Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

08 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА», за участю третьої особи приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко Олени Олександрівни про визнання права засновника фермерського господарства. В обґрунтування вимог [PERSON] посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] 1956 року народження. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: - Ѕ частку земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 4,7984га, розташованої на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, масив № [NUMBER] , із цільовим призначення для ведення фермерського господарства, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 902403 від 20.03.2006р., кадастровий номер земельної ділянки 5123781600:01:002:0300 та на Селянське (Фермерське) господарство «ВЕНЕРА». Позивач зазначила, що у визначений законодавством строк вона звернулася до приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку вказаної земельної ділянки та на частку в складеному капіталі Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА» після смерті чоловіка. 14 липня 2017 року у приміщенні нотаріальної контори позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що стосується Ѕ частки земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 4,7984га, розташованої на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, масив № [NUMBER] , кадастровий номер 5123781600:01:002:0300. Проте, не було видано свідоцтво на всі права та обов`язки стосовно Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА», у зв`язку з чим, вона у травні 2020 року звернулася знову до приватного нотаріуса з приводу оформлення спадщини на права засновника фермерського господарства, але їй було відмовлено з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на майно Селянсько (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА». З цих підстав позивачу було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. В зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просила суд: - визнати за нею права засновника Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА» (код ЄДРПОУ 21016577), зареєстроване виконкомом Овідіопольської районної ради народних депутатів 18.04.1995 року, свідоцтво №21016577, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 15431200000002531, місцезнаходження: 67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Леніна, 296, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином,причини не явки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, про причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.09.1981р., між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, актовий запис № 78 від 22.09.1981 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2016р. [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, померлий [PERSON] являється чоловіком позивачки [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 6/2017, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина спадкодавця [PERSON] , діти померлого, [PERSON] та [PERSON] , відмовилися від спадщини на користь матері. Інших спадкоємців за законом та заповітом судом не встановлено. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 14.07.2017 року отримала у приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 6/2017, зареєстровано в реєстрі № 582) після смерті її чоловіка на Ѕ частину земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 4,7984га, розташованої на території Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, масив № [NUMBER] , кадастровий номер 5123781600:01:002:0300. Інша Ѕ частина вказаної ділянки також належала позивачу з 2006 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 902403 від 20.03.2006 року. Між тим, приватним нотаріусом не було видано свідоцтво на всі права та обов`язки стосовно Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА». Встановлено, що з цих підстав, позивач у травні 2020 року звернулася знову до приватного нотаріуса з приводу оформлення спадщини на права засновника фермерського господарства, але листом від 29.05.2020р. за вих. № 95/01-16 приватний нотаріус Панченко О.О. відмовила позивачу у видачі свідоцтва, мотивуючи це відсутністю розміру складеного капіталу фермерського господарства, та порекомендувала звернутися до суду із цим питанням. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 31\~ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Відповідно до частини 1 статті 125\~ЗК України (в редакції, чинній на час отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку у 2006 році) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною 1 статті 126\~ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Враховуючи наведені норми законодавства, земельна ділянка, яка на даний час належить позивачу, була отримана на законних підставах та використовується виключно за своїм цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, тобто мети створення Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА». Крім того, судом також встановлено, що позивач [PERSON] разом із своїм чоловіком - [PERSON] , були засновниками Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА» (код ЄДРПОУ 21016577, місцезнаходження: 67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Леніна, 296, зареєстровано виконкомом Овідіопольської районної ради народних депутатів 18.04.1995 року, свідоцтво №21016577). Як було вже встановлено, у визначений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку вказаної земельної ділянки та з приводу оформлення спадщини на права засновника Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА» після смерті чоловіка Відповіддю приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. від 29.05.2020р. за вих. № 95/01-16 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на фермерське господарство було відмовлено з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на майно Селянського (Фермерського) господарства «ВЕНЕРА». Статтею 63 Господарського Кодексу України, встановлені види та організаційні форми підприємств в Україні, в тому числі - приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи). У відповідності до ст. 66 Господарського Кодексу України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України. Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Держава гарантує захист майнових прав підприємства. На підставі ст.\~19\~Закону України\~"Про\~фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. У відповідності до ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство", зазначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Пунктом 4 ст.\~35\~Закону України\~"Про\~фермерське господарство" передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що до позивача [PERSON] , як до спадкоємця засновника фермерського господарства, який висловив бажання продовжити діяльність господарства, повинні перейти права засновника зазначеного господарства. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачка сплатила судовий збір в повному обсязі, позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved