Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» звернулося до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , - в якому просить: -визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014, укладений між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та [PERSON] на договір оренди землі, кадастровий номер земельної ділянки 1422481500:36:000:0125, площею 1,9489 га, на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, кадастровий номер 1422481500:36:000:0125, площею 1,9489 га (19.03.2018) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у певній редакції. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 20 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] було укладено Договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 р. у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 30 (далі - Договір), згідно з яким в оренду передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 2,33 умовних кадастрових гектарів, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0091919, виданого 10.01.1997 Костянтинівською районною державною адміністрацією. Цього ж дня, 20 лютого 2014 року, Актом приймання-передачі земельної частки (паю) до Договору [PERSON] передала, а ПрАТ «АПК-Інвест» прийняло в володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 2,33 умовних кадастрових гектарів, що розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом. Пунктом 2.3 Договору встановлений двадцятирічний строк його дії, тобто по 20.02.2034, що на даний момент не сплинув. З часу укладення Договору по день подання позову ПрАТ «АПК-Інвест» сумлінно виконуються усі обов`язки згідно з Договором, у тому числі, але не виключно, і зі сплати орендної плати [PERSON] . В подальшому позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачем земельної ділянки площею 1,9489 га, якій було присвоєно кадастровий номер 1422481500:36:000:0125 та яка на сьогоднішній день фактично використовується позивачем на підставі укладеного договору орендної земельної частки (паю) від 29.11.2018. Вищенаведені обставини встановлені чинним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.20129 по справі №233/4171/18. 20.05.2019 позивачу за допомогою даних, що містить Публічна кадастрова карта України, стало відомо про заміну власника земельної ділянки кадастровий номер 1422481500:36:000:0125, яким стала [PERSON] . Відповідач [PERSON] порушила норми, закріплені чинним законодавством (ст.31 ч.5 Закону України «Про оренду землі») та безпосередньо договором оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 (п.3.1.Договору) щодо виконання обов`язку повідомити та в подальшому переукласти договір з ПрАТ «АПК-Інвест» після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), чим було грубо порушені права позивача як орендаря. [PERSON] не повідомила ПрАТ «АПК-Інвест» про отримання нею правовстановлюючого документу, що підтверджує її право власності на земельну ділянку кадастровий № 1422481500:36:000:0125, чим порушила вимоги договору та діючих нормативних актів та безпосередньо права позивача, як орендаря та фактичного користувача земельної частки (паю), яка була виділена відповідачем у земельну ділянку. Земельна частка (пай) передавалася позивачу в оренду на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) шляхом укладення договору оренди земельної частки (паю), як передбачено Указом Президента України «Про гарантування захисту економічних інтересів та поліпшення соціального забезпечення селян-пенсіонерів, які мають право на земельну частку (пай)» від 15.12.1998 № 1353/98, Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 03.12.1999 № 1529/99 та формою Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 за № 101/4322 (далі - форма Типового договору). На момент укладення договору оренди земельної частки (паю) між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] , так само як і на теперішній час, діють норми перехідних положень Закону України «Про оренду землі», якими встановлено імперативну норму щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), яким укладено договір оренди землі, а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні вимоги встановлені укладеним договором оренди земельної частки (паю) між позивачем та відповідачем. Отже, під час укладення договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] вчинила волевиявлення щодо укладення договору оренди земельної частки (паю) строком на 20 років та правових наслідків подальшої реалізації нею права на виділ земельної ділянки - переукладення договору оренди землі із орендарем, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю). Проте, відповідач протиправно вчинила односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладення договору оренди, чим порушила права та законні інтереси позивача, як належного орендаря та користувача земельної ділянки. Представником відповідача [PERSON] . О. (на час пред`явлення зустрічного позову - діючий представник, про припинення повноважень якого повідомлено відповідним листом від 07.10.2019 - на а.с.191) пред`явлений зустрічний позов (а.с.115-126), в якому позивач за зустрічним позовом просить розірвати договір оренди земельної ділянки частки (паю) від 20.02.2014, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» як орендарем та [PERSON] як орендодавцем, предметом якого є земельна частка (пай) (рілля) розміром 2,33 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, для сільськогосподарських потреб (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) терміном на 20 років, переданої у користування ПрАТ «АПК-Інвест» на підставі акту приймання-передачі земельної частки (паю) від 20.04.2014, що зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок (паїв) Білокузьминівської селищної ради Костянтинівського району Донецькеої області за №30 20.02.2014, пославшись на таке: Виклад обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2014 між Позивачем та Відповідачем за Первісним позовом, як орендодавцем та орендарем, був укладений Договір оренди земельної ділянки частки (паю), предметом якого є земельна частка (пай) (рілля) розміром 2,33 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, для сільськогосподарських потреб (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) терміном на 20 років, зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок (паїв) Білокузьминівської селищної ради Костянтинівського району Донецької області за №30 20.02.2014, переданої у користування ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" на підставі Акту приймання-передачі земельної частки (паю) від 20.02.2014, що належав Позивачу за Зустрічним позовом на підставі сертифікату на Пай, серія ДН №0091919, виданого 10.01.1997 Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області (надалі - Договір оренди Паю/Акт приймання передачі/ Пай/Сертифікат на Пай). На підставі розпорядження Голови Костянтинівської районної державної адміністрації №180 від 23.04.2014 зі змінами на підставі розпорядження Голови Костянтинівської районної державної адміністрації за №2 від 02.01.2018, Позивачу за Зустрічним позовом затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку власнику Сертифікату на Пай КСП "Червона зірка", надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) Земельну ділянку, кадастровий номер 1422481500:36:000:0125, загальною площею 1,9489 га, яка розташована на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (надалі - Земельна ділянка). 19.03.2018 Позивач за Зустрічним позовом зареєстрував право приватної власності на Земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а з 29.11.2018 новим власником Земельної ділянки стала Третя особа ( [PERSON] ), номер запису про право власності - 29180473 (копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.08.2019 надається Додатком). Таким чином, Земельна ділянка була сформована з моменту присвоєння їй кадастрового номера, її межі були винесені в натуру (на місцевість) та вона відповідно до п.п.4,5,7,9 ч.2 ст.79-1 ЗК України стала об`єктом цивільних прав саме 19.03.2018. Тому не зрозумілі твердження Відповідача за Зустрічним позовом про те, що ним обробляється саме Земельна ділянка, яка ніколи йому Позивачем за Зустрічним позовом не передавалась, виходячи з того, що Земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав та стала належати Позивачу за Зустрічним позовом на праві власності лише 19.03.2018, тобто через 4 роки після укладання 20.02.2014 Договору оренди Паю, а тому така Земельна ділянка не могла передаватися Відповідачу за Зустрічним позовом 20.02.2014 на підставі Акту приймання-передачі Паю. Відповідно до п.2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322 визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства (наділі - Типовий договір оренди Паю). Згідно з п.17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, виділення Земельної ділянки в натурі є умовою припинення Договору оренди Паю, то з моменту виділення належної Позивачеві за Зустрічним позовом Земельної ділянки у натурі (на місцевості) та реєстрації ним 19.03.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свого права власності на таку Земельну ділянку, Сертифікат на Пай, на підставі якого укладено Договір оренди Паю, утратив чинність 19.03.2018, зобов`язання сторін - Позивача та Відповідача за Первісним позовом за укладеним Договором оренди Паю припинилися відповідно до чинного законодавства, а Відповідач за Первісним позови набув статус власника Земельної ділянки, а тому Земельна ділянка підлягає поверненню Позивачем Відповідачеві за Первісним позовом. Тож, твердження Позивача за Первісним позовом про те, що факт набуття Відповідачем за Первісним позовом (Позивачем за Зустрічним позовом) права власності на Земельну ділянку, начебто, не припиняє дію Договору оренди Паю, а тому такий договір підлягає переукладенню, є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення вищенаведених правових норм. При цьому, зауважив, що абзацом 2 Перехідних положень ЗУ "Про оренду землі" передбачається лише право, а не обов`язок на переукладення договору оренди, а тому обов`язок орендодавця щодо переукладення договору оренди після отримання ним права власності на конкретну земельну ділянку нормами права не передбачений. Посилання Позивача за Первісним позовом на норми Перехідних положень ЗУ "Про оренду землі", як на підставу та право Позивача за Первісним позовом на переукладання Договору оренди Паю на тих самих умовах, на яких укладався Договір оренди Паю 20.02.2014, після виділення в натурі (на місцевості) Земельної ділянки та реєстрації за Відповідачем за Первісним позовом права приватної власності на таку Земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.03.2018, вважає також безпідставними та хибними, як і безпідставними є самі позовні вимоги за Первісним позовом, якими порушується право Відповідача за Первісним позовом щодо вільного волевиявлення на укладання такого договору оренди Земельної ділянки. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з п. 2.3 Типового договору оренди Паю, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги ст.ст.203,215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін. Відповідна правова позиція викладена також в Ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних, постановленої 09.11.2011 у справі № 6-16823св11, де колегія судів прийшла до висновку, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю, а тому одержання особою державного акту на право приватної власності на земельну ділянку змінює предмет зобов`язання за раніше укладеним договором оренди, а внаслідок цього і його суттєві умови, а тому це є приводом для подальшого їх переукладення за наявності взаємної згоди сторін, або припинення зобов`язання - у разі відсутності такої згоди. У Постанові Верховного суду України у справі за №6-127цс13 від 18.12.2013, зазначено, що саме вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Тому, твердження Позивача за Первісним позовом у своєму Первісному позові, що під час укладення Договору оренди Паю Відповідач за Первісним позовом, вчинив волевиявлення щодо укладення Договору оренди Паю строком на 20 років та правових наслідків подальшої реалізації ним права на виділ Земельної ділянки шляхом переукладення Договору оренди Земельної ділянки, є також необґрунтованими та безпідставним, оскільки Відповідач за Первісним позовом вчинив лише волевиявлення на укладення саме Договору оренди Паю, а не на переукладення в подальшому Договору оренди на Земельну ділянку. Необґрунтованими вважає також посилання Позивача за Первісним позовом на порушення Відповідачем за Первісним позовом п.3.1 Договору оренди Паю шляхом неповідомлення Позивача за Первісним позовом про виділення йому Земельної ділянки після державної реєстрації за ним права власності на Земельну ділянку, чим було порушено п.2.3 Договору оренди Паю, оскільки таке неповідомлення не впливає на зміну юридичного статусу Земельної ділянки та його наслідки. Вищезазначене узгоджується з правовим висновком Постанови Верховного Суду від 14.08.2019 в справі №484/4135/18, провадження №61-11820ск19, а також з правовим висновком Постанови Верховного Суду України від 27.03.2007 в справі №6-7167сво06. Крім, того Верховний суд України в п.8 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику розгляду судами земельного законодавства» прийшов до висновку, що з часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінюється предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін. Таким чином, для переукладення Договору оренди Паю на Договір оренди Земельної, а насправді, на укладення нового Договору оренди Земельної ділянки, необхідна наявність волевиявлення на те обох сторін, яке на сьогоднішній час у Позивача за Зустрічним позовом відсутнє. Також зазначив, що відповідно до п.2.3 Договору оренди Паю, договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому, встановлений п.2.3 Договору оренди Паю двомісячний термін на переукладання сторонами Договору оренди Паю сплинув 19.05.2018, що також вказує на безпідставність такої вимоги Позивача за Первісним позовом. Позивачу за Зустрічним позовом належало лише право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель, які належали КСП, на підставі зазначеного Сертифікату на Пай, яким не встановлювалось право власності на Земельну ділянку, а такий Сертифікат на Пай був лише правовстановлюючим документом, який надавав право вимоги на відведення Паю в натурі (на місцевості), який є предметом Договору оренди Паю, що знаходиться у колективній власності. Таким чином, оренда Паю та Земельної ділянки за своїми предметами є суттєво різними відносинами, оскільки у випадку оренди Паю встановлюються орендні відносини щодо права на Пай, якій не визначений в натурі та посвідчений Сертифікатом на Пай, а у випадку оренди Земельної ділянки встановлюються орендні відносини щодо права на конкретну Земельну ділянку, яка визначена в натурі та право власності на яку належить Позивачеві за Зустрічним позовом, що зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому, з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свого права приватної власності на Земельну ділянку, Відповідач за Первісним позовом набув статусу власника конкретної Земельної ділянки, а Сертифікат на Пай (який був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) Земельної ділянки та отримання Відповідачем за Первісним позовом права власності на таку Земельну ділянку), на підставі якого укладався Договір оренди Паю, втратив чинність та зобов`язання за таким Договором оренди Паю припинилися, а також, враховуючи безпідставні твердження Позивача за Первісним позовом про те, що Договір оренди Паю не припинив свою дію після виділення в натурі (на місцевості) Земельної ділянки та реєстрації за Відповідачем за Первісним позовом права власності на таку Земельну ділянку, у Позивача за Зустрічним позовом є всі правові підстави для звернення з таким Зустрічним позовом до Позивача за Первісним позовом (Відповідача за Зустрічним позовом) з вимогою про розірвання Договору оренди Паю з підстав припиненням зобов`язань сторін за Договором оренди Паю. За Договором оренди Паю 20.02.2014 Відповідач за Первісним позовом - орендодавець передав, а Позивач за Первісним позовом - орендар прийняв у володіння та користування Пай, розміром 2,33 умовних кадастрових га, розміщений в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років, що належав Відповідачу за Первісним позовом на підставі Сертифікату на Пай, без встановлених меж даного Паю в натурі на місцевості. 19.03.2018 Відповідач за Первісним позовом є власником конкретної Земельної ділянки, кадастровий номер 142248.1500:36:000:01.25, яка має іншу площу 1,9489 га (яка не відповідає площі Паю), з встановленими межами, яка розташована на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Примусовий порядок укладення договорів за рішенням суду регулюється ч.2 ст.649 ЦК України за якою розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом. Таким чином, необхідною підставою для укладення договору за рішенням суду є наявність розбіжностей, що виникли між сторонами при укладанні договору шляхом надання та отримання сторонами відповідних пропозицій щодо істотних умов договору, тобто наявності відповідного переддоговірного спору між сторонами. Але, Позивач за Первісним позовом (Відповідач за Зустрічним позовом) не надав доказів того, що він звертався до Відповідача за Первісним позовом з будь-якими пропозиціями укласти Договір оренди та Акт приймання-передачі Земельної ділянки на визначених у даному Первісному позові істотних умовах, що викладені у проекті Договору оренди землі та Акту приймання-передачі від 19.03.2018, які є предметом розгляду справи за Первісним позовом, а також тому, що Відповідач за Первісним позовом такі пропозиції отримував, в порядку вимог ч.2 ст.638, ч.1 ст.640, ч.1 ст.641 ЦК України, якими визначено обов`язок сторони правочину, яка вважає за необхідне укласти договір, надіслати іншій стороні відповідні пропозиції. Таким чином, Позивачем за Первісним позовом не було дотримано позасудовий порядок укладення договору, в даному випадку Договору оренди землі та Акту приймання-передачі від 19.03.2018, які є предметом розгляду даної справи, оскільки до матеріалів справи не додано належних доказів їх надсилання Відповідачу за Первісним позовом з пропозицією щодо їх укладення та отримання таких пропозиції щодо їх укладання, а тому, відповідно, спір між сторонами щодо переукладення (укладання) Договору оренди Паю на Договір оренди Земельної ділянки у редакції від 19.03.2018 не виникав, що вважає підставою для відмови у задоволенні судом такого позову. З таких норм права як ст.ст.626, 627 ч.1, 628,631,632,638,639-654, 792 ч.2 ЦК України, ст.ст.13-23 ЗУ "Про оренду землі" також вбачається, що для переукладення Договору оренди Паю на Договір оренди Земельної ділянки, а насправді, на укладання нового Договору оренди Земельної ділянки, необхідно дотримуватися відповідної процедури. Крім того, запропонована Позивачем за Первісним позовом редакція такого Договору оренди Земельної ділянки від 19.03.2018 не відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220. Таким чином, враховуючи наведене та те, що позовні вимоги за Первісним позовом порушують права Відповідача за Первісним позовом щодо принципу свободи договору та волевиявлення, таке право Відповідача за Первісним (Позивача за Зустрічним позовом) підлягає захисту шляхом розірвання такого Договору оренди Паю у зв`язку з припиненням зобов`язань за цим договором. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2019 року відкрите провадження по цивільній справі за первісним позовом за правилами загального позовного провадження, цивільну справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні (а.с.43-44). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с.52). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.10.2019 прийнято зустрічний позов [PERSON] , вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження із вимогами за первісним позовом (а.с.154-155). У судовому засіданні представник позивача за первісним - відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримав за наведених у ньому підстав, а також з підстав, викладених у відповіді на відзив на первісну позовну заяву (192-194), зауваживши на такому: Щодо твердження відповідача за первісним позовом про те, що заявлена позовна вимога щодо визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 нібито є неналежним способом захисту цивільних прав та інтересів Позивача за первісним позовом: 1) Представником відповідача за первісним позовом не враховано, що перелік способів захисту цивільних прав, визначений ст.16 ЦК України не є вичерпним. З даного приводу Верховним судом України, у Постанові від 21.05.2012, прийнятій у справі №6-20цс11, сформовано висновок про те, що: «законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. спи 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту. тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.». Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України від 06.10.1998 № 161-ХІУ «Про оренду землі». Частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. А отже, обраний ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» спосіб захисту не суперечить жодному закону та відповідає критерію «ефективного способу захисту», протилежне представником [PERSON] у відзиві не обґрунтовано та не доведено. 2) Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено шляхи, якими здійснюється захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Так, пунктом «д» ч.3. ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. 3) Дослівний зміст ст.27 ЗУ «Про оренду землі» передбачає: «Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями. Розмір відшкодування орендодавцем збитків, завданих орендарю, повинен бути зменшений, якщо орендар навмисно або через необережність спричинив збільшення розмірів збитків унаслідок невиконання чи неналежного виконання умов договору орендодавцем або не вжив заходів щодо їх зменшення». Щодо доводів представника відповідача за первісним позовом з приводу нібито невідповідності договору оренди паю та акту приймання-передачі паю вимогам п.2.2. Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 р. № 5: Представником відповідача за первісним позовом не враховано, що зауваження до змісту та форми договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 не є предметом спору у даній справі. До того ж, представником відповідача за первісним позовом не зазначено, яким чином це впливає на чинність договору оренди земельної частки (паю), і ці доводи у порушення ч.3 ст.12 ЦПК України не обґрунтовані жодними належними та допустимими доказами. Більше того, факт виділення в натурі земельної ділянки, кадастровий № 1422481500:36:000:0125 з земельної частки (паю), яка була передана в оренду ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» за договором від 20.02.2014, як вбачається з відзиву на позовну заяву не заперечується представником відповідача, і, крім того, факт виділення земельної ділянки, кадастровий № 1422481500:36:000:0125 саме з земельної частки (паю), право на яке мала [PERSON] згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДН 0091919, виданим 10.01.1997 Костянтинівською районною державною адміністрацією, - встановлений судом відповідно до заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2019, прийнятого у справі №233/4171/18, яке набуло законної сили. Також, уважає висновок представника відповідача за первісним позовом щодо спливу встановленого п.2.3. договору оренди земельної частки (паю) двомісячного терміну на переукладення договору оренди паю 19.03.2018 помилковим, адже саме факт неповідомлення відповідачем за первісним позовом про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та ухилення від переукладення договору оренди земельної частки (паю) всупереч положенням п. 2.3. та 3.1. діючого договору оренди земельної частки (паю), укладеного між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та [PERSON] від 20.02.2014, і стало підставою для звернення позивача за первісним позовом за захистом свого цивільного права до суду. Разом з цим, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» додатково зазначає, що від нього надходила пропозиція на переукладення договору [PERSON] , проте лист не було отримано відповідачем за первісним позовом. Фактично представник відповідача за первісним позовом визнає те, що виділення земельної частки (паю) на місцевості є підставою для переукладення договору. При цьому, при формулюванні висновків щодо відсутності волевиявлення [PERSON] на переукладення договору оренди земельної частки (паю), не враховано, що пунктом 2.3 Договору від 20.02.2014 встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії, що не сплинув. За нормами перехідних положень Закону України «Про оренду землі», якими встановлено імперативну норму щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), яким укладено договір оренди землі, а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні вимоги встановлені укладеним договором оренди земельної частки (паю) між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та [PERSON] (абзац 7 пункту 2.3 договору оренди земельної частки (паю). Отже, під час укладання договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] вчинила волевиявлення щодо укладення договору оренди земельної частки (паю) строком на 20 років та правових наслідків подальшої реалізації нею права на виділ земельної ділянки - переукладання договору оренди землі із орендарем, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю). Натомість, відсутність бажання на переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення земельної ділянки на місцевості (в натурі) свідчить про односторонню відмову [PERSON] від виконання договірних зобов`язань, що в свою чергу є порушенням нею приписів ст.ст.525, 526, 629 ЦК України, та доводить недобросовісний характер її дій по відношенню до ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ». Щодо доводів представника відповідача за первісним позовом про передчасність звернення ПрАТ «АПК-Інвест» до суду з огляду на те, що останнім нібито не було дотримано процедури позасудового порядку укладення договору оренди землі та акту приймання-передачі земельної ділянки, вважає, що представником відповідача за первісним - позивача за зустрічним позовом не враховано, що положення ст.ст. 638, 640,641- 645 ЦК України, які визначають загальний порядок укладення цивільних договорів, взагалі не мають жодного відношення до процедури переукладення діючих цивільних договорів, зокрема і порядку переукладення договору оренди земельної частки (паю), укладеного між Позивачем та відповідачем 20.02.2014, а стосуються виключно порядку укладення нових договорів. Щодо тверджень представника відповідача за первісним позовом про те, що заявлена позовна вимога позивача щодо переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі, є необґрунтованою з огляду на дію принципу свободи договору, передбаченого ст. 627 ЦК України: Дійсно ст.627 ЦК України закріплює принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, стаття 629 ЦК України встановлює загальний принцип обов`язковості договору. Укладення договору передбачає, що він відповідає встановленим законодавством вимогам, і умови договору не суперечать положенням нормативно-правових актів. Належним чином укладений договір є обов`язковим для сторін і повинен добросовісно виконуватись. Аналогічне положення міститься в статті 526 ЦК України, за яким зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Укладений між сторонами договір оренди є обов`язковим до виконання обома його сторонами, при цьому, в силу ст.525 ЦК України, а також абз. 4 п. 2.3. Договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Сам же по собі виділ земельної ділянки в натурі (на місцевості) не визначений умовами договору, як підстава для його автоматичного припинення. Щодо доводів представника відповідача за первісним позовом про неналежність відповідача за первісним позовом через належність земельної ділянки, кадастровий № 1422481500:36:000:0125, на праві власності [PERSON] : Земельна ділянка, кадастровий № 1422481500:36:000:0125, була виділена в натурі [PERSON] 19.03.2018, власністю [PERSON] стала лише 29.11.2018р. Стаття 148-1 Земельного кодексу України закріплює, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Згідно з договором оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 обов`язок щодо його переукладення на договір оренди землі нерозривно пов`язаний з власником сертифіката, за яким особі надається право на земельну частку (пай). Враховуючи, що [PERSON] стала власником земельної ділянки безпосередньо після виділення їй в натурі [PERSON] , то права та обов`язки до неї, як нового власника, перейдуть після переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі; вимоги за зустрічним позовом не визнав за підстав, викладених також у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с.163-164), зауваживши на такому: У своєму зустрічному позові представник позивача за зустрічним позовом заперечує твердження відповідача за зустрічним позовом про те, що останній обробляє земельну ділянку, яка, нібито, ніколи йому не передавалась, з огляду на те що земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав, 19.03.2018 (реєстрація права власності), посилаючись при цьому на відповідні розпорядження Голови Костянтинівської районної державної адміністрації, з яких вбачається, що Відповідачу за первісним позовом було виділено в натурі земельну ділянку площею 1,9489 га, кадастровий № 1422481500:36:000:0125 саме на основі земельної частки (паю), яка була передана ПрАТ «АПК-Інвест» 20.02.2014 на підставі укладеного між Сторонами Договору та акту приймання-передачі та яка не вибувала із користування Позивача. Крім того, наведені обставини (в тому числі стосовно використання та оброблення земельної ділянки ПрАТ «АПК-Інвест») були встановлені чинним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2019 у справі № 233/4171/18. Доводи представника позивача за зустрічним позовом з приводу того, що нібито відповідно до вимог чинного законодавства виділення земельної ділянки в натурі є умовою припинення Договору оренди паю, вважає хибним та таким, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства. Так, на момент укладення Сторонами договору оренди земельної частки (паю) та станом на сьогодень діють норми частини 2 перехідних положень Закону України «Про оренду землі», якими встановлено імперативну норму щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні вимоги встановлені укладеним договором оренди земельної частки (паю) між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та позивачем за зустрічним позовом (пункт 2.3 договору оренди земельної частки (паю). Припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, встановлених ст.31 Закону України «Про оренду землі» та за згодою сторін. Чинне законодавство не передбачає автоматичного припинення договору оренди земельної частки (паю), зокрема після виділення земельної ділянки в натурі на місцевості та/чи відсутності бажання власника на переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення земельної ділянки на місцевості (в натурі). Щодо посилання представника позивача за зустрічним позовом в обґрунтування доводів за зустрічним позовом на постанову ВС від 14.08.2019 у справі № 484/4135/18: Підставою для звернення до суду з позовом у наведеній справі стала несплата орендарем орендної плати за період 2015-2018, тобто висновки, викладені у цій постанові не можуть братися до уваги при розгляді справи № 233/3366/19, з огляду на те, що під час вирішення справи № 484/4135/18 встановлювались обставини, які взагалі не пов`язані із обставинами справи № 233/3366/19, при цьому, як неодноразово наголошував ВС з приводу посилання сторонами у своїх доводах на позиції, викладені в постановах ВС, приймаючи рішення у спорах, суди надають оцінку обставинам справи у кожному конкретному випадку, оцінюючи надані сторонами докази (постанова ВС від 02.10.2018 у справі № 813/3033/16). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, представник позивача за зустрічним позовом акцентує увагу, що у справі № 484/4135/18 від 14.08.2019 ВС не надав висновку з приводу застосування норми, викладеної у перехідних положеннях ЗУ «Про оренду землі», щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін, які в своє чергу є обов`язкові для застосування у даних правовідносинах. Це додатково свідчить про відсутність підстав для врахування висновку, викладеному у справі № 484/4135/18 від 14.08.2019 року, під час розгляду цієї справи. У судове засідання відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася, його представником [PERSON] (правомочною на час подання відзиву на первісну позовну заяву) наданий відзив на первісну позовну заяву (а.с.95-107), в якому заперечені первісні позовні вимоги за підстав, аналогічних викладеним у зустрічній позовній заяві, і, окрім цього, зауважено на такому: Відповідач (*за первісним позовом) вважає себе не належним відповідачем, а заявлену позивачем за первісним позовом (*за первісним позовом) вимогу переукладення Договору - неналежним способом захисту цивільних прав та інтересів Позивача у розумінні ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.152 ЗК України та ст.27 ЗУ "Про оренду землі". Вимога, заявлена в порушення ст.ст.4,5 ЦПК України, не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, встановлених ст.16 ЦК України, ст.152 ЗК України та ст.27 ЗУ "Про оренду землі", що є підставою для відмови у задоволенні судом такого Позову. Також, як вбачається з пунктів 1.1, 2.2, 2.3 Договору оренди Паю, предметом такого договору є земельна частка (пай) (рілля) розміром 2,33 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років (надалі - Пай), який 20.02.2014 Відповідач - орендодавець, передав, а Позивач - орендар, прийняв у володіння та користування такий Пай. При цьому, сторони узгодили орендну плату - 2411 гривні 77 копійки з її виплатою два рази на рік - у червні та грудні поточного року, та дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. При цьому, сторони домовились, що договір оренди землі переукладається не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством. З Договору оренди Паю та Акту приймання-передачі Паю не вбачається, яким саме є розмір земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років, в межах якої розміщений такий Пай, розміром 2,33 умовних кадастрових га, що є предметом Договору оренди Паю та Акту приймання-передачі Паю. Крім того, не зазначено номер лоту такої земельної ділянки та її місце розташування, як і не зазначено місце розташування самого Паю. Також в Договорі оренди Паю відсутня вартість Паю, відсутнє посилання на кадастровий план, кадастрові та інші характеристики, що не відповідає вимогам 2.2. Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322 (надалі - Типовий договір оренди Паю), та що не дає можливості встановити фактичне місце розташування такого Паю. Крім того, не зрозумілі твердження Позивача про те, що ним обробляється саме Земельна ділянка, яка ніколи Відповідачем Позивачеві не передавалась, ані будь-яка інша земельна ділянка або Пай, який є предметом Договору оренди Паю та Акту приймання-передачі Паю, враховуючи те, що Земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав та стала належить Відповідачу на праві власності лише 19.03.2018, а тому така Земельна ділянка не могла передаватись Відповідачем Позивачеві 20.02.2014 на підставі Договору оренди Паю та Акту приймання - передачі Паю. Таким чином, Земельна ділянка стала об`єктом права після реєстрації права 19.03.2018, що змінило предмет зобов`язання за укладеним між Позивачем та Відповідачем Договором оренди Паю, внаслідок чого змінились і його суттєві умови, що може бути приводом для подальшого переукладення Договору оренди Паю, але, лише за умовами наявності взаємної згоди сторін, або приводом припинення зобов`язання Договору оренди Паю - у разі відсутності такої згоди. До цього ж, що Договір оренди Паю та Договір оренди Земельної ділянки є самостійними договорами з різними предметами і сторонами, оскільки за Договором оренди Паю предметом договору є Пай, а сторонами - власник сертифіката на цей Пай та його орендар, а за Договором оренди Земельної ділянки предметом є конкретна Земельна ділянка, а сторонами - власник Земельної ділянки та орендар Земельної ділянки. З п.1.1 Договору оренди Паю та п.1 Акту приймання-передачі Паю, укладених 20.02.2014 між Відповідачем та Позивачем, вбачається, що їх предметом є Пай розміром 2,33 умовних кадастрових га, а не Земельна ділянка, площею 1,9489 га. Також, пунктом 2.3. Договору оренди Паю встановлено термін його дії строком на 20 років. Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, виділення Земельної ділянки в натурі є умовою припинення Договору оренди Паю, то з моменту виділення належної Відповідачеві Земельної ділянки у натурі (на місцевості) та реєстрації Відповідачем 19.03.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - свого права власності на таку Земельну ділянку, сертифікат, на підставі якого укладено Договір оренди Паю, утратив чинність, а укладений між сторонами Договір оренди Паю є припиненим та відсутня потреба в його додатковому розірванні, що вбачається також з п.2.3 Типового договору оренди Паю, за яким зобов`язання сторін за укладеним договором оренди земельної частки (паю) припиняються відповідно до чинного законодавства та належна Відповідачеві на праві власності Земельна ділянка підлягає поверненню. Посилання Позивача про те, що факт набуття Відповідачем права власності на Земельну ділянку не припиняє дію Договору оренди Паю, а тому він підлягає переукладенню також є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення діючих правових норм. Також, з 29.11.2018 по даний час власником Земельної ділянки є Третя особа - [PERSON] , а тому будь-які права на цю Земельну ділянку у Відповідача припинились саме з 29.11.2018. Відповідач, який на даний час не є власником Земельної ділянки, на яку у нього немає ніяких прав, не може бути належним відповідачем за цим Позовом, який стосується переукладання Договору оренди Паю (зобов`язання за яким у Відповідача припинились з моменту виділення Паю в натурі (на місцевості) та реєстрації за Відповідачем права приватної власності на Земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме з 19.03.2018), на Договір оренди Земельної ділянки (право власності на яку у Відповідача припинилось 29.11.2018 та власником якої з 29.11.2018 по даний час є Третя особа - [PERSON] ), який Позивач безпідставно хоче переукласти на тих самих умовах, що і раніше укладений Договір оренди Паю, починаючи з дати державної реєстрації права власності Відповідача на Земельну ділянку, а саме - з 19.03.2018, якої вже давно не існує, враховуючи що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 29.11.2018 існує лише реєстрація права власності на Земельну ділянку за Третьою особою. Відповідач за первісним позовом вважає, що він не є належним відповідачем за цим Позовом, а тому позовні вимоги, заявлені ПрАТ «АПК-Інвест», не підлягають задоволенню. Третя особа - [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, письмових пояснень щодо заявлених сторонами позовів або відзивів на них не надала. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд прийшов до таких висновків: Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено Договір оренди земельної частки (паю) (далі - Договір) відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець [PERSON] передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай), яка належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН №0091919, розміром 2,33 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, рілля загальною площею 2,33 га, терміном на 20 років (а.с.8-11). Сторони узгодили розмір орендної плати - 2411,77 грн. та її виплату два рази на рік червень - грудень поточного року (п.2.2 Договору). Пунктом 2.3. Договору встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою Сторін. Договір оренди переукладається Сторонами за Договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України. Відповідно до п.3.1. Договору, [PERSON] як орендодавець зобов`язалася протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це ПрАТ «АПК-Інвест» як орендаря. Згідно з позначкою у Договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за №30 20 лютого 2014 року за підписом посадової особи [PERSON] , скріплено печаткою Білокузьминівської сільської ради, що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119. 20 лютого 2014 року сторонами підписано Акт приймання-передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 20 лютого 2014 року (а.с.12). На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати на користь [PERSON] позивачем надано копії платіжних документів, останній такий платіж за якими здійснено 19.12.2017 (а.с.15-28). Розпорядженням голови Костянтинівської райдержадміністрації (а.с.127-131) [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадянам-власникам сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) КСП «Червона Зірка» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, а також надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0125, площею 1,9489 га, у т. ч. рілля 1,9489 га. 29 листопада 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0125 площею 1,9489 га, яка розташована на території Білокузьминіської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.132-133). Рішенням Костянтинівського районного суду Донецької області від 22.02.2019 у цивільній справі № 233/4171/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до [PERSON] , фермерського господарства «Веліс», третя особа - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, - «про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації» (набрало законної сили 26.03.2019), яким визнано недійсним Договір оренди земельної ділянки кадастровий №1422481500:36:000:0125, площею 1,9489 га, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Веліс», право оренди за яким зареєстровано 04.04.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області та скасувано запис № 25623239 про державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «Веліс» (а.с.30-32), що свідчить про користування ПрАТ «АПК_Інвест» спірною земельною ділянкою. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом, суд виходить з такого. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі Закон). За змістом ст.1 вказаного Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.31 Закону, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Одночасно частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Як зазначено вище, пунктом 2.3 Договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014, сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Згідно з пунктом 3.1 Договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 [PERSON] як орендодавець зобов`язана протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря. В порушення умов Договору [PERSON] протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово не повідомила про це ПрАТ «АПК-Інвест», що нею не спростовано. Верховний Суд в п.20 постанови від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 висловив правову позицію про те, що після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю, дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі». Згідно із частиною 2 статті 95 ЗК України, ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Враховуючи наведені положення законодавства та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, приймаючи до уваги, що договір оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] укладено строком на 20 років, суд вважає, що вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією відповідачем права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0125. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом про переукладення договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року є такими, що ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Одночасно, суд не приймає до уваги доводи відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом про те, що положення п.2.3 Договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014, укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] передбачає лише право, а не обов`язок сторони на переукладення договору оренди, та відхиляє їх з огляду на таке. Як зазначено в абз.2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Із наведеної норми не вбачається, що переукладення договору оренди землі є правом, а не обов`язком. Вказана норма закону є імперативною щодо продовження дії договору оренди і передбачає згоду сторін, яка стосується лише зміни умов договору. Саме такої згоди дійшли орендар та орендодавець у договорі оренді від 20 лютого 2014 року. Доводи відповідача щодо необхідності застосування принципу свободи договору та принципу непорушності права приватної власності суд також відхиляє з огляду на те, що під час укладення 20.02.2014 договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] визначилася зі своїм волевиявленням, уклавши даний договір оренди строком на 20 років на зазначених в Договорі умовах, зокрема і правових наслідків у випадку реалізації нею права на виділ земельної ділянки в натурі, а саме - переукладання договору оренди землі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю) (п.2.3 договору). Крім того, [PERSON] сама порушила п.3.1. Договору оренди щодо виконання нею обов`язку повідомити про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту про право власності на земельну ділянку впродовж 5 робочих днів та в подальшому (не більш ніж протягом двох місяців) переукласти договір з орендарем на тих самих умовах. Щодо заперечення проти первісного позову в тій частині, що переукладення договору на тих самих умовах є неможливим через виділення земельної ділянки в натурі, оскільки розмір паю, що належав [PERSON] і був предметом спірного Договору, не відповідає розміру земельної ділянки, виділеної [PERSON] в натурі, суд зауважує на тому, що обставина виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) й визначена законодавцем як умова переукладення договорів оренди землі. Щодо доводів про неналежність відповідача за первісним позовом через належність земельної ділянки, кадастровий № 1422481500:36:000:0125, на праві власності третій особі [PERSON] : Земельна ділянка, кадастровий № 1422481500:36:000:0125, була виділена в натурі [PERSON] 19.03.2018, власністю [PERSON] стала лише 29.11.2018р. Стаття 148-1 Земельного кодексу України закріплює, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Згідно з договором оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 обов`язок щодо його переукладення на договір оренди землі нерозривно пов`язаний з власником сертифіката, за яким особі надається право на земельну частку (пай). Враховуючи, що [PERSON] стала власником земельної ділянки безпосередньо після виділення її в натурі [PERSON] , то права та обов`язки до неї, як нового власника, перейдуть після переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки частки (паю) від 20.02.2014, укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» як орендарем та нею як орендодавцем, суд дійшов таких висновків. Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах (ч.1). Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний (ч.2). У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин, суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.32 вищевказаного Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (ч.1). У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань (ч.2). Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору в судовому порядку у зв`язку із недосягненням згоди сторін щодо розірвання договору та істотністю обставин, що змінилися. Проте, [PERSON] суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що питання розірвання Договору оренди від 20.02.2014 або його зміни було предметом обговорення сторін за договором. [PERSON] суду не надано також належних та допустимих доказів на підтвердження істотності змінених обставин. Суд також не враховує правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України у справах: № 6-2498 від 02.04.2008; № 6-7167св06 від 28.03.2007, на які посилається відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом, з огляду на положення ч.4 ст. 263 ЦПК України, якою передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 484/4135/18 від 14.08.2019, також не може бути застосована до правовідносин між сторонами, оскільки зазначена постанова не містить висновків щодо застосування частини 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі». Отже, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] про належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «АПК-Інвест» судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: approved