Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Заповіту [PERSON] не залишив. Після його смерті право на спадкування отримали: дружина померлого- позивач [PERSON], син померлого- відповідач у справі [PERSON] та син померлого [PERSON] [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв,а [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті чоловіка на користь [PERSON]; [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, зокрема, Ѕ частини квартири [ADDRESS]. Оформлення спадщини та отримання позивачем свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у нотаріуса на Ѕ частину квартири виявилося неможливим, через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на вказану квартиру, тому позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою у якій просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS], як частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги визнав та направив до суду зустрічну позовну заяву, у якій посилаючись на неможливість оформлення спадщини у нотаріуса на Ѕ частину квартири [ADDRESS], яка увійшла до складу спадкового майна, що залишилось після смерті батька, через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на вказану квартиру, просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири, в порядку спадкування за законом після смерті батька. Сторони справи у судове засідання не з'явились, надали заяви з проханням слухати справу без їх участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що позови за первинним позовом та зустрічною позовною заявою підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв з 1991 до 2007р.), було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно ч. 4 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють, в тому числі такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Відповідно до глави 10 п. 4.21 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з'ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності або свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення прав у нотаріальному порядку. Відповідно п. 12 Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК ( 435-15 ) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до роз`яснення постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 2008 року у разі смерті члена кооперативу, яким до дня смерті було внесено повністю пайовий внесок, то відповідна квартира включається до складу спадщини. У разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація права власності яка не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку». Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.11.2017 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.10.1977 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та померлим, [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.1983 року. Заповіту [PERSON] не залишив. Після смерті [PERSON] право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги отримали: дружина померлого [PERSON], син померлого [PERSON], та син померлого [PERSON] [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв, звернувся з відповідною заявою до нотаріуса; [PERSON] відмовилась від отримання спадщини після смерті чоловіка на користь [PERSON]; [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв, спільно з померлим не проживав та не був зареєстрований, що виключає застосування ст.1268 ЦК України. Отже, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його син, [PERSON] Також судом встановлено, що до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] увійшла Ѕ частина квартири [ADDRESS]. Отримання позивачем, [PERSON] свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у нотаріуса, а саме на Ѕ частину квартири [ADDRESS], тобто в позасудовому порядку є неможливим, через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на вказану квартиру, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2018 року. (а.с. 19). Оформлення спадщини [PERSON] у нотаріальній конторі також є неможливим про що свідчить постанова приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Філіпової Л.П., від 06.06.2018 року (а.с. 19). Разом з тим права позивача за первісним позовом, [PERSON], та права позивача за зустрічним позовом, [PERSON], підлягають судовому захисту. Судом встановлено, що 06.05.1993 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів [PERSON] (члену ЖБК-360 Весна-10) та її родині, до складу якої входили: [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано ордер на вселення до квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки ОСББ «Дорошенка - 3» від 13.11.2017 року за № 15 [PERSON] зареєстрована і мешкає за адресою [ADDRESS] та є членом ЖБК № 360 «Весна - 10», вартість (пай) вищевказаної квартири виплачено повністю в 1993 році. З 01.09.2016 року ЖБК-360 «Весна-10» реорганізовано в ОСББ «Дорошенка 3». Отже, вартість вищевказаної квартири повністю виплачена під час перебування позивача та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, тому вищевказана квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Таким чином, Ѕ частина вищевказаної квартири належить позивачу, [PERSON], як є пережившій дружині (частка у спільній сумісній власності), а інша Ѕ частина цієї ж квартири належить в порядку спадкування за законом [PERSON] Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності позбавляє [PERSON] та [PERSON] можливості здійснювати права власників та порушує ч.1ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обрані [PERSON] та [PERSON] способи захисту їх прав передбачені законом і відповідають йому. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовами є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved