Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме належність йому державних актів про право на землю РВ №02351 від 07.06.2002 року та РВ №15 від 05.10.2001 виданих на ім`я [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що він є власником земельних ділянок, які розташовані на території Хотинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області. Право власності на земельні ділянки підтверджується державним актом про право власності на землю серії РВ №15, виданим 05.10.2001 року на підставі рішення Хотинської сільської ради від 16.05.2001 року №64 та державним актом про право власності на землю серії РВ №02351, виданим 07.06.2002 року на підставі рішення Хотинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області від 26.12.1997 року №20. Однак, у зазначених документах його ім`я зазначено як " [PERSON] ", у той час як відповідно до документів, що посвідчують особу заявника, його ім`я - " [PERSON] ". Головним управлінням Держгеокадастру в Рівненській області (Радивилівським відділом) заявнику відмовлено у виправленні допущеної помилки, вказуючи, що діючим законодавством не передбачено внесення змін до державних актів. Через допущену помилку в написанні імені заявника, він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому заявник звернувся до суду та просить встановити факт належності йому правовстановлюючих документів. Заявник [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи - Хотинської сільської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти заявлених вимог не заперечують. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РВ№15 від 05.10.2001 належить земельні ділянка площе. 1,76 га, яка розташована на території Хотинської сільської ради та державного акту про право власності на землю РВ№02351 від 07.06.2002 року належить земельна ділянка, площею 0,677 га, яка розташована на території Хотинської сільської ради. (а.с.4,5). Вказані Державні акти видані на ім`я [PERSON] . Однак, відповідно до наданої заявником копії паспорту серії [NUMBER] , виданого Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, ім`я заявника - " [PERSON] ". Отже, при видачі заявнику державних актів на право власності на земельну ділянку було допущено помилку та зазначено ім`я заявника " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ". При зверненні [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області (Радивилівського відділу) йому було відмовлено у внесенні виправлень до державного акту на право власності на земельну ділянку. Правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За приписами ЦК України юридичні факти- це факти з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з правовими позиціями, викладеними в п.1,3 постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами та доповненнями) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Порядок заповнення та складання державних актів регламентувався відповідними інструкціями згідно часу їх оформлення зокрема «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647, а також «Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» затвердженої наказом Держкомзему України 22.06.2009 року №325 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.08.2009 року за №735/16751. При цьому жодна з них не передбачала можливості виправлень орфографічних чи технічних помилок у бланку державного акту, однак вони втратили чинність згідно наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року №404 та від 09.09.2013 року №537. Також, у зв`язку із внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з 01 січня 2013 року виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (видається свідоцтво про право власності). Тобто, внести виправлення у державний акт є неможливим. Встановлення факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії РВ№15 від 05.10.2001 та державного акту про право власності на землю РВ№02351 від 07.06.2002 року породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник наразі не має іншої можливості одержати чи внести виправлення в документ, який посвідчує факт належності йому нерухомого майна (земельної ділянки). При прийнятті рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Аналіз наданих заявником доказів беззаперечно свідчить про те, що при видачі заявнику державного акту на право приватної власності на землю серії, було допущено помилку в написанні імені власника. Тому, суд вважає вимоги заявника щодо встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved