Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат та пені за несвоєчасну сплату аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2005 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2015 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 700 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, порівняно з часом ухвалення рішення про стягнення аліментів, її матеріальний стан істотно погіршився. Так, на час ухвалення рішення 15.04.2015 року вона працювала начальником відділення-старшиною в ГУ ДСНС України в м.Києві і її дохід становив в середньому 3475 грн. 06 коп. З 14.07.2015 року вона зареєстрована як безробітня в Оболонському РЦЗ в м.Києві. Її дохід за період з 14.07.2015 року по 31.08.2015 року становить 769 грн. 30 коп. та 2168 грн. 01 коп. відповідно. На цю суму, навіть з урахуванням розміру призначених судом аліментів, вона не має достатньої можливості забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для її розвитку, в зв»язку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Також, позивач вказує і на те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, вона понесла додаткові витрати в загальній сумі 7881 грн.84 коп. на утримання дитини, а саме: 1.витрати, пов»язані з оздоровленням дитини: -оздоровлення в ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» в період з 02.06.2014 року по 21.06.2014 року, де було сплачено за харчування дитини в розмірі 2200 грн.; -придбання різних ліків та медикаментів, проходження діагностик та лікування на загальну суму 2831 грн. 84 коп.; 2.витрати, пов»язані з розвитком здібностей дитини: -відвідування Центру навчання плаванню Деснянського району м.Києва з вересня 2013 року по травень 2014 року, де вартість місячного абонементу складала 250 грн., тобто за 9 місяців на загальну суму 2250 грн.; -відвідування танцювального гуртка «Джеронімо» підліткового клубу «Надія» Оболонського районного в м.Києві центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді з вересня 2014 року по теперішній час, вартість місячного абонементу складає 200 грн., тобто за 14 місяців на загальну суму 2800 грн. Як зазначає позивач, оскільки нею було здійснено додаткові витрати на утримання дитини, для разового покриття вказаних витрат після фактичного їх понесення, з відповідача підлягає стягненню половина витрачених нею коштів у розмірі 3940 грн. 92 коп. Крім того, звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає і про те, що відповідач не сплачує вчасно аліменти і, відповідно до Розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів № 52/6 від 16.09.2015 року, надісланого ВДВС Жашківського РУЮ, існує заборгованість зі сплати аліментів за період квітень-грудень 2014 року в розмірі 6300 грн., за період січень-серпень 2015 року в розмірі 5497 грн. 77 коп., а тому, виходячи з загального розміру заборгованості згідно ч.1 ст.196 СК України сума неустойки (пені) становить 38021 грн. 28 коп. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини, визначений рішенням Деснянського районного суду м.Києва від.15.04.2015 року у твердій грошовій сумі з 700 грн. до 2000 грн.; стягнути з відповідача на її користь 3940 грн. 92 коп., як половину вартості додаткових витрат, понесених нею на утримання дитини; стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2014 року по 14.10.2015 року в розмірі 38021 грн. 28 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, вважаючи вимоги позивача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини необґрунтованими. Що стосується вимог про стягнення неустойки (пені) за заборгованість зі сплати аліментів, то представник відповідача вказала на те, що дійсно відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в зв»язку з відсутністю доходу, оскільки припинив підприємницьку діяльність, тобто дана заборгованість виникла не з його вини. На даний час заборгованість погашена в повному обсязі, аліменти сплачуються, а тому відсутні підстави для задоволення даної позовної вимоги. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.10.2005 року Відділом РАЦСу Оболонського РУЮ в м.Києві (а.с.23). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.24). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 700 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7, 8-9). Позивач просить задовольнити її вимоги, посилаючись на те, що з моменту постановлення вказаного судового рішення її майновий стан погіршився, а тому вона не має достатньої можливості забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для її розвитку, в зв»язку з чим вона просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини, визначений рішенням Деснянського районного суду м.Києва від.15.04.2015 року у твердій грошовій сумі з 700 грн. до 2000 грн., а також стягнути з відповідача 3940 грн. 92 коп., як половину вартості додаткових витрат, понесених нею на утримання дитини. Представник відповідача проти даних вимог заперечувала, вважаючи їх необґрунтованими. Суд вважає вказані вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, на час постановлення рішення суду про стягнення аліментів позивач працювала у ГУ ДСНС України у м.Києві на посаді начальника відділення-старшини, її середній заробіток становив 3475 грн. 06 коп. (а.с.10). З трудової книжки позивача вбачається, що позивач звільнена з роботи 12.06.2015 року за власним бажанням для догляду за дитиною до досягнення нею 14 років (а.с.66-72). З 14.07.2015 року позивач перебуває на обліку у Центрі зайнятості Оболонського району м.Києва як безробітня, з 21.07.2015 року отримує допомогу по безробіттю, яка за період з липня 2015 року по січень 2015 року в середньому складає 1739 грн. 07 коп. (а.с. 11, 61). Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про збільшення розміру аліментів в зв»язку зі зміною її матеріального стану. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, суд враховує те, що доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Тому суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2015 року, в зв»язку з чим вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1700 грн., щомісяця із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення ним повноліття, починаючи з 15 жовтня 2015 року з урахуванням сплачених з 15 жовтня 2015 року аліментних зобов'язань. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як зазначає в позовній заяві позивач, після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, вона понесла додаткові витрати в загальній сумі 7881 грн.84 коп. на утримання дитини, а саме: 1. витрати, пов»язані з оздоровленням дитини: - оздоровлення в ДП «Санаторно-курортний лікувальний центр «Шкло» в період з 02.06.2014 року по 21.06.2014 року, де було сплачено за харчування дитини в розмірі 2200 грн.; - придбання різних ліків та медикаментів, проходження діагностик та лікування на загальну суму 2831 грн. 84 коп.; 2. витрати, пов»язані з розвитком здібностей дитини: - відвідування Центру навчання плаванню Деснянського району м.Києва з вересня 2013 року по травень 2014 року, де вартість місячного абонементу складала 250 грн., тобто за 9 місяців на загальну суму 2250 грн.; - відвідування танцювального гуртка «Джеронімо» підліткового клубу «Надія» Оболонського районного в м.Києві центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді з вересня 2014 року по теперішній час, вартість місячного абонементу складає 200 грн., тобто за 14 місяців на загальну суму 2800 грн. Таким чином, на думку позивача, з відповідача підлягає стягненню на її користь половина витрачених нею коштів у розмірі 3940 грн. 92 коп. Суд вважає, що ці доводи позивача знайшли своє часткове підтвердження під час судового розгляду належними та допустимими доказами, а саме документально підтвердженими є витрати на харчування дитини в санаторії «Шкло» в розмірі 2200 грн.; витрати на ліки в розмірі 2831 грн. 84 коп.; витрати на відвідування плавання в розмірі 750 грн., а всього на загальну суму 5781 грн. 84 коп. (а.с. 13, 14, 15-16, 73, 74-83, 107-119). При цьому, суд не приймає до уваги довідку № 25-35-63 від 20.11.2014 року, виданої Оболонським районним в м.Києві центром соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді» про те, що [PERSON] дійсно відвідує танцювальний гурток «Джеронімо» підліткового клубу «Надія» вказаного центру, оскільки позивачем на надано квитанцій про оплату коштів за вказаний гурток, а також лише частково приймає до уваги довідку № 214 від 20.11.2014 року про зайняття дитиною плаванням в Центрі навчання плавання Деснянського району м.Києва в період з вересня 2013 року по травень 2014 року з вартістю місячного абонементу 250 грн., оскільки позивачем надано лише три квитанції на проведення оплати за абонемент на загальну суму 750 грн. (а.с.17, 14). Розрахунки позивача щодо витрат на дитину суд також не приймає до уваги в зв»язку з відсутністю жодних доказів на його підтвердження (а.с.97-102). Таким чином, оскільки суд вважає доведеними витрати позивача на утримання дитини в розмірі 5781 грн. 84 коп., з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума в розмірі 2890 грн. 92 коп., що становить половину витрачених нею додаткових коштів на утримання дитини. Що стосується вимог позивача про стягнення з [PERSON] суми неустойки (пені) в зв»язку з заборгованістю по сплаті аліментів, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає про те, що відповідач не сплачує вчасно аліменти і, відповідно до Розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів № 52/6 від 16.09.2015 року, надісланого ВДВС Жашківського РУЮ, існує заборгованість зі сплати аліментів за період квітень-грудень 2014 року в розмірі 6300 грн., за період січень-серпень 2015 року в розмірі 5497 грн. 77 коп., а тому, виходячи з загального розміру заборгованості згідно ч.1 ст.196 СК України сума неустойки (пені) становить 38021 грн. 28 коп. Представник відповідача проти даної вимоги заперечувала, посилаючись на те, що відповідач дійсно мав заборгованість зі сплати аліментів в зв»язку з відсутністю доходу, оскільки припинив підприємницьку діяльність, тобто дана заборгованість виникла не з його вини. На даний час заборгованість погашена в повному обсязі, аліменти сплачуються, а тому відсутні підстави для задоволення даної позовної вимоги. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 52/6 від 16.09.2015 року, складеного ВДВС Жашківського РУЮ, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період квітень-грудень 2014 року в розмірі 6300 грн., за період січень-серпень 2015 року в розмірі 5497 грн. 77 коп., а всього на загальну суму 11797 грн. 77 коп. (а.с.20-21, 22). Як вбачається з довідки № 223 від 01.04.2016 року, виданої ВДВС Жашківського РУЮ, станом на 01.04.2016 року борг по аліментам у [PERSON] відсутній (а.с.130). В судовому засіданні позивач заперечувала проти вказаної довідки, вказуючи на те, що ВДВС при складанні довідки про відсутність заборгованості враховано квитанції про надання матеріальної допомоги з боку бабусі дитини - матері відповідача [PERSON], а не сама сплата аліментів з боку відповідача. Суд не приймає до уваги вказані твердження позивача, оскільки вона з жодними заявами про неврахування коштів, що надійшли від імені [PERSON], в якості аліментів до ВДВС не зверталась, а тому дана довідка нею не спростована. В той же час, відповідно до квитанцій № BASS_2657141800, №Р24А204977581317189, № 89465595457, № 92945655265 ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачем здійснювались грошові перекази на ім »я позивача, а саме: 28.01.2015 року в сумі 998 грн., 25.05.2015 року в сумі 1400 грн., 07.08.2015 року в сумі 1400 грн., 11.08.2015 року в сумі 500 грн. (а.с.54-57). Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, діяльність відповідача, як фізичної особи-підприємця припинена 05.08.2014 року (а.с.58-60). З податкової декларації про майновий стан і доходи відповідача за 2014 рік вбачається, що сума загального річного оподатковуваного доходу відповідача складає 7327 грн. 46 коп. (а.с.103-106). Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-94цс15, згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З урахуванням наявних у справі доказів в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що обов»язковою підставою для стягнення такої неустойки (пені) є наявність вини особи у виникненні заборгованості, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Під час розгляду даної справи суду не надано доказів про навмисне ухилення відповідача від сплати аліментів, а тому відсутні підстави вважати, що заборгованість виникла з вини відповідача, що виключає можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення неустойки (пені). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON], а саме збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], встановлених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1700 грн., щомісяця із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення ним повноліття, починаючи з 15 жовтня 2015 року з урахуванням сплачених з 15 жовтня 2015 року аліментних зобов'язань; стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат в розмірі 2890 грн. 92 коп. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial