Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати та пені. В обґрунтування позову позивач зазначив, що належна йому земельна ділянка, площею 10,9473 га, кадастровий номер 6320483500:000:0286, розташована на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, передана в оренду ФОП [PERSON] , на підставі укладеного договору оренди від 31 липня 2019 року. Як вказує позивач, відповідач всупереч умов Договору оренди від 31 липня 2019 року та ст. ст. 526, 530 ЦК України, неналежно виконує обов`язок по сплаті орендної плати, а саме: останнім не сплачено щорічний розмір орендної плати в сумі 32 000 гривень за 2019 рік, а за 2020 рік сплачено частково у розмірі 25 760 гривень, у зв`язку з чим загальна сума боргу по оплаті щорічного розміру орендної плати складає 38 240 гривень. Крім того, позивач нарахував пеню, відповідно до п. 4.6 договору оренди від 31 липня 2019 року, за прострочення платежу за 2019 - 2020 роки в розмірі 12 005,28 грн. У зв`язку з викладеним, посилаючись на те, що відповідач не виконує обов`язку зі своєчасного внесення на користь позивача орендної плати, передбаченої Договором оренди землі, позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 31 липня 2019 року між ним та [PERSON] , який був зареєстрований 31 липня 2019 року державним реєстратором Ляховою О.В. Барвінківської районної державної адміністрацією Харківської області, запис про інше речове право №48060486. А також, стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі за 2019 - 2020 роки в сумі 38 240 грн., пеню за прострочення платежу за 2019 - 2020 роки в розмірі 12 005, 28 грн. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2020 року у справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 січня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Мальцева Г.Ю. надала відзив на позов. Вказала, що відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати, адже відповідач [PERSON] виплачував орендну плату, річна сума оренди за період з 31 липня 2019 року по 30 липня 2020 року перерахована [PERSON] у повному обсязі в розмірі 25760 грн. відповідно до умов Договору. Сума 25760 грн. відповідає умовам Договору, так як річний розмір оренди складає 32000 грн., з яких утримується податок на доходи з фізичних осіб розмір 18% в сумі 5760 грн. та військовий збір у розмірі 1,5% в сумі 480 грн. У зв`язку з чим, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 11 січня 2021 року розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 25 січня 2021 року витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», належним чином засвідчену виписку руху коштів щодо надходжень від [PERSON] на банківські рахунки, які обслуговують фізичну особу [PERSON] ; а також витребувано в Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», належним чином засвідчену виписку руху коштів щодо надходжень від [PERSON] на банківські рахунки, які обслуговують фізичну особу [PERSON] . Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 10,9473 га, кадастровий номер 6320483500:000:0286, яка розташована на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 08 вересня 2017 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області (а.с.17, 19). 31 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого в оренду передана земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 10,9473 га, кадастровий номер 6320483500:000:0286, яка розташована на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №176037464, наданим Барвінківською районною державною адміністрацією Харківської області (а.с.20). За умовами п.п. 3.1 Договору оренди землі, договір укладено на 7 років. Відповідно до п.п. 4.1., п.п. 4.2., п.п. 4.3. Договору оренди землі, щорічний розмір орендної плати за оренду даної земельної ділянки становить 32 000 грн. Орендна плата сплачується в грошовому вигляді. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням інфляції та процентного збільшення. Як передбачено п. 4.4 Договору оренди землі, орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії Договору щорічно не рідше одного разу на рік і не пізніше ніж в строк до 31 вересня кожного року оренди. [PERSON] в повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове орендне користування ФОП [PERSON] належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення. З витягу з виписки по рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON] вбачається, що 16 жовтня 2020 року [PERSON] перерахував [PERSON] орендну плату за пай за 2020 рік у розмірі 25760 грн. (а.с.64). Зазначені фактичні обставини справи підтверджуються наявними письмовими доказами та не заперечуються сторонами. Відповідно до вимог ст. 124 Земельного Кодексу України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ст. 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Водночас у п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі ст. ст. 13, 21 Закону України "Про оренду землі", основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18. До подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у Постановах: від 14 листопада 2018 року у справі N 484/301/18, провадження N 61-39488 св 18; від 14 серпня 2019 року у справі N 484/4135/18, провадження 61-11820 св 19. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд відхиляє заперечення представника відповідача в тій частині, що оскільки право оренди виникло у ФОП [PERSON] з 31 липня 2019 року то рік оренди закінчився 30 липня 2020 року, то в строк до 31 вересня 2020 року відповідач здійснив перерахунок орендної плати за рік користування землею 16 жовтня 2020 року в сумі 25 760 грн., з врахуванням утриманого податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 18% в сумі 5760 грн. та військового збору у розмірі 1,5% у зв`язку з наступним. По - перше, варто відмітити, що саме орендар згідно з п.п.170.1.1 ПКУ є податковим агентом з ПДФО (та ВЗ) платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної частки (паю), а відповідачем не надано відповідних належних доказів на підтвердження оплати орендної плати на користь позивача через податкову за 2019 -2020 роки. Крім того, договором оренди від 31 липня 2019 року визначено, що орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору щорічно, не рідше одного разу на рік, не пізніше ніж в строк до 31 вересня кожного року оренди, у зв`язку з чим, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо того, що орендарем правомірно не сплачено орендну плату за 2019 рік. Також суд бере до уваги і той факт, що [PERSON] орендну плату за користування земельної ділянки за 2020 рік внесено з порушенням строку, встановленого п. 4.4 Договору оренди землі та не в повному обсязі. Таким чином, судом встановлено, що у 2019 році орендар ФОП [PERSON] , користуючись земельною ділянкою, належною позивачеві, не сплатив останньому орендну плату, визначену договором, а у 2020 році сплатив її, але частково. Наведене вказує на грубе, систематичне порушення відповідачем, як орендарем, своїх договірних зобов`язань щодо виплати орендної плати, тому, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договорів оренди землі. Також, підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за 2019 року у розмірі 32 000 грн., та за 2020 рік - 6 240 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі та пені за прострочення платежу за 2019 - 2020 роки, суд зазначає наступне. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. З п. 4.6 Договору оренди землі від 31 липня 2019 року вбачається, що за несвоєчасне внесення орендної плати відповідач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Приймаючи до уваги, що розмір заборгованості [PERSON] за договором оренди землі за 2019 - 2020 роки складає 38 240 грн., суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виплати орендної плати у розмірі 12 005, 21 грн. підлягають задоволенню. Вказана сума пені повністю узгоджується з розрахунком, який міститься в позовній заяві, перевірений судом, та не спростований відповідачем. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23). Враховуючи викладене,

Outcome: approved