашнім арештом (з 25.12.2014 по 19.01.2015) з забороною вночі покидати житло також не давало йому змоги вільно пересуватися територією України, виїхати за кордон. Все вище зазначене призвело до порушення його звичного способу життя, порушення нормальних життєвих зв'язків, він не міг в цей час займатися своїми улюбленими справами. Все це на даний час вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач вважає, що зазначене в сукупності свідчить про порушення його конституційних прав та свобод, а незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду йому завдано шкоди, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року) (далі за текстом - Положення). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: - незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1); - незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства (п. 3). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону та п. 7 Положення передбачено відшкодування шкоди у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п. 5 ст. 3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та абз. 1, 2 п. 17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п. 17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до вироку Семенівського районного суду Чернігівської області від 24.06.2016 року, яким позивача визнано винним за ч. 1 ст. 309 КК України, суд не послався на жоден доказ, який зібрано шляхом проведення оперативних заходів відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та шляхом проведення негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки обвинувачення, якого стосувалися вказані докази, було знято в судовому засіданні через вичерпання можливості отримати будь-які об'єктивні докази вини позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 209 КК України. Згідно приписів ч. 2 ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені ст. ст. 260 (аудіо -, відео контроль особи), 271 (контроль за вчиненням злочину) цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів. Оперативно-технічний захід - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж застосовується виключно з метою запобігання вчиненню тяжкого або особливо тяжкого злочину, запобігання і припинення терористичних актів та інших посягань спеціальних служб іноземних держав та організацій, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо (ч. 3 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»). Незаконне, на думку позивача, притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, незаконне проведення оперативних заходів відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», незаконне проведення негласних слідчих (розшукових) дій, незаконне засудження за тяжкі злочини, які він не вчиняв, змушує його звертатись до суду в вимогою про відшкодування моральної шкоди. Грошову компенсацію завданої позивачу моральної шкоди за той час, коли з 11.09.2014 року по 21.10.2014 року прослуховувався мій мобільний термінал та знімалася з нього інформація, коли 28.09.2014 року та 21.10.2014 року відносно нього проводились негласні слідчі (розшукові) дії: аудіо -, відеоконтроль особи та контроль за вчиненням злочину, коли з 21 жовтня 2014 року по 25 грудня 2014 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, коли з 25 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, коли в період з 21.10.2014 року по 16.06.2016 року він знаходився під слідством та судом за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, тобто за вчинення тяжких злочинів, яких він не вчиняв, він оцінює у 30000 (тридцять тисяч) гривень. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, доручив представляти свої інтереси адвокату [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив суду про те, що, на його думку, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач, Державна казначейська служба України, у судове засідання свого представника не направила, належним чином була повідомлена про виклик до суду судовою повісткою, про поважні причини неявки представника суд не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надавала. Представник відповідача, Прокуратури Чернігівської області, Сухенко Юрій Вікторович у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Представник відповідача, Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Кекух Дмитро Анатолійович у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин. Як вбачається з наявних в матеріалах цивільної справи процесуальних документів, 25 вересня 2014 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12014270230000220 за ч. 2 ст. 307 КК України за фактом отримання інформації про те, що [PERSON] на прізвисько «[PERSON]», мешканець м. Семенівка займається виготовленням та збутом наркотичних засобів на території м. Семенівка. 21 жовтня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області за участі інших працівників міліції за місцем проживання позивача по [ADDRESS] було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Семенівського районного суду Чернігівської області від 21.10.2014 року. 21 жовтня 2014 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12014270230000243 за ч. 2 ст. 307 КК України за наступною фабулою: «25 вересня 2014 року за № 12014270230000220 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України було встановлено, що 21.10.2014, згідно постанови про проведення оперативної закупівлі у [PERSON], 1976 р. н. мешканця [ADDRESS], особою під вигаданими анкетними даними [PERSON], 1985 р. н. було придбано за гроші у сумі 100 гривень ін'єкційний шприц об. 5 мл, заповнений рідиною з характерним запахом наркотичного засобу - опію ацетильованого, який у останнього було вилучено». Після проведення обшуку позивача було примусово доставлено до Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області, де цього ж дня о 23 годині 10 хвилин було складено протокол про його затримання в порядку ст. 208 КПК України, як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 22 жовтня 2014 року постановою прокурора Семенівського району Чернігівської області матеріали досудового розслідування за № № ЄРДР 12014270230000220 та 12014270230000243 були об'єднані в одне провадження, об'єднаному провадженню було надано спільний номер 12014270230000220. 22 жовтня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за фактом збуту 28.09.2014 року [PERSON] наркотичного засобу - каннабісу за гроші в сумі 100 гривень. Цього ж дня за клопотанням слідчого, підтриманого прокурором, ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Чернігівської області позивачу у вищевказаному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у виді утримання під вартою строком на 60 діб, який необхідно обчислювати, з 23 години 10 хвилин 21 жовтня 2014 року. 30 жовтня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за фактами збутів наркотичних засобів [PERSON], а саме: 28.09.2014 року - каннабісу, 21.10.2014 року - опію ацетильованого. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 листопада 2014 року ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2014 року про обрання позивачу запобіжного заходу залишено без змін. 17 грудня 2014 року позивачу у вищевказаному кримінальному провадженні було продовжено строк тримання під вартою на 5 днів, який обчислювати, починаючи з 23 години 10 хвилин 20 грудня 2014 року. 25 грудня 2014 року позивачу у вищевказаному кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 307 КК України було змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту. Встановлено дату та час закінчення строку дії даної ухвали - 12 година 30 хвилин 19 січня 2015 року. Також суд цією ухвалою постановив його звільнити з-під варти негайно. 04 грудня 2014 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 12014270230000291 за ч. 1 ст. 309 КК України за фактом незаконного зберігання позивачем наркотичного засобу. 17 грудня 2014 року постановою прокурора Семенівського району Чернігівської області матеріали досудового розслідування за № № ЄРДР 12014270230000220 та 12014270230000291 були об'єднані в одне провадження, об'єднаному провадженню було надано спільний номер 12014270230000220. 18 грудня 2014 року слідчим Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за фактами збутів наркотичних засобів [PERSON], а саме: 28.09.2014 року - каннабісу, 21.10.2014 року - опію ацетильованого, а також у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. 19 січня 2015 року у позивача закінчився строк дії запобіжного заходу - домашнього арешту, більше запобіжних заходів йому суд не обирав. 21 січня 2015 року слідчим СВ Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області в кримінальному провадженні щодо позивача складено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 (два епізоди), ч. 2 ст. 309 КК України, який було затверджено прокурором Семенівського району, після чого з обвинувальним актом прокурор звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області. 18 червня 2015 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області позивача визнано винним за ч. 2 ст. 307 (за двома епізодами) та ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців без конфіскації майна. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2015 року апеляційну скаргу в інтересах позивача на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року залишено без задоволення, а вирок щодо нього - без змін. 25 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу захисника позивача було задоволено, вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Під час нового розгляду в суді першої інстанції через прокурором 16 червня 2016 року було складено новий обвинувальний акт за обвинуваченням позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за яким він свою вину визнав повністю. Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року, який набрав законної сили 26 липня 2016 року, позивача визнано винним за ч. 1 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці 28 днів, та відповідно до вимог абз. 5 ч. 5 ст. 72 КК України його звільнено від відбування покарання, оскільки він це покарання фактично вже відбув. Згідно ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначені Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У даному випадку кримінальне провадження в частині вчинення [PERSON] злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати не закривалось. 16 червня 2016 року прокурором у судовому засіданні на підставі ст. ст. 338, 341 Кримінального процесуального кодексу України було змінено [PERSON] обвинувачення шляхом складання нового обвинувального акту, в якому було сформульовано змінене обвинувачення за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України. Статтею 291 Кримінального процесуального кодексу України, якою встановлено порядок складення та зміст обвинувального акту, а також статтями 338 та 341 цього Кодексу, якими встановлено підстави та порядок зміни обвинувачення в суді, не передбачено закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Обвинувальним вироком суду у вищевказаному кримінальному провадженні або будь-якими іншими рішеннями суду не було встановлено незаконність взяття і тримання під вартою [PERSON], незаконність проведення в ході кримінального провадження обшуку та незаконність інших процесуальних дій у цьому провадженні, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, а також незаконного проведення оперативно-розшукових та негласних слідчих (розшукових) дій. Кримінальне провадження за результатами оперативно-розшукових заходів було розпочато до спливу шести місяців після проведення цих заходів. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення з Державного бюджету України на його користь грошових коштів у відшкодування моральної шкоди шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Outcome: dismissed