Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0046823 від 22.04.1997 виданого Радомишльською районною державною адміністрацією по АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» с. Вишевичі за №243 виданого на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] померла бабуся [PERSON] , яка ще за життя залишила заповіт, згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своєму онуку, тобто позивачу. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв шляхом подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Звернувшись до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва адже правовстановлюючий документ відсутній за причини його втрати, що і стало підставою для звернення позивача до суду. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с.58). У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02.10.2007 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своєму онуку [PERSON] (а.с.7). [INFO] померла [PERSON] у віці 87 років у с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 12.01.2010 серії [NUMBER] (а.с.8). Як вбачається з копії спадкової справи № 216/2010 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадщину після смерті останньої прийняв позивач [PERSON] . 16.02.2011 [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] щодо спадкового житлового будинку та грошових вкладів (а.с.35-57). Відповідно до розпорядження голови Радомишльської РДА Житомирської області від 26.08.2011 № 485 про видачу дубліката державного акта на право власності на землю взамін втраченого на ім`я [PERSON] , державний акт на право власності серії ЖТ №0046823 виданий на ім`я [PERSON] визнано втраченим, відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області доручено оформити дублікат державного акту на право власності на землю взамін втраченого на ім`я [PERSON] (а.с.11). З повідомлення ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 20.11.2017 встановлено, в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Радомишльською РДА по АТЗ «Агрофірма Вишевичі» с. Вишевичі на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0046823 за №243 від 22.04.1997 та у графі Книги «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» стоїть підпис про отримання вищевказаного сертифікату (а.с.12). Згідно повідомлення відділу у Радомишльському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 27.10.2017, у Відділі відсутній архівний примірник державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №0046823, виданий на ім`я [PERSON] (а.с.13). Відповідно до довідки виданої 18.01.2018 виконкомом Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області за №85 від 18.01.2018, земельна частка (пай) [PERSON] знаходиться на території Вишевицької сільської ради за номером у списку 189 за номером поля 506 площею 2,66 га (а.с.14,15,16,17,18). З відповіді нотаріуса від 07.06.2021 (а.с.20-21), вбачається, що від позивача нотаріусу надійшла заява щодо надання роз`яснення про можливість отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті заповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку пай по АТЗТ «Агрофірма Вишевичі» с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) позивачу необхідно надати наступні документи: документ, який посвідчує право власності [PERSON] на право на земельну частку (пай), який повинен бути зареєстрований згідно із законодавством, яке діяло на час виникнення такого речового права; нормативну грошову оцінку земельної частки (паю). У разі відсутності зазначених документів, в тому числі документа, який посвідчує право заповідачки та спадкодавці на земельну частку (пай), позивач може звернутися до суду за місцем знаходження спадкового майна для визнання права власності на таке за позивачем як спадкоємцем за заповітом. У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач не врахував, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Досліджений судом роз`яснювальний лист нотаріуса (а.с.20-21) не можна вважати відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оскільки за діючим законодавством нотаріус в разі відмови у вчиненні нотаріальної дії видає постанову. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу [PERSON] нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, чого фактично не відбувалося. Суд також враховує те, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Звернення до суду з позовом не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення відповідної визначеної правовими нормами процедури оформлення права власності. Під час розгляду справи судом не було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що порушені права позивача, нотаріус не відмовляв у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд звертає увагу позивача на те, що об`єктом спадкування є право на земельну частку (пай), а Сертифікат лише засвідчує таке право, тому належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) у разі втрати сертифіката про право на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно являються безпідставними і не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed