Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок № 33 по вул. Залізничній, в с. Кричово, Тячівського району, Закарпатської області. Посилається на те, що в 1983 році їхні батьки [PERSON] та [PERSON] побудували будинок № 33, по вул. Залізничній (раніше № 173 по вул. Комсомольська), у с. Кричово. 26.08.2006 р. померла їхня мати [PERSON] Вони разом з батьком залишилися проживати у вказаному будинку та у порядку п. 3 ч. 1 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті матері. Коли батько одружився вдруге, то почав жити зі своєю дружиною, [PERSON], у м. Свалява. Після смерті батька 24.11.2016 р. вони продовжили жити у будинку № 33, по вул. Залізничній у с. Кричово. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не залишив, тому вони як спадкоємці першої черги звернулися у Свалявську державну нотаріальну контору про прийняття спадщину. [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька на їхню користь. 01.06.2017 р. державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просять позовні вимоги задовольнити, посилаючи на обставини викладені у позовній заяві. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися. Надіслали суду заяви в яких просять розглядати справу в їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують Представники Кричівської сільської ради та Свалявської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися. Надали суду листи про розгляд справи у їхній відсутності. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що за своє життя [PERSON] та [PERSON] спорудили житловий будинок № 33 по вул. Залізничній (раніше Комсомольська № 173) в с. Кричово, який згідно погосподарської книги та довідки Кричівської сільської ради № 174 від 22.06.2017 р. був побудований у 1983 році та зареєстрований за [PERSON] Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок № 33 по вул. Залізничній в с. Кричово у відповідності до діючого на той час законодавства належав [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності. Факт наявності родинних звязків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] стверджується свідоцтвами про народження серії І-ФМ, №№ 049793, 049792 та 049791. Відповідно до свідоцтва про смерть за актовими записами № 19 від 27.08.2006 р., виданого виконкомом Кричівської сільської ради, [PERSON] померла 26.08.2006 р. Чоловік покійної [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у порядку ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину ? частини житлового будинку № 33, по вул. Залізничній, в с. Кричово. 20.11.2016 р. [PERSON] також помер, що стверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 198 від 24.11.2016 р. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У першу чергу спадкоємців після смерті [PERSON] входять його друга дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Частиною третьою ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно частин 1 та 2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Частинами 1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно довідки Кричівської сільської ради № 266 від 21.12.2016 р. в будинку № 33 по вул. Залізнична у с. Кричово, зареєстровані та проживають [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] У відповідності до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. 04.05.2017 р. [PERSON] подала до Свалявської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь його дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців першої черги чи спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку судом не встановлено. У встановленому законом порядку позивачі звернулися до державної нотаріальної контори про прийняття спадщину. На підставі їхньої заяви була відкрита спадкова справа та внесено відомості до Спадкового реєстру. 01.06.2017 р. державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 33, по вул. Залізничній, у с. Кричово. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У рішенні від 30.11. 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спадковий житловий будинок у нотаріальному порядку. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На даний час Тячівським РПТІ на імя позивача [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за № 33, по вул. Залізничній, у с. Кричово. Відповідно до експлікації спадковий будинок складається з: підвального приміщення загальною площею 11.2 м.кв., столової 22.3 м.кв., ванної 2.6 м.кв., кухні 13 м.кв., житлової кімнати 17.5 м.кв., коридору 8.4 м.кв., сходи 2.1 м.кв., коридору 10.2 м.кв., житлової кімнати 17.8 м.кв., газовки 10.7 м.кв., ванної 4.9 м.кв., комори 2.5 м.кв., комори 2.5 м.кв., житлової кімнати 17.7 м.кв., житлової кімнати 20.5 м.кв. та житлової кімнати 20.5 м.кв. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що можливість отримати свідоцтво на спадщину в нотаріальній конторі у позивачів відсутня, а визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому позовні вимоги, як такі що є доведеними в судовому порядку, підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати слід покласти на позивачів. За таких обставин

Outcome: approved