Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, посилаючись на те, що в березні 2016 року в мережі інтернет він знайшов оголошення про продаж відповідачем трактора «Беларус 82.1», яке зацікавило позивача та 08 березня 2016 року останній звернувся до відповідача в м. Суми для придбання зазначеної техніки. Цього дня представником відповідача позивачу було запропоновано підписати договір фінансового лізингу, сплатити 47500 грн. та запевнено, що ця сума є авансом за предмет лізингу, а іншу половину за предмет лізингу він буде сплачувати протягом одного року у вигляді лізингових платежів. Заохотившись низькою ціною предмета лізингу, позивач погодився на заявлені умови та вирішив укласти договір фінансового лізингу, після чого не читаючи надані документи, підписав їх. Після підписання документів представник відповідача повідомила, що договір укладено та буде наданий позивачу з моменту сплати початкового авансового внеску у розмірі 50% від суми предмета лізингу. 09 березня 2016 року позивач сплатив грошові кошти в сумі 47500 грн. та 14 березня 2016 року поштою отримав від відповідача договір фінансового лізингу №003250 від 08.03.2016 року, умови якого значно відрізнялись від тих умов, про які пояснювала представник відповідача під час його підписання. Позивач зазначає, що договором фінансового лізингу визначено, що платіж здійснений ним у розмірі 47500 грн. на основі цього договору виявився не авансовим платежем за предмет лізінгу у розмірі 50% від його загальної вартості, як йому було завідомо неправильно роз'яснено представником відповідача, а адміністративним платежем - винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору у розмірі 10% від суми предмета лізингу, котра при жодних обставинах не підлягає поверненню за цим договором. Сама вартість предмета лізингу, у цьому договорі була вже не у розмірі 98000 грн., а становила 475000 грн., якої не було вказано при встановленні умов та підписанні договору. Предмет лізингу згідно умов договору позивачу може бути переданий не через п'ять днів після сплати 47500 грн., а протягом 120 днів після сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, після чого залишок суми, відповідно до пункту 2.2 цього договору, позивач повинен сплачувати на протязі 60 місяців у вигляді лізингових платежів, а не протягом одного року, що є не менш істотною умовою цього договору, котра також не відповідала умовам на яких він погодився укласти цей договір, що суперечило його внутрішній та зовнішній волі. Позивач зазначає, що умови спірного договору фінансового лізингу порушують вимоги ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та норми Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, укладений договір не відповідає закону щодо предмету договору лізингу. Так, із договору та додатку № 2 вбачається, що предмет фінансового лізингу належним чином не визначений, зазначений в п.1.1 укладеного договору фінансового лізингу предмет договору трактор «Беларус 82.1» не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки не визначений технічними та індивідуальними характеристиками трактора, зокрема, не визначені виробник, модель, комплектація, рік випуску, номер шасі, колір тощо. Зазначає, що договір містить істотний дисбаланс стосовно прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача,оскільки лізингодавець має право придбати предмет лізингу будь-якої якості, будь-якої вартості, будь-якого року випуску, будь-якої комплектації, що може значним чином змінювати вартість предмету лізингу та його споживчі властивості, а лізингоодержувач не має змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу, не сплативши значний штраф лізингодавцю та не відшкодувавши йому збитки, що є теж не справедливою та недобросовісною його істотною умовою.Позивач вважає, що адміністративний платіж, що визначений договором фінансового лізингу та був сплачений ним відповідачу в сумі 47500 грн., не відповідає обсягу виконаних робіт відповідачем, так як надані послуги зводились лише до заповнення печатного бланку, а тому такий розмір є явно завищеним. Також позивач вважає, що умовами договору порушено справедливі умови, оскільки в разі розірвання цього договору, встановлено жорстку відповідальність споживача, стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же навіть в тому випадку, коли не отримує транспортний засіб, має право розірвати договір за власним бажанням, але в такому випадку поверненню підлягає лише 60% від сплачених авансових платежів, а адміністративний платіж взагалі поверненню не підлягає, що призводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства. В спірному договорі також відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару,що суперечить положенням ч. 1 ст. 808 ЦК України. За твердженням позивача умови договору фінансового лізингу є жорсткими та не справедливими. Також позивач посилається на нікчемність спірного договору оскільки договір не було посвідчено нотаріально. У зв'язку наведеним, позивач просить визнати договір фінансового лізингу №003250 укладений 08.03.2016 року між ним та відповідачем недійсним та стягнути на його користь сплачені ним як адміністративний платіж кошти в сумі 47500 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути на його користь сплачені ним кошти у сумі 47500 грн. та судові витрати. Суду пояснив, що він в мережі інтернет знайшов оголошення про продаж трактора вартістю 98000 грн. ТОВ «Лізинговою компанією «Ваш Авто», після чого зателефонував по телефону, вказаному в оголошенні та домовився з представником продавця про зустріч. 08 березня 2016 року року вони зустрілись з представником продавця в м. Суми в офісі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», де він підписав договір, який не мав можливості прочитати, оскільки в цей день було свято і представник поспішала. 09 березня 2016 року через відділення Приватбанку він оплатив аванс за трактор в сумі 47500 грн., після чого по Новій пошті йому надійшов договір з додатками 1, 2, які він підписував у м. Суми, де була зазначена вартість трактора не 98000 грн., як йому пообіцяла представник відповідача, а 475000 грн., внаслідок чого він негайно звернувся із заявою про повернення йому коштів. Додаток 3 до договору взагалі не укладався та не надавався йому. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав, крім цього в судовому засіданні посилався на відсутність у відповідача ліцензії, яка є обов»язковою відповідно до ч.2 ст. 267 ЦК України та те, що договір нотаріально посвідчений не був, у зв»язку з чим просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 08 березня 2016 року, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] та стягнути на користь [PERSON] сплачені ним кошти у сумі 47500 грн. та судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у поданій до суду заяві просив справу слухати у відсутність представника на підставі наданих сторонами доказів. У надісланому на адресу суду запереченні представник відповідача позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що умови договору є несправедливими і завдають йому шкоди, не відповідають дійсності та є безпідставними та необґрунтованими. Оспорюваний договір фінансового лізингу укладений із дотриманням усіх обов»язкових умов чинності договору фінансового лізингу, вчинений у передбаченій законом письмовій формі, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Позивач погодився з усіма його умовами під час підписання договору і здійснив оплату 47500 грн., які згідно п.9.7 договору зараховані як адміністративний платіж, вказаний адміністративний платіж є правомірним, а тому поверненню не підлягає. При укладені договору з боку представника товариства не вчинялося жодних дій, які б вводили позивача в оману. Вказує, що умови договору не містять ознак визнаних законом як несправедливі та жодним чином не створюють дисбалансу прав та обов»язків сторін на шкоду позивача. Зазначає, що при укладенні оспорюваного правочину товариство мало достатньо правомочності на укладення договору фінансового лізингу. Договір укладено із повним дотриманням усіх норм закону для його дійсності, а товариство виконало усі вимоги нормативно - правових актів й отримало усі необхідні документи для законодавчо правильного оформлення своєї підприємницької діяльності із надання послуг фінансового лізингу. Представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області в судове засідання не з»явився, надіслав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без участі представника. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 08 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] у письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу за №003250 (далі договір) з додатками №1 (Графік сплати авансового внеску), №2 (Специфікація предмету лізингу) та додатковий договір до цього договору від 08.03.2016 року, відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у власність предмет лізингу - трактор «Беларус 82.1», зазначений у п.п 1.1 договору та специфікації, що є додатком №2 до договору, та передати предмет лізингу у користування позивача на строк та на умовах, передбачених договором. Позивач свою чергу зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на лізингоодержувача згідно з умовами данного договору. Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат(а.с.7-16). Вказаний вище правочин був підписаний обома сторонами. Згідно з пунктами 1.7, 4.1 договору передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 цього договору. Пунктом 8.2. договору визначено, що вартість Предмета Лізингу, на момент укладення договору становить 17592,59 доларів США з урахуванням ПДВ. На дату укладення договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 475000 грн. з ПДВ. Відповідно до умов додатку №1 до договору вартість предмета лізингу становить 17592, 59 доларів США; авансовий платіж - 8796, 30 доларів США (50 % вартості предмета лізингу); адміністративний платіж - 1759, 26 доларів США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу - 527, 78 доларів США (3 % вартості предмета лізингу). За умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, розмір платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, та складає 10 % (а.с.14). Квитанцією №0.0.516653459.2 підтверджується, що на виконання договору позивач сплатив 09 березня 2016 року на банківський рахунок відповідача адміністративний платіж в сумі 47500 грн., сума комісії за даний платіж склала 475 грн. 00 коп. (а.с.37). 14 березня 2016 року позивач надіслав відповідачеві вимогу про повернення сплачених коштів у розмірі 47500 грн. відповідно до договору фінансового лізингу № 003250, які відповідач отримав 09 березня 2016 року (а.с. 56). ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» листом від 16 березня 2016 року відмовило [PERSON] у поверненні грошових коштів, сплачених у зв'язку із укладенням договору лізингу № 003250 від 08 березня 2016 року, із посиланням на п.9.7 укладеного Договору, відповідно до якого сплачені кошти зараховані як адміністративний платіж (а.с. 59). Пунктом 9.1. ст.9 договору визначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та у специфікації. Відповідно до п. 9.7 договору, кошти які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції зараховується по данному договору у наступному порядку: - Адміністративний платіж; Авансовий платіж; Комісія за передачу предмета лізингу. Пунктом 12.1 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно до п. 12.8. ст. 12 договору, у випадку дострокового припинення дії договору за вимогою лізингодавця, вже після передачі лізингоодержувачеві предмета лізингу, останній зобов'язаний протягом 10 календарних днів з моменту повідомлення лізингодавця, про розірвання даного договору з підстав порушення лізингоодержувачем умов договору, сплатити лізингодавцю всі неоплачені платежі вказані в додатку №3 до даного договору, що залишилися до сплати до моменту повернення лізингодавцю предмета лізингу, а також всі належні до оплати штрафні санкції, пеню та повернути предмет лізингу і покрити всі витрати, понесені лізингодавцем при виконанні зобов'язань за умовами даного договору. Всі витрати по поверненню предмета лізингу покладають на лізингоодержувача. З моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання цього договору у зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем умов даного договору, експлуатація предмета лізингу не допускається ні лізингоодержувачем, ні уповноваженою ним особою. Згідно з п. 12.10 договору за затримку повернення предмета лізингу лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 10 відсотків від вартості предмета лізингу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що 08 березня 2016 року разом з позивачем він поїхав до м. Суми для придбання трактора за 98000 грн., де позивачеві показали договір, який він швидко підписав та надали номер рахунку, на який необхідно було сплатити 47500 грн., а договір повинні були переслати після сплати вказаних коштів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що 08 березня 2016 року разом з позивачем він поїхав до м. Суми для придбання трактора за 98000 грн., де позивачеві надали договір для ознайомлення, який він швидко переглянув та підписав. В цей день було свято, особа, яка оформляла документи була з дитиною, повідомила, що вартість трактора за старою ціною, надала номер рахунку, на який необхідно було сплатити 47500 грн., а договір повинна були переслати після сплати вказаних коштів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був очевидцем укладення 08 березня 2016 року його батьком договору на придбання трактора за 98000 грн.. Батько швидко підписав документи, договір залишився в офісі в м. Суми, який йому надіслали додому після сплати половини вартості трактора 47500 грн.. У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Нормами ч.1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215 ЦК України ). У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.3, ч.4, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відносини, що виникають у зв»язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). Вартість Предмета Лізингу, на момент укладення договору становила 17592,59 доларів США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом доллара США до гривні на момент укладення договору складало 475000 грн. з ПДВ (п.8.2 договору). Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (пункт 8.3 договору). Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5 договору) . За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Аналізуючи зміст договору, судом встановлено, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (п.12.1 договору). Відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту 10.4 договору у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання, до купівлі транспортного засобу, підписати додаток №3 до даного договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) трактора, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком №3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається. При цьому згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (План відшкодування та додаток №3 до даного договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі предмета Лізингу. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. Поряд з цим, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 10.14). Пунктом 10.15 договору передбачено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої угоди або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов»язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом п»яти календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів. За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Як убачається з письмових доказів по справі зміст спірного договору фінансового лізингу від 08 березня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що договір не містить відомостей: про рік випуску та якісні характеристики трактора (стаття 1 договору); виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, передбачених договором та законом (статті 3, 12 договору); звужені обов»язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов»язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Окрім того, в договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Вказані положення договору містять односторонню відповідальність лізингоодержувача за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, бо визначено, що за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, судом встановлено, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, суперечить положенням статті 808 ЦК України. Крім того, статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні цієї статті не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Цілком логічно та безспірно, що жодна особа свідомо, розуміючи явну, очевидну невигідність з економічної точки зору, не погодилася б сплачувати 47500 гривень лише як винагороду за посередницькі послуги, оскільки ця сума вочевидь не відповідає обсягу робіт та ефекту, який отримує споживач. Ця сума є надто завищеною, оскільки відповідач не поніс та не міг понести жодних витрат, крім укладання договору, який для нього є стандартним. На стандартність, масовість договору вказує його номер "003250", а також те, що договір виконаний шляхом рукописного заповнення печатного бланку. Оскільки крім реквізитів споживача договір не містить інших відомостей, які б відрізнялись від інших подібних договорів, його не можна вважати унікальним, на підготовку якого могли бути витрачені значні час та зусилля. Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд прийшов до висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, які вказані у ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є несправедливим, його умови не відповідають вимогам законодавства, виконання зобов`язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, оскільки у договорі передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Окрім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до інформації Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за №59/16-9 від 06.01.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансової послуги з фінансового лізингу не отримувало (а.с. 195). Відсутність у відповідача на час укладення спірного договору ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансової послуги з фінансового лізингу, відповідно до ст. 227 ЦК України є підставою для визнання договору фінансового лізингу недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК Україниу разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 08 березня 2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON], нотаріально посвідчений не був, а тому він має бути визнаний недійсним і з цієї підстави. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, від 08 червня 2016 року у справі №6-330цс16, від 19 жовтня 2016 року в справі №6-1551цс16, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Матеріали судової практики, які надані сторонами та знаходяться в матеріалах справи, суд не може приймати до уваги та вважати доказами по справі, а отже зазначена судова практика не може впливати на результат розгляду справи. За таких обставин, дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 003250 від 08 березня 2016 року, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] та стягнення з відповідача сплачених ним за договором фінансового лізингу коштів у розмірі 47500 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Частиною першою ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданих квитанцій, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп., виходячи з розміру, встановленого пп. 1 та пп.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved