Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

18 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просила суд визнати договір дарування 1/2 частини житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], 06.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1039, недійсним. Застосувати реституцію і як наслідок недійсного правочину, скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], зареєстрованого КП "Каховське БТІ" Херсонської обласної ради 01.08.2012 року за номером запису 755 в книзі 3. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що 29.06.1996 року вона уклала шлюб з [PERSON], який є сином відповідачки [PERSON] Після реєстрації шлюбу вони оселилися та зареєструвалися в будинку [ADDRESS], який належав [PERSON] на праві приватної власності, з дозволу власника. [INFO] народилась дочка [PERSON], а [INFO] народилася дочка [PERSON], які також зареєстровані в спірному будинку. В 2006 році [PERSON] поїхав на заробітки до РФ і з того часу жодних відомостей від нього не було, у зв'язку з чим за її заявою Новокаховський міський суд Херсонської області 05.07.2010 року ухвалив рішення про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Після чого відповідачка [PERSON] почала вживати заходи по виселенню її з дітьми зі спірного будинку, у зв'язку з чим вона зверталася до Новокаховського міського суду Херсонської області з позовом про усунення перешкод в користуванні спірним будинку, за результатами розгляду якого 26.12.2011 року судом ухвалено рішення про зобов'язання [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні спірним будинком та передати їй ключ від вхідних дверей будинку, але до теперішнього часу вказане рішення суду відповідачкою не виконано, тому вона з дітьми змушена проживати у знайомих чи родичів, оскільки власного житла не має. В грудні 2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до неї про виселення, з якого їй стало відомо, що 06.07.2012 року відповідачки уклали договір дарування відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] спірний будинок. Зазначений договір дарування вважає недійсним, оскільки відповідачка перед його укладанням не отримувала дозвіл органу опіку та піклування, хоча на момент укладання договору її неповнолітні діти були зареєстровані в спірному будинку та мали право користування ним. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила справу розглядати в її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримала з підстав викладених в позові та просила його задовольнити. В судовому засіданні прокурор прокуратури м. Нова Каховка, яка виступає в інтересах неповнолітніх дітей, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідачки [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в своїх заявах просили розглядати справу в їх відсутність, позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідачок [PERSON] позов [PERSON] не визнав, зазначивши, що відповідачка [PERSON] є бабусею неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], тому не має обов'язків, на які посилається позивачка та відповідно не повинна була перед вчиненням спірного правочину отримувати дозвіл органів опіки та піклування. Третя особа: приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив розглядати справу в його відсутність. В судовому засіданні представник третьої особи: органу опіки та піклування, не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.06.1996 року [PERSON], [PERSON] уклали шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. [PERSON] та її неповнолітні доньки: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], який на праві приватної власності належав [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], що сторонами не оспорюється; рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 05.07.2010 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 1 січня 2007 року; рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 26.12.2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, позов задоволено, зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] та передати [PERSON] ключі від вхідних дверей будинку; вказане рішення суду відповідачкою не виконано; 06 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Ч.3 ст. 17 Закону України " Про охорону дитинства" передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" передбачає, що для вчинення будь - яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що саме батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування розпоряджатися майновими правами своїх дітей, тому на відповідачку не можуть розповсюджуватися наведені норми, оскільки вона по відношенню до неповнолітніх дітей позивачки є бабусею. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідачка [PERSON] скористалася своїм правом, гарантованим законом, та розпорядилася своєю частиною житлового будинку, подарувавши його відповідачці [PERSON], тому підстав для визнання договору дарування недійсним з підстав, заявлених позивачкою, немає. З огляду на вищевикладене;

Outcome: dismissed