Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

у вересні 2016 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 лютого 1996 року відділом приватизації Київських теплових мереж, інша 1/2 частина вказаної квартири належить [PERSON]. Постановою від 23 червня 2008 року державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві накладено арешт на належну позивачу частину квартири, про що 02 липня 2008 року Другою київською державною нотаріальною конторою було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № 7487599. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт та заборону на відчуження 1/2 частини квартири [ADDRESS], накладений постановою від 23 червня 2008 року державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про арешт та заборону відчуження вказаної частини квартири. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про судовий розгляд без його участі. Третя особа в судове засідання також не забезпечила явку свого представника, надіславши клопотання про судовий розгляд без їх участі. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 лютого 1996 року відділом приватизації Київських теплових мереж. (а.с. 6) Постановою від 23 червня 2008 року державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві накладено арешт на 1/2 частину вказаної квартири, що належить [PERSON] 02 липня 2008 року Другою київською державною нотаріальною конторою було внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № 7487599, що підтверджується витягом. (а.с. 5) Позивач звернувся в суд з позовом з порядку позовного провадження та просить суд ухвалити рішення про зняття арешту, заборони на відчуження частини квартири та зобов'язання вчинити дії стосовно виключення відомостей з відповідного реєстру про арешт та заборону відчуження частини квартири. Суд вважає, що такі вимоги ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач, як власник житла, має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved