Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом, згідно вимог якого просять: 1) визнати недостовірною інформацію, та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію та презумпцію невинуватості відносно [PERSON] , [INFO] , поширену в номерах газети «АVтограф», наступного змісту: №25 (971) від 20.06.2019 в статті «Один із убивць [PERSON] зізнався у злочинах» - «… у вбивствах звинувачується колишній міліціонер [PERSON] (організатор) …»; № 26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » - «… вбивств, [PERSON] (організатор) …», «… Всіх трьох … назвав безпосередньо причетними до вбивства [PERSON] та Лободенка …»; №27 (973) від 04.07.2019 в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] » - «… у вбивствах звинувачується колишній міліціонер Крижановський (організатор) …», «… організатор вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва …», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» - «… в січні 2014 року звернувся Крижановський з проханням знайти людину здатну нанести тілесні ушкодження певній особі …», «Стріляв у суддю … за 5 тисяч доларів з десяти, які … видали за вбивство Лободенка. 2,5 тисячі залишилися в [PERSON] …», «… [PERSON] повідомив, що [PERSON] заважає [PERSON] працювати. Тож [PERSON] дав 18 тисяч доларів для того, щоб були куплені автомобіль, засоби зв`язку і все необхідне для вбивства мера …», «… Потім з місця вбивства … поїхали в [PERSON] . Там вони спалили машину на якій вбивали [PERSON] . З [PERSON] на автомобілі їх забрав [PERSON] за кілька днів він привіз 10 тис доларів і пообіцяв решту суми виплачувати щомісяця по 10 тис доларів …»; №30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» - «… організатор злочинів, колишній міліціонер Крижановський, переконував … піти на злочин …»; 2) визнати недостовірною інформацію, та такою, що порушує честь, гідність та презумпцію невинуватості відносно [PERSON] , [INFO] , поширену в номерах газети «АVтограф», наступного змісту: №26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » - «… власник ТК «Візит» …, якого слідство вважає замовником вбивств, … та [PERSON] (виконавець) …», «… Всіх трьох … назвав безпосередньо причетними до вбивств [PERSON] та [PERSON] …», в статті « [PERSON] загинув через справу, яку почав проти «Візиту» - «… виконавці вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва …», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» - «… Стріляв у суддю Куник за 5 тисяч доларів з десяти, які … видали за вбивство [PERSON] …», «… У травні [PERSON] приїхав на цьому автомобілі до …, і в машині вже була зброя для скоєння злочину …», «… У червні на цьому автомобілі [PERSON] і … їздили по Кременчуку і стежили за мером, за його будинком та мерією. Вбивці вивчили графік життя [PERSON] …», «… У цей час [PERSON] вистрелив [PERSON] у спину …», «… Потім з місця вбивства [PERSON] і … поїхали в [PERSON] . Там вони спалили машину на якій вбивали [PERSON] . З Глобиного на автомобілі їх забрав …»; №30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» - «… організатор злочинів … переконував … Куника піти на злочин …»; 3) визнати недостовірною інформацію, та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію та презумпцію невинуватості відносно [PERSON] , [INFO] , поширену в номерах газети «АVтограф», наступного змісту: №25 (971) від 20.06.2019 в статті «Через вежу загинули мер [PERSON] та суддя [PERSON] » - «… Мельник замовив убивство судді та [PERSON] », в статті « [INFO] » - «… у вбивствах звинувачується [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник …»; №26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » - «… власник « [INFO] » [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] таку заяву зробив один із його співучасників …», «… власник ТК «Візит» [PERSON] , якого слідство вважає замовником вбивств …», «… Всіх трьох … назвав безпосередньо причетними до вбивства [PERSON] та [PERSON] …», в статті « [PERSON] загинув через справу, яку почав проти «Візиту»» - «… діяли на замовлення [PERSON] …»; №27 (973) від 04.07.2019 в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] » - «… [PERSON] за звинуваченням у замовленні вбивств мера [PERSON] та судді Лободенка …», в статті «Адвокати Мельника затягують суд» - «… у вбивствах звинувачують ся … [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник …», «… замовник вбивств судді [PERSON] та мера Бабаєва …», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» - «… за вбивство [PERSON] пообіцяв 50 тисяч доларів …»; «… Стріляв у суддю … за 5 тисяч доларів з десяти, які [PERSON] видали за вбивство Лободенка …», в статті « [INFO] » - «… замовником вбивства [PERSON] оголосили власника « [INFO] » …», «… А щодо [PERSON] … він є замовником вбивства [PERSON] »; в статті «Що пов`язує «Візит» та [PERSON] » - «… вбивцями мера [PERSON] …», «… захищає вбивць [PERSON] …», в статті «Чи уникне відповідальності нинішня хазяйка « [INFO] » - «… [PERSON] переконала чоловіка замовити вбивство [PERSON] …», в статті « [PERSON] підтримує вбивць?» - «… після зізнання співучасника [PERSON] в убивстві …», «… по каналу « [INFO] » йде відверта брехня з метою вигородити вбивць [PERSON] …», «… до каналу вбивць …»; №30 (978) від 25.07.2019 в статті « [INFO] » - «… організатор злочину … переконував … піти на злочин, який замовив власник телекомпанії « [INFO] » [PERSON] …»; №43 (991) від 24.10.2019 в статті «На що йдуть гроші абонентів ТК «Візит»?» - «… [PERSON] є замовником двох убивств судді [PERSON] та мера [PERSON] », «… йому світить довічне ув`язнення, тобто вища міра покарання …», «… після засудження [PERSON] …», «… власнику Візиту доведеться сидіти за ґратами до кінця життя, а його родині оплачувати окрему камеру …», «… [PERSON] від самого початку була обізнана про злочинні плани чоловіка …», «… [PERSON] ніколи б не зважився на замовлення убивства, … це дружина, яка ненавиділа [PERSON] , наштовхнула його на непоправимий крок …», «… І в разі відмови забезпечити для чоловіка комфортну відсидку, він може «злити» її слідству …», «… доведеться кременчужанам ще довго оплачувати зі своїх кишень чиєсь перебування у в`язниці …», « … слухаючи брехливі новини « [INFO] » …»; №51 (999) від 16.12.2019 в статті «Вбивство Бабаєва: один із виконавців уже засуджений» - «… власник «Візиту» [PERSON] замовив вбивство судді Лободенка, який розглядав справу «Візиту», та [PERSON] …»; 4) визнати всю інформацію, яка міститься в газеті «АVтограф», поширену Редакцією газети «Автограф», ідентифікаційний код 37600473, Головним редактором газети «АVтограф» [PERSON] в номерах № 25 (971) від 20.06.2019 в статті «Через вежу загинули мер [PERSON] та суддя [PERSON] », в статті «Один із убивць Бабаєва зізнався у злочинах», № 26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » в статті « [PERSON] загинув через справу, яку почав проти «Візиту», № 27 (973) від 04.07.2019 в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] », в статті «Адвокати Мельника затягують суд», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством», в статті « [INFO] відмовляються від «Візиту», в статті «Що пов`язує «Візит» та Жеваго», в статті «Чи уникне відповідальності нинішня хазяйка «Візиту», в статті «Піддубна підтримує вбивць?», № 30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом», № 43 (991) від 24.10.2019 в статті «На що йдуть гроші абонентів ТК «Візит»?», № 51 (999) від 16.12.2019 в статті «Вбивство Бабаєва: один із виконавців уже засуджений», в якій використане (обнародуване) ім`я позивачів, такою, що порушує немайнове право [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на використання імені; 5) визнати порушенням немайнового права [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на розповсюдження їх фотографій в газеті «АVтограф»; 6) заборонити Редакції газети «Автограф», ідентифікаційний код 37600473, Громадській організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій», код ЄДРПОУ 25760686, Головному редактору газети «АVтограф» [PERSON] використовувати (обнародувати) в газеті «АVтограф» ім`я [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 7) заборонити Редакції газети «Автограф», ідентифікаційний код 37600473, Громадській організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій», код ЄДРПОУ 25760686, Головному редактору газети «АVтограф» [PERSON] в газеті «АVтограф» публічно показувати, відтворювати, розповсюджувати фотографії [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 8) зобов`язати Редакцію газети «Автограф», ідентифікаційний код 37600473, Громадську організацію «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій», код ЄДРПОУ 25760686, Головного редактора газети «АVтограф» [PERSON] поширену недостовірну інформацію відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , спростувати; 9) стягнути на користь [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] є пенсіонером МВС України, має дружину, дітей, онуків. Під час служби в Збройних силах СРСР в період з 1981 - 1992 роки виконував бойові завдання внаслідок чого отримав контузії. Після звільнення зі служби МВС України в 2003 році очолював громадську організацію по запобіганню корупції в місті, балотувався до Кременчуцької міської ради, працював на різних посадах підприємств і організацій. На виборах народних депутатів у 2012 році був головою окружної виборчої комісії у Кременчуці, за результатами роботи нагороджений почесною грамотою Центральної виборчої комісії України. В житті займає активну громадську позицію, добросовісно і сумлінно виконував роботу згідно займаних посад, обов`язки громадського діяча. Наразі позивач шостий рік утримується під вартою, за час перебування під вартою отримав безліч хвороб, потребує стаціонарного лікування, яке йому не надають, як і ліків. Позивач [PERSON] , після служби в Збройних силах працював на різних підприємствах, займався підприємницькою діяльністю, має дружину і дітей. Наразі позивач шостий рік утримується під вартою, за час перебування під вартою отримав безліч хвороб, але ні ліків, а ні лікування не отримує. Позивач [PERSON] , є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність другої групи, має дружину і дітей. З 1995 року позивач був власником, працює і обіймає посаду директора ПП «Приватна телекомпанія «Візит» - є керівником телекомпанії (телерадіоорганізації), яке на каналі «Візит» показує новини та інші програми і телепередачі, а також обіймав посаду директора ПП «Візит-Сервіс». Неодноразово обирався громадою міста Кременчука депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області, нагороджувався в 2001 році, в 2003 році, 2005 році і 2010 році листами подяки та почесними грамотами. Крім цього, позивач є членом громадських організацій, зокрема Полтавської обласної громадської організації «Право на Захист», громадської організації «Комітет захисту конституційних прав громадян «Вибір», Кременчуцької міської організації інвалідів війни, збройних сил та учасників бойових дій. Вказані обставини підтверджуються почесним грамотами і нагородами, у тому числі почесними грамотами покійного міського голови Кременчука [PERSON] . Наразі шостий рік позивач утримується під вартою. Згідно довідки про інвалідність він повинен 1-2 рази на рік проходити стаціонарне лікування, при цьому йому протипоказано психоемоційні навантаження. За час перебування під вартою жодного разу позивачу не надали ні стаціонарного, ні амбулаторного лікування, а також не надають ліків. На сьогодні Гадяцький районний суд Полтавської області за участі позивачів розглядає кримінальну справу №532/308/15-к за фактами завдання тілесних ушкоджень судді Автозаводського районного суду м. Кременчука [PERSON] , який від отриманих ушкоджень помер, і за фактом вбивства міського голови м. Кременчука [PERSON] , які мали місце у 2014 році. При цьому, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скерований до суду у 2015 році, вирок у справі не ухвалювався. Під час судового розгляду кримінальної справи позивачі категорично заявляли і заявляють про свою невинуватість і непричетність до цих злочинів. Вони зацікавлені в якомога швидшому, але у справедливому розгляді цієї справи неупередженим і безстороннім судом, як того вимагає національне і міжнародне законодавство, та доведення перед судом своєї непричетності і невинуватості. Редакція газети «Автограф», як видавець та розповсюджувач газети «АVтограф», здійснює підготовку та вихід у світ зазначеного засобу масової інформації за підписом головного редактора, про що мається відмітка і у вихідних даних примірників газет. Цивільний кодекс прямо забороняє використовувати (обнародувати) імена позивачів, а закон який би дозволяв таке відсутній. При цьому, позивачі не надавали право ні Редакції газети «Автограф», як юридичній особі, ні редакції газети «АVтограф», як газеті, в особі головного редактора [PERSON] , поширювати, використовувати (обнародувати) їх імена. Також Цивільний кодекс прямо забороняє поширювати фотографії позивачів без їх згоди. При цьому, вони не надавали згоду ні Редакції газети «Автограф», як юридичній особі, ні редакції газети «АVтограф», як газеті, в особі головного редактора [PERSON] , ні засновнику газети, показувати, поширювати, відтворювати, розповсюджувати їх фотографії. Позивачі вважають, що юридична особа Редакція газети «Автограф», яка здійснює зипуск газети «АVтограф», та редакція газети «АVтограф`в особі головного редактора [PERSON] порушила їх особисті немайнові права, у тому числі презумпцію невинуватості, та створює враження в суспільстві, в Кременчужан про винуватість їх у злочинах, називає їх злочинцями, фактично здійснює втручання у судовий розгляд, так як наперед надає оцінку фактам і подіям конкретно щодо позивачів, вказуючи їх прізвища, як осіб, які скоїли злочин, демонструючи на сторінках газети їх фотографії, що є недопустимо в Україні. Редакція газети «Автограф», як юридична особа, та редакція газети «АVтограф», як газета, в особі головного редактора [PERSON] обізнані з чинним законодавством України, у тому числі щодо журналістської діяльності та дотримання журналістської етики, зокрема, про не порушення честі, гідності, ділової репутації та презумпції невинуватості особи. При цьому, Редакції газети «Автограф», як юридичній особі і редакції газети «АVтограф» в особі головного редактора [PERSON] відомо, що обвинувальний вирок, який набрав законної сили, відносно позивачів не ухвалювався. Натомість, громадська організація «Асоціація гуманітарно - інформаційних технологій», як засновник, яка отримувала контрольні примірники не вчинила жодних дій на припинення порушення їх прав. Позивачі розуміють, що засоби масової інформації відіграють істотну роль у демократичному суспільстві, але вони не можуть переступати певні межі, зокрема щодо честі, гідності, репутації особи, презумпції невинуватості, прав інших осіб, у тому числі їх дружин, дітей, онуків, коли називають їх, зазначаючи їх прізвища і фотографії, у статтях газети «АVтограф», - «...замовником вбивств», «...організатор вбивств», «...виконавець вбивств», «...за вбивство [PERSON] пообіцяв 50 тисяч доларів» і т.п. Позивач [PERSON] довів під час проходження служби у Збройних силах, МВС України, а також під час роботи у виборчій комісії свою ділову репутацію. Газета називає канал «Візит», де позивач [PERSON] , був власником і працює директором до теперішнього часу таким, що подає брехливі новини і т.п., чим, також, порушує його ділову репутацію. При цьому, засоби масової інформації мають право передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються і правосуддя, але не вдаватись до поширення недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, не обнародувати ім`я особи, як учасника кримінального провадження, зокрема обвинуваченого, який позивачі мають на сьогодні статус, їх фотографії, у тому числі за гратами, де під фотографією вказувати, що вони злочинці, тобто ту інформацію, яка прямо заборонена законом. Згідно з положеннями Конституції України, кожний має право вільно виражати свої переконання і думки, що стосується і газети. Однак таке право може здійснюватися лише з дотриманням всіх положень Конституції, взятих у цілому і, зокрема, положень статей, згідно з якими держава своїми законами має забезпечувати, наскільки це можливо, а засоби масової інформації їх дотримуватись і виконувати, щодо захисту від несправедливих нападів, а у випадку, коли таку несправедливість вчинено, - реабілітувати добре ім`я кожного громадянина. Ані загальне право, ні Конституція, ні Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не надають жодній особі, як фізичній так і юридичній, у тому числі засобам масової інформації - газеті, право зводити наклеп на іншу особу та поширювати негативну інформацію, поширювати його ім`я та фотографії, коли це прямо заборонено законом, зокрема щодо позивачів. Отже, має бути відображена належна рівновага між конституційним правом на свободу вираження поглядів і конституційною гарантією захисту доброго ім`я кожного громадянина. Отже на думку позивачів, виходячи з презумпції невинуватості, усі громадяни, посадові особи держави всіх рівнів, органи судової влади, посадові особи правоохоронних органів, засоби масової інформації, журналісти і головні редактори мусять утримуватися від оприлюднення інформації, що може негативно позначитися на справедливості судового розгляду та не порушувати права осіб. А в разі розголошення інформації, що захищена законом, винні особи мають нести відповідальність. Так, в номерах газети «АVтограф» поширена недостовірна інформація відносно позивачів, зокрема: № 25(971) від 20.06.2019 в статті «ЧЕРЕЗ ВЕЖУ ЗАГИНУЛИ МЕР БАБАЄВ ТА СУДДЯ ЛОБОДЕНКО» поширена інформація відносно [PERSON] , а також поширені фотографії, на якій зображені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - «... [PERSON] замовив убивство судді та Бабаєва...», в статті «ОДИН ІЗ УБИВЦЬ БАБАЄВА ЗІЗНАВСЯ У ЗЛОЧИНАХ» поширена інформація відносно [PERSON] , [PERSON] - «...у вбивствах звинувачується [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник...», «...у вбивствах звинувачується колишній міліціонер [PERSON] (організатор)...». № 26(972) від 27.06.2019 в статті «ВЛАСНИК «ВІЗИТУ» МЕЛЬНИК ПРИЧЕТНИЙ ДО ВБИВСТВ БАБАЄВА ТА ЛОБОДЕНКА» поширена інформація відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також фотографія, на якій зображені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - «...власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] таку заяву зробив один із його співучасників...», «...власник ТК «Візит» [PERSON] , якого слідство вважає замовником вбивств, Крижановський (організатор) та Куник (виконавець)...», «...Всіх трьох ... назвав безпосередньо причетними до вбивств Бабаєва та Лободенка...», в статті «ЛОБОДЕНКО ЗАГИНУВ ЧЕРЕЗ СПРАВУ, ЯКУ ПОЧАВ ПРОТИ «ВІЗИТУ» поширена інформація відносно [PERSON] , [PERSON] «...Куник та ... діяли на замовлення Мельника...». № 27(973) від 04.07.2019 в статті «ЧЕРЕЗ «ВІЗИТ» ВБИЛИ БАБАЄВА» поширена інформація відносно [PERSON] - «... [PERSON] , який зараз знаходиться в СІЗО під судом за звинуваченням у замовленні вбивств мера [PERSON] та судді Лободенка...», в статті «АДВОКАТИ МЕЛЬНИКА ЗАТЯГУЮТЬ СУД» поширена інформація відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також фотографія, на якій зображені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , під якою поширена інформація - «...у вбивствах звинувачуються ... [PERSON] , власник телекомпанії «Візит» як замовник...», «...замовник вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва...», «...у вбивствах звинувачується колишній міліціонер Крижановський (організатор)...», «...організатор вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва...», «...виконавці вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва...», в статті «ОДИН З ОБВИНУВАЧЕНИХ ПОЧАВ СПІВПРАЦЮВАТИ ЗІ СЛІДСТВОМ» - «...за вбивство [PERSON] пообіцяв 50 тисяч доларів...», «...в січні 2014 року звернувся [PERSON] з проханням знайти людину здатну нанести тілесні ушкодження певній особі...», «...Стріляв у суддю [PERSON] за 5 тисяч доларів з десяти, які [PERSON] видали за вбивство Лободенка. 2,5 тисячі залишилися в Крижановського...», «... [PERSON] повідомив, що [PERSON] заважає [PERSON] працювати. Тож [PERSON] дав 18 тисяч доларів для того, щоб були куплені автомобіль, засоби зв язку і все необхідне для вбивства мера...», «...У травні [PERSON] приїхав на цьому автомобілі до ..., і в машині вже була зброя для скоєння злочину...», «...У червні на цьому автомобілі Куник і ... 'їздили по Кременчуку і стежили за мером, за його будинком та мерією. Вбивці вивчили графік життя [PERSON] ...», «...У цей час [PERSON] вистрілив [PERSON] у спину...», «...Потім з місця вбивства [PERSON] і ... поїхали в [PERSON] . Там вони спалили машину на якій вбивали [PERSON] . З [PERSON] на автомобілі їх забрав [PERSON] . А за кілька днів він привіз 10 тис доларів і пообіцяв решту суми виплачувати щомісяця по 10 тис доларів...», в статті «КРЕМЕНЧУЖАНИ ВІДМОВЛЯЮТЬСЯ ВІД «ВІЗИТУ» поширена інформація відносно [PERSON] - «...замовником вбивства [PERSON] оголосили власника « [INFO] », «...A щодо [PERSON] ... він є замовником вбивства Бабаєва...», в статті «ЩО ПОВ`ЯЗУЄ «ВІЗИТ» ТА ЖЕВАГО» поширена інформація відносно [PERSON] , а також поширено фотографію, на якій зображено [PERSON] - «...вбивцями мера Бабаєва...», «...захищає вбивць Бабаєва...», в статті «ЧИ УНИКНЕ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ НИНІШНЯ ХАЗЯЙКА «ВІЗИТУ» поширена інформація відносно [PERSON] - «... [PERSON] переконала чоловіка замовити вбивство Бабаєва...», в статті « [INFO] » поширена інформація відносно [PERSON] - «...після зізнання співучасника [PERSON] в убивстві...», «...по каналу «Візит» йде відверта брехня з метою вигородити вбивць Бабаєва...», «...до каналу вбивць...». № 30(978) від 25.07.2019 в статті «ВБИВЦІ БАБАЄВА ОБОВ`ЯЗКОВО БУДУТЬ ПОКАРАНІ СУДОМ» поширена інформація відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також поширена фотографія, на якій зображені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - «...організатор злочинів, колишній міліціонер Крижановський, переконував ... Куника піти на злочин, який замовив власник телекомпанії «Візит» Мельник...». № 43(991) від 24.10.2019 в статті «НА ЩО ЙДУТЬ ГРОШІ АБОНЕНТІВ ТК «ВІЗИТ»?» поширена інформація відносно [PERSON] та фотографії його і дружини - «... [PERSON] є замовником двох убивств - судді Лободенка та мера Бабаєва...», «...йому світить довічне ув`язнення, тобто вища міра покарання...», «... після засудження [PERSON] ...», «... власнику Візиту доведеться сидіти за гратами до кінця життя, а його родині оплачувати окрему камеру...», «... [PERSON] від самого початку була обізнана про злочинні плани чоловіка...», «... [PERSON] ніколи б не зважився на замовлення убивства, ..це дружина, яка ненавиділа [PERSON] , наштовхнула його на непоправимий крок...», «...I в разі відмови забезпечити для чоловіка комфортну відсидку, він може «злити» її слідству...», «...доведеться кременчужанам ще довго оплачувати зі своїх кишень чиєсь перебування у в`язниці...», «...слухаючи брехливі новини «Візиту»...». № 51(999) від 16.12.2019 в статті «ВБИВСТВО БАБАЄВА: ОДИН З ВИКОНАВЦІВ УЖЕ ЗАСУДЖЕНИЙ» поширена інформація відносно [PERSON] - «...власник «Візиту» [PERSON] замовив вбивство судді [PERSON] , який розглядав справу «Візиту», та Бабаєва...». Позивачі вважають, що поширена інформація відносно них з такими назвами статей, з їхніми фотографіями, на яких є відмітки та підписи під ними, ображає і шокує, є образливою та принизливою, має наклепницький характер, принижує їх так і родини, зображує їх і родини перед суспільством, як людей з низькими духовними й соціальними цінностями, є поширенням недостовірних обвинувальних тверджень про вчинення злочинів, як констатація факту, що дискредитує їх в очах співгромадян, кременчужан суспільства. Поширення інформації газетою є свідомими і умисними діями, яка за своїм змістом є недостовірною, наклепницькою, поширення відбувалося з метою створення враження винності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у громадськості, потерпілих, свідків, та з іншого боку, винести попередню оцінку фактам ще до того, як це мав зробити наділений відповідними повноваженнями суд, що є неприпустимим в Україні. Також, на їх думку, поширена у такий спосіб інформація є тиском на них, як на сторону захисту у кримінальному провадженні, свідків, потерпілих, експертів, тиском на суд під час судового розгляду справи в суді. Газета фактично вимагає, щоб суд у своєму судовому рішенні вже визнав їх винними та визнав встановленими обставини щодо скоєння злочину, про які вказується у статтях, відносно потерпілих, а також про те, що газета вже підготувала для обвинувального вироку суду громадськість, [PERSON] . Про умисність та свідоме порушення прав свідчить той факт, що позивач [PERSON] , не мав наміру доводити справу до суду, мав бажання врегулювати цю ситуацію в позасудовому порядку, а тому направив на адресу Редакції газети «Автограф» звернення про недопущення порушення його прав. Жодної реакції на його звернення не прослідувало, а поширення інформації продовжувалося. Позивачі вважають, що відбувається не тільки цькування газетою їх, також, відбувається узгоджене, цілеспрямоване, відверте, послідовне цькування їх родин, яке направлене на дружин, дітей, онуків, про що вони повідомляли при особистих зустрічах, при цьому, газета також публікує їх знімки та звинувачує у злочинах, до яких вони не причетні. Фактично газета здійснює втручання у їх сімейне життя, здійснює психічний тиск, що прямо заборонено законом (ст. 288, 291 ЦК). Такі посягання на порушення прав на протязі цих шести років відбуваються постійно, і всі вони пов`язані з судовим розглядом вищевказаної кримінальної справи. На думку позивачів такі дії були свідомими, газета розуміла і бажала настання негативних наслідків від поширення недостовірної інформації, вона їх вчинила з метою настроїти проти громадськості, Кременчужан, як проти вже винних осіб, у такий спосіб приховати ознаки фальсифікацій, які мали місце під час досудового розслідування даних кримінальних проваджень і, таким чином відвернути увагу від порушення розумних строків тримання під вартою і порушення строків судового розгляду, що вже встановлено рішенням Європейського суду з прав людини «Левченко та інші проти України» від 11.04.2019. Як вбачається з відкритих джерел Міністерства юстиції України керівником Громадської організації «Асоціація гуманітарно - інформаційних технологій» (код ЄДРПОУ 25760686) є [PERSON] з 31.03.2011, який призначив себе головним редактором газети «АVтограф». При цьому, вказана громадська організація є засновником газети «АVтограф», державна реєстрація якої здійснена 08.08.2018 Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України та видане свідоцтво про державну реєстрацію КВ 23539-133 79ПР, а також є засновником Редакції газети «Автограф» (код ЄДРПОУ 37600473). Крім цього, [PERSON] є керівником Редакції газети «Автограф» з 21.03.2011, яка є видавцем та розповсюджувачем газети «АVтограф». Отже, [PERSON] одноосібно здійснює контроль газети «АVтограф» від імені засновника, так і від імені видавця і розповсюджувача, також він, як головний редактор, особисто відповідає за зміст та підписує випуск тиражу газети у світ, а тому він, також, несе персональну відповідальність за поширення відносно позивачів недостовірної інформації. На погляд позивачів, чинним законодавством не передбачено такого права, щоб одна фізична особа здійснювала дії від імені засновника, видавця, розповсюджувача і була головним редактором. За таких обставин, вказані юридичні особи і головний редактор мають бути відповідачами у справі. Крім цього, Міністерство юстиції України, як реєюстручий орган газети та орган, який має право застосувати відповідальність, у тому числі скасувати державну реєстрацію ЗМІ, повинен бути залучений до участі у справі в якості третьої особи, так як рішення може вплинути на його права і обов`язки стосовно відповідальності газети, як друкованого засобі масової інформації, її засновника, видавця і розповсюджувача, у тому числі може бути наслідком скасування державної реєстрації газети. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.02.2020 позовну заяву залишено без руху. 28.02.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. 26.03.2020 представником відповідача редакції газети «Автограф» головним редактором Кацай Р.О. надано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Вказана конституційна норма кореспондує статтю 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна людина має право на свободу вираження своїх поглядів, одержувати та поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. За положенням ст. 29 Закону України "Про інформацію" суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України, забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод; свідчить про можливість порушенням прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних осіб або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно, на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Ст. 302 ЦК України передбачає, що особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Поширення інформації, зазначеної в статтях, враховуючи суспільний резонанс справи про вбивство одного суддів м. Кременчука та мера м. Кременчука, повинно розцінюватися, як донесення суспільству важливої інформації, яка має важливий суспільний інтерес. Крім того на думку відповідача, дані статі, не мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію позивачів та порушити презумпцію невинуватості, а лише довести до відома громадськості інформацію, що становить суспільний інтерес. Повідомлена у статтях інформація, що позивачі по справі на момент виходу статей були обвинуваченими по кримінальній справі №532/308/15-к і їм пред`явлено обвинувачення за вбивство судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Лободенка О. та мера м. Кременчука [PERSON] , згідно якого [PERSON] пред`явлено обвинувачення як замовнику, [PERSON] - як організатору, а [PERSON] - як виконавцю, надання [PERSON] офіційний показів в повній мірі відповідає дійсності та може бути доведена такими доказами: брифінгом радника міністра МВС Зоряна Шкіряка від 04.09.2014 р. (трансляція на каналі 112 України 04.09.2014, посилання poltava.to/news/29800); інформацією, розміщеною на офіційному веб-порталі Судова влада України (http://court.gov.ua) щодо перебування в провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області, Гадяцького районного суду Полтавської області, Полтавському районному суді кримінального провадження №532/308/15-ц за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; даними єдиного реєстру судових рішень стосовно прийнятих рішень по справі №532/308/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua); статтею інтернет-видання "Полтавщина" під назвою " [INFO] " від 04.09.2014 (посилання poltava.to/news/29800); трансляцією Громадського tv "Суд по вбивству [PERSON] : підозрюваним зачитали обвинувальний акт" (https://www.youtube.com/watch?v=7ircM15Aq3E&list=PLQbxcl4v35c5ZF9IM3GPRCp82dDkvf0yb&index=12); трансляція Кременчуцької газети "Обвиняемый Игорь Пасичный рассказал, как убивали судью [PERSON] и мэра Кременчуга Бабаєва" (https://www.youtube.com/watch?time_continue=676&v=Ashq7MCJYVo&feature=emb_logo). Всі зазначені докази є в загальному доступі. Дані факти не оспорюють і самі позивачі в своєму позові. Тобто, останні вимагають спростувати як недостовірну інформацію, яку самі ж підтверджують. Жодних тверджень в статті про те, що позивачі винні у вчинені інкримінуємих їм кримінальних правопорушень не містять і позивачі самостійно з незрозумілих причин роблять цей висновок у своєму позові. Матеріали статей містять відтворення матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації, публічних виступів, повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних осіб, дані з офіційних джерел та виключно оціночні судження та думки, крім достовірних фактів, про які зазначено вище. В своїх публікаціях газета «АVтограф» публікувала виключно достовірні факти та робила посилання на свої джерела і доводи позивачів в цій частині є безпідставними, виходячи з такого. В частині публікацій газети «АVтограф» є прямі посилання на слідство, зокрема: в статті «Один з убивць Бабаєва зізнався у злочинах» (№25 (971) від 20.06.2019) у фразі «...у вбивствах звинувачується [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник, колишній міліціонер [PERSON] (організатор) ...»; в статті «Через вежу загинули мер Бабаєв та суддя Лободенко» (№25 (971) від 20.06.2019) у фразі «Слідство дійшло висновку, що саме... [PERSON] замовив убивство судді та Бабаєва ...»; в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств Бабаєва та [PERSON] » (№26 (972) від 27.06.2019) у фразі «... власник ТК «Візит» [PERSON] , якого слідство вважає замовником вбивств, Крижановський (організатор) та Куник (виконавець)...», в статті «Лободенко загинув через справу, яку почав проти «Візиту» (№26 (972) від 27.06.2019) у фразі «Як випливає з матеріалів слідства ... діяли на замовлення Мельника...»; в статті «Через «Візит» вбили Бабаєва» (№27 (973) від 04.07.2019) фраза «... [PERSON] , який зараз знаходиться в СІЗО під судом за звинуваченням у замовленні вбивств мера [PERSON] та судді Лободенка...»; в статті «Адвокати Мельника затягують суд» (№27 (973) від 04.07.2019) фрази «...у вбивствах звинувачується ... [PERSON] , власник телекомпанії «Візит» як замовник...», «... замовник вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва...» також містять прямі вказівки на слідство» також мають посилання на слідство; в статті «На що йдуть гроші абонентів ТК «Візит»?» (№43 (991) від 24.10.2019) фраза «... Мельником, який, відповідно до звинувачувального акту, є замовником двох убивств - судді Лободенка та мера Бабаєва...», в статті «Вбивство Бабаєва: один із виконавців уже засуджений» (№51 (999) від 16.12.2019) фраза «... власник «Візиту» [PERSON] замовив вбивство судді Лободенка, який розглядав справу «Візиту», та Бабаєва...» містить пряме посилання на "Слідчі зібрали велику доказову базу, яка підтверджує наступне..". В іншій частині статей є прямі посилання на офіційні показання обвинуваченого Пасічного в рамках кримінального провадження по звинуваченню позивачів у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема: в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » (№26 (972) від 27.06.2019) у фразах «... власник ТК «Візит» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] таку заяву зробив один з його співучасників...» та «... Всіх трьох Пасічний назвав безпосередньо причетними до вбивств Бабаєва та Лободенка...»; в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» (№27 (973) від 04.07.2019) вся інформація зазначена в ній надана зі слів обвинуваченого Пасічного, що підтверджується фразою "За словами обвинуваченого..., «... в січні 2014 року звернувся [PERSON] з проханням знайти людину здатну нанести тілесні ушкодження певній особі ...», «... Стріляв у суддю [PERSON] за 5 тисяч доларів з десяти, які [PERSON] видали за вбивство Лободенка. 2,5 тисячі залишилися в Крижановського...», «... [PERSON] повідомив, що [PERSON] заважає [PERSON] працювати. Тож [PERSON] дав 18 тисяч доларів для того, щоб були куплені автомобіль, засоби зв`язку і все необхідне для вбивства мера ...», «... Потім з місця вбивства [PERSON] ... поїхали в [PERSON] . Там вони спалили машину на якій вбивали [PERSON] . З [PERSON] на автомобілі їх забрав [PERSON] за кілька днів він привіз 10 тис доларів і пообіцяв решту суми виплачувати щомісяця по 10 тис доларів...», «... У червні на цьому автомобілі [PERSON] і... їздили по Кременчуку і стежили за мером, за його будинком та мерією. Вбивці вивчили графік життя [PERSON] ...», «... У цей час [PERSON] вистрілив [PERSON] у спину...», «... за вбивство [PERSON] пообіцяв 50 тисяч доларів...»; в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» (№30 (978) від 25.07.2019) у фразі «Пасічний розповів, що організатор злочинів колишній міліціонер Крижановський, переконував ... Куника піти на злочин, який замовив власник телекомпанії «Візит» Мельник...». Що стосується інших фраз статей, які оспорюються просить врахувати таке. В статті « [INFO] відмовляються від «Візиту» (№27 (973) від 04.07.2019) фраза «...замовником вбивства [PERSON] оголосили власника « [INFO] », яку оспорює один з позивачів містить дієслово "оголосили", що вказує на те, що це не є твердженням самого журналіста та редакції газети. Що стосується фрази «...А щодо [PERSON] ... він є замовником вбивства [PERSON] , - розповідала кременчужанка» в цій же статті, то в ній є пряме посилання на висловлювання іншої особи, а не журналіста. Посилання на недостовірність та спростування фрази «...йому світить довічне ув`язнення, тобто вища міра покарання...» у статті «На що йдуть гроші абонентів ТК «Візит»?» (№43 (991) від 24.10.2019) також є безпідставним, оскільки вона містить посилання - "відповідно до чинного законодавства". Фрази у вищезазначеній статті «... після засудження [PERSON] ...», «... власнику Візиту доведеться сидіти за гратами до кінця життя, а його родині оплачувати окрему камеру ...», «... І в разі відмови забезпечити для чоловіка комфортну відсидку, він може «злити» її слідству...», «... доведеться кременчужанам ще довго оплачувати зі своїх кишень чиєсь перебування у в`язниці...», «... слухаючи брехливі новини « [INFO] » мають виключно оціночні судження. Слова "бо все йде до того", "мабуть", "в колів правоохоронців побутує думка", побудова речень та лінгвістичні обороти в контексті з іншим матеріалом вказують не на факти, а на судження особи з урахуванням інформації, що надавалася раніше. Що стосується фраз «... [PERSON] від самого початку була обізнана про злочинні плани чоловіка...», «... [PERSON] ніколи б не зважився на замовлення убивства, ... це дружина, яка ненавиділа [PERSON] , наштовхнула його на непоправимий крок ...» то вони разом з фразою "в колів правоохоронців побутує думка" також вказують на те, що це не є твердженням журналіста чи редакції, а містить посилання на інших осіб. В статті «Чи уникне відповідальності нинішня хазяйка «Візиту» (№27 (973) від 04.07.2019) фраза «... Тамара переконала чоловіка замовити вбивство Бабаєва...» також місить посилання на "за однією з версій" і тому не може вказувати на зазначення цих відомостей як фактів. В статті «Що пов`язує «Візит» та Жеваго» (№27 (973) від 04.07.2019) фрази «... вбивцями мера Бабаєва ...» та «... захищає вбивць Бабаєва ...», фрази в статті «Піддубна підтримує вбивць?» (№27 (973) від 04.07.2019) «... після зізнання співучасника [PERSON] в убивстві...», «... по каналу « [INFO] » йде відверта брехня з метою вигородити вбивць Бабаєва...» та «... до каналу вбивць...», які оспорюються позивачами, також носять виключно оціночні судження журналіста в контексті з іншим матеріалом, побудовою речень та оборотами. Фрази, зазначені в позові як такі, що містяться в статті « [PERSON] загинув через справу, яку почав проти «Візиту» (№26 (972) від 27.06.2019) - «... виконавці вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва ...» та в статті «Через «Візит» вбили Бабаєва» (№27 (973) від 04.07.2019) - «... у вбивствах звинувачується колишній міліціонер Крижановський (організатор)...» та «... організатор вбивств судді Лободенко та мера Бабаєва...» взагалі відсутні в даних статтях. Як зазначають самі позивачі в своєму позові презумпція невинуватості порушена, якщо інформація щодо особи, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону і ніяким чином не обмежується відкриттям кримінального провадження, повідомленням про підозру, направленням обвинувального акта до суду, судовим розглядом. Однак, в публікаціях жодним чином не ставиться питання щодо винності позивачів, а зазначається про факти які існували на день їх публікування з посиланням на джерела. Посилання позивачів на практику ЕСПЛ в даному випадку, на думку відповідача, також не може застосовуватися, оскільки вона стосується дій посадових осіб та суддів, їх рішень та дій. Вказівки на те, що газетою було порушено особисті немайнові права, в тому числі презумпцію невинуваності, та створює враження в суспільстві, в Кременчужан про винуватість їх у злочинах, називає їх злочинцями, фактично здійснює втручання в судовий розгляд, так як наперед надає оцінку фактам і подіями є безпідставними, необґрунтованими та не доведеними жодними доказами. Як самі позивачі зазначають в своєму позові засоби масової інформації мають право передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками інформацію з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя, що і було зроблено газетою без будь-яких порушень. Позивачами також не підтверджено фактів умисних дій газети та втручання в судовий розгляд. Що стосується позовних вимог щодо заборони використовувати ім`я, публічно показувати, відтворювати, розповсюджувати їх фотографії, відповідач зазначає, що ці вимоги є незаконними та не передбаченими чинним законодавством і буде прямим втручанням в діяльність журналістів. Позивачі не скористались правом на відповідь, передбаченим ст. 277 ЦК України, а також на висловлення власної оцінки обставин справи у разі незгоди з поширеними судженнями, надавши їм власну оцінку. Надана до позову заява не може вважатися належним та допустимим доказом того, що вони скористалися правом на відповідь. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що частина інформації, яка доведена та має відповідні посилання на джерела не підлягає спростуванню, а поширена інша інформація є власними судженнями щодо позивачів, які ґрунтуються на суб`єктивній критичній думці та переконаннях, і не є твердженням. Поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел. Також у відзиві зазначено, що оскільки як вбачається зі змісту статуту Редакції газети «Автограф» головний редактор газети [PERSON] здійснює лише управління редакцією в межах повноважень, передбачених законодавством України та цим статутом то він не є належним відповідачем по справі, а тому в задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити. Враховуючи зазначене відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю та недоведеністю. 30.03.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкладено підготовче судове засідання за клопотанням відповідачів. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.04.2020 строк проведення підготовчого провадженя продовжено на тридцять днів, задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано у відповідачів редакції газети «Автограф» та Громадської організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій» належним чином завірені копії таких документів: 1) \~ \~ \~ \~рішення (наказ) про призначення головним редактором [PERSON] , копію паспорта, довідки про реєстраційний номер облікової картки платника податків; 2) витяг з статуту редакції газети «АVтограф», що підтверджує повноваження головного редактора, його діяльність щодо затвердження випуску тиражу газети, поширення інформації в газеті, принципи діяльності газети, журналістів; 3) договір між засновником і видавцем газети «АVтограф», що підтверджує здійснення функцій матеріально-технічного видання газети «АVтограф»; 4) відомості про повне прізвище, ім`я, по батькові, рік народження, місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків журналіста [PERSON] , яки є автором статті № 27 від 04.07.2019; 5) \~ \~ \~ \~відомості про повне прізвище, ім`я, по батькові, рік народження, місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків журналіста [PERSON] , яка є автором статті № 25 від 20.06.2019. 19.05.2020 третьою особою Міністерством юстиції України надано письмові пояснення. Так, представник третьої особи Міністерства юстиції України в письмових поясненнях зазначив, що приписами п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 02 липня 2014 року № 228 (із змінами) (далі-Положення), визначено, що Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністром України, Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади зокрема, з питань державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності. Основними завданнями Мін`юсту, відповідно до п. 2 Положення є, зокрема, забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності. Крім того, згідно пп. 837 Положення Мін`юст, здійснює відповідно до закону контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності. Щодо діяльності засобів масової інформації зазначено, що відповідно ст. 5 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі - Закон №2782-ХІІ) відносини, пов`язані з діяльністю друкованих засобів масової інформації в Україні, регулюються Конституцією України, Законом України «Про інформацію», цим Законом та іншими законодавчими актами України. Порядок державної реєстрації друкованих засобів масової інформації регулюється: 1. Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». 2. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 №1287 «Про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, інформаційних агентств та розміри реєстраційних зборів» (далі - Постанова). 3. Положенням про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації в Україні, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2006 № 12/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.02.2006 за №174/12048 (далі - Положення). Дія цього Закону поширюється на друковані засоби масової інформації, засновані в Україні, а також на друковані засоби масової інформації інших держав, які розповсюджуються в України. Згідно ст. 2 Закону №2782-ХІІ свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Друковані засоби масової інформації є вільними. Забороняється створення та фінансування державних органів, установ, організацій або посад для цензури масової інформації. Не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організацій або об`єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв`ю. Держава гарантує економічну самостійність та забезпечує економічну підтримку діяльності друкованих засобів масової інформації, запобігає зловживанню монопольним становищем її на ринку з боку видавців і розповсюджувачів друкованої продукції. Заходи, спрямовані на забезпечення економічної підтримки діяльності друкованих засобів масової інформації, визначаються Кабінетом Міністрів України. Просить звернути увагу, що Законом №2782-ХІІ забороняється використання друкованих засобів масової інформації для: закликів до захоплення влади, насильницької зміни конституційного ладу або територіальної цілісності України; пропаганди війни, насильства та жорстокості; розпалювання расової, національної, релігійної ворожнечі; розповсюдження порнографії, а також з метою вчинення терористичних актів та інших кримінально караних діянь; пропаганди комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки; популяризації або пропаганди держави-агресора та її органів влади, представників органів влади держави-агресора та їхніх дій, що створюють позитивний образ держави - агресора, виправдовують чи визнають правомірною окупацію території України; втручання в особисте і сімейне життя особи, крім випадків, передбачених законом; заподіяння шкоди честі і гідності особи; розголошення будь-якої інформації, яка може призвести до вказання на особу неповнолітнього правопорушника без його згоди і згоди його законного представника. Нормами ст. 7 Закону №2782-ХІІ визначено, що до суб`єктів діяльності друкованих засобів масової інформації належать засновник (співзасновники) друкованого засобу масової інформації, його редактор (головний редактор), редакційна колегія, редакція, трудовий колектив редакції, журналістський колектив, журналіст, автор, видавець, розповсюджувач. Засновник (співзасновники) може об`єднувати в одній особі редакцію, видавця, розповсюджувача. Редакція має право виступати засновником (співзасновником), видавцем, розповсюджувачем. Статтею 11 та ст. 12 №2782-ХІІ передбачено, порядок подання і данні, які повинні бути вказані у заяві про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації подається засновником (засновниками) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації друкованих засобів масової інформації. Відповідно до ст. 13 Закону заява про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації розглядається в місячний строк. Рішення, зазначені в пункті 2.6 Положення, приймаються залежно від результатів правової експертизи в межах установленого строку виключно на підставах, установлених законами, відповідно до Закону, Постанови та цього Положення. Зазначені рішення оформлюються наказами, додаються висновок про реєстрацію (перереєстрацію) або про відмову в реєстрації (перереєстрації) друкованого ЗМІ. Щодо скасування державної реєстрації друкованого засобу масової інформації. Статтею 18 Закону №2782-ХІІ встановлені підстави та порядок припинення випуску друкованого засобу масової інформації. Випуск друкованого засобу масової інформації може бути припинено за рішенням засновника (співзасновників) або суду. Засновник (співзасновники) має право припинити випуск видання у випадках і порядку, передбачених установчим договором або статутом редакції чи іншим договором, укладеним між засновником (співзасновниками) і редакцією. Суд припиняє випуск видання у разі порушення частини першої статті 3 цього Закону, вимог Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» або ліквідації юридичної особи, яка є засновником видання. Про своє рішення суд повідомляє реєструючий орган. Реєструючий орган визнає свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації недійсним у разі: подання засновником (співзасновниками) погодженого з редакцією письмового повідомлення про припинення випуску друкованого засобу масової інформації; неподання після завершення процесу реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації органами державної влади, іншими державними органами або органами місцевого самоврядування, які є їх засновниками (співзасновниками), заяви про перереєстрацію відповідних друкованих засобів масової інформації; прийняття рішення суду про припинення випуску друкованого засобу масової інформації. Вилучення тиражу чи окремої його частини допускається тільки за рішенням або вироком суду, які набрали чинності. Крім того, відповідно ч. 1, 2 ст. 278 ЦК України якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі, тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення. Щодо спростування інформації. Згідно ст. 37 Закону №2782-ХІІ громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді, обсяг якої не перевищує спростованого матеріалу. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його згоди не допускаються. Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування: 1) порушує положення статті 3 цього Закону: 2) суперечні рішенню або вироку суду, які набрали чинності; 3) є анонімним. Редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування: 1) стосується відомостей, які нею вже спростовано; 2) надійшло з вимогою заявника опублікувати його пізніше, ніж через рік з дня публікації відомостей, що спростовуються. Редакція зобов`язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. Заявник має право оскаржити відмову в публікації спростування або порушення порядку його публікації до суду, який приймає скаргу до розгляду протягом року з дня публікації спростованих відомостей. Враховуючи викладене можливо зробити висновок, що до повноважень Міністерства юстиції України не входить скасування державної реєстрації друкованого засобу масової інформації, натомість реєструючий орган визнає свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації недійсним у разі прийняття рішення суду про припинення випуску друкованого засобу масової інформації. За даними Державного реєстру друкованих ЗМІ та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності Міністерством юстиції України 08.08.2018 здійснена перереєстрація друкованого засобу масової інформації - газети «АVтограф» (свідоцтво серії [NUMBER] від 08.08.2018). Засновник видання - Громадська організація «Асоціація гуманітарно - інформаційних технологій». Станом на 18.05.2020 підстави для припинення газети «АVтограф» у Міністерства юстиції відсутні. Також, зазначено, що відповідно ст. 41 Закону №2782-ХІІ за порушення у сфері друкованих засобів масової інформації винні особи притягаються до дисциплінарної цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України. До відповідальності за зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації нарівні з авторами інформаційних матеріалів, що порушують цей Закон, притягаються журналіст редакції, її редактор (головний редактор) або інші особи, з дозволу яких ці матеріали було поширено. Враховуючи зазначене представник третьої особи просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи. 26.05.2020 ухвалою Крюківького районного суду м. Кременчука Полтавської області строк проведення підготовчого провадження подовжено на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання, визначено підготовче судове засідання проводити в режимі відеоконференції з Київським районним судом міста Полтави та Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)». Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.06.2020 строк проведення підготовчого провадження подовжено на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання, визначено підготовче судове засідання проводити в режимі відеоконференції з Київським районним судом міста Полтави та Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)». 03.07.2020 представником позивача [PERSON] адвокатом Лазоренко Р.В. надано відповідь на відзив відповідача. Так, ознайомившись з відзивом на позов, представник позивача вважає за потрібне надати такі пояснення. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» № 2782-ХІІ від 16.11.1992 свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації видається засновнику (співзасновникам) після сплати ним реєстраційного збору. Засновник (співзасновники) зберігає право розпочати випуск друкованого засобу масової інформації протягом одного року з дня одержання свідоцтва. В разі пропуску цього строку без поважних причин свідоцтво про державну реєстрацію втрачає чинність. У відповідності до ст. 21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції. Відповідно до ст. 28 цього Закону видавцем друкованого засобу масової інформації може виступати суб`єкт підприємницької діяльності, який здійснює функції матеріально - технічного забезпечення видання друкованого засобу масової інформації, на підставі пред`явлення засновником (співзасновниками) свідоцтва про його державну реєстрацію і укладеного між ними договору. Зі змісту вказаних норм права вбачається, що випуск газети можливий за умови отримання засновником свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації, при цьому, засновник повинен доручити редакції підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації, а також засновник надає право здійснення функцію матеріально-технічного забезпечення видання друкованого засобу масової інформації шляхом надання суб`єкту підприємницької діяльності свідоцтва та уклавши з ним договір. У відзиві відсутні послання на те, як не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що засновник - Громадська організація «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій» отримала свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації, що надає право розпочати випуск газети. Також, у відзиві відсутні посилання на те, як не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що засновник надав доручення редакції на підготовку і випуск газети, а також надав видавцю свідоцтво та уклав з ним договір. Отже, підготовка і випуск газети є незаконним, з огляду на ненадання доказів правомірності своєї діяльності. Частиною 1 статті 25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» журналістом редакції друкованого засобу масової інформації відповідно до цього Закону є творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для друкованого засобу масової інформації та діє на підставі трудових чи інших договірних відносин з його редакцією або займається такою діяльністю за її уповноваженням, що підтверджується редакційним посвідченням чи іншим документом, виданим йому редакцією цього друкованого засобу масової інформації. Відповідачі у справі не надали жодного належного, допустимого і достовірного доказу, який свідчить про те, що у статтях, які є предметом позову, був автор, тобто журналіст, що ця стаття поширена журналістом, з яким редакцією укладений договір або він знаходиться у трудових відносинах. За таких обставин, вказані статті поширені не журналістом, а редакцією газети, тобто юридичною особою, а тому посилання на норми права, які регулюють права та обов`язки журналіста, у тому числі на практику Європейського суду з прав людини щодо журналістів, є безпідставним. Також, у відзиві мається посилання на ст. 302 ЦК України «Право на інформацію». Разом з тим, вказана стаття міститься в Главі 22 під назвою «Особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи» та регулює право фізичної особи, а не редакції або журналіста, вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію, при цьому, на фізичну особу покладається обов`язок перевірити достовірність інформації. Отже, вказана норма права не регулює діяльність ні засновника газети, ні редакції, ні видавця, ні журналіста, а тому посилання на неї є безпідставним. У відзиві на позов мається посилання на норми права, що звільняють редакцію і журналіста від відповідальності. Натомість, позивачі і, зокрема, [PERSON] не ставлять питання про притягнення винних осіб до цивільно-правової відповідальності, а тому є безпідставним посилання на вказані норми права. Необхідно розуміти те, що спростування недостовірної інформації, що є предметом позову, не є мірою відповідальності. Поширення зі сторони відповідача недостовірної інформації у разі встановлення такого факту судом не звільняє від її спростування незалежно від наявності вини та не є мірою відповідальності. Крім цього, в статтях, які є предметом позову, відсутні посилання на те, що вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб або вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на такі джерела. У разі якщо б малися такі посилання позивачі, у тому числі і [PERSON] , залучив би таких осіб в якості співвідповідачів. За таких обставин, на думку представника позивача, вказана інформація в статтях поширена безпосередньо газетою яка і повинна спростувати поширену недостовірну інформацію, незалежно від використання свого права на відповідь. [PERSON] , як і інші позивачі, не є «обвинуваченим у двох вбивствах», так як саме таке формулювання є обвинувальним фактом для громадськості і вказує на те, що нібито останні позбавили життя двох осіб, як доведений і встановлений факт. Вважає, що такі висловлювання, порушують особисті немайнові права [PERSON] , як і інших позивачів. [PERSON] є особою, яка у кримінальній справі під час кримінального провадження, відноситься до сторони захисту і має процесуальний статус - обвинувачений. При цьому, у лексикографічних джерелах подане таке визначення слова «твердження» - думка, положення. Отже, кримінальним процесуальним законодавством чітко визначено, що тільки прокурор в ході процесуальної діяльності у конкретній кримінальній справі, а не будь хтось інший, зокрема, ні державний орган, ні орган місцевого самоврядування, ні їх посадові особи, ні юридична особа, ні журналіст, ні фізична особа, повинен довести перед судом і має право тільки в суді, зокрема в судовому засіданні, а не поза межами судового засідання, висловлювати думку (припущення) про вчинення певною особою кримінально-караного діяння, до винесення обвинувального вироку судом, який набрав законної сили. Дотримання вказаних вимог іншими особами, у тому числі зі сторони прокурора, і зокрема, редакцією або журналістом, поза межами судового засідання, є запорукою забезпечення презумпції невинуватості та не порушення особистих немайнових прав особи, а також для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Натомість, вказаних вимог зі сторони відповідачів дотримано не було. В той же час відповідач у відзиві вказує на те, що в статтях не ставить питання щодо винності позивачів, а зазначається факти, які існували на день їх публікування з посиланням на джерела, також вказує, що публікували достовірні факти. Разом з тим, поширена інформація в статтях випусків газет, зокрема: № 25(971) від 20.06.2019 в статті «ЧЕРЕЗ ВЕЖУ ЗАГИНУЛИ МЕР БАБАЄВ ТА СУДДЯ ЛОБОДЕНКО» - «...Мельник замовив убивство судді та Бабаєва ...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є особою винною в убивстві людей, а тому не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. В статті «ОДИН ІЗ УБИВЦЬ БАБАЄВА ЗІЗНАВСЯ У ЗЛОЧИНАХ» «...у вбивствах звинувачується [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є особою винною в убивстві людей, є замовником вбивств людей, а тому не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. № 26(972) від 27.06.2019 в статті «ВЛАСНИК «ВІЗИТУ» МЕЛЬНИК ПРИЧЕТНИЙ ДО ВБИВСТВ БАБАЄВА ТА ЛОБОДЕНКА» - «...власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] таку заяву зробив один із його співучасників...», «...власник ТК «Візит» [PERSON] , якого слідство вважає замовником вбивств...», «...Всіх трьох ... назвав безпосередньо причетними до вбивств Бабаєва та Лободенка...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є особою винною у вбивстві людей, є співучасником вбивства людей, є замовником вбивства людей, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. При цьому, відсутні будь-які правові підстави зазначати таку фактуальну інформацію з посиланням на [PERSON] , який визнаний винним у зовсім іншому кримінальному провадженні. Такі посилання не є належним, допустимим і достовірним доказом у цивільній справі. При цьому, на момент поширення такої інформації вирок відносно [PERSON] не був ухвалений і не набрав законної сили. Також, вирок відносно [PERSON] не має жодного преюдиціального значення у кримінальній справі за участю [PERSON] , так як [PERSON] згідно вироку вчиняв злочини з невстановленими слідством особами. [PERSON] з моменту затримання і до цього часу заявляє про свою невинуватість і непричетність, і вимагає ухвалення виправдувального вироку у кримінальній справі. В статті «ЛОБОДЕНКО ЗАГИНУВ ЧЕРЕЗ СПРАВУ, ЯКУ ПОЧАВ ПРОТИ «ВІЗИТУ» «... діяли на замовлення Мельника...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є замовником вбивств людей, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. № 27(973) від 04.07.2019 в статті «ЧЕРЕЗ «ВІЗИТ» ВБИЛИ БАБАЄВА» - «... [PERSON] за звинуваченням у замовленні вбивств мера [PERSON] та судді Лободенка...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є особою винною у вбивстві людей, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. В статті «АДВОКАТИ МЕЛЬНИКА ЗАТЯГУЮТЬ СУД» - «...у вбивствах звинувачуються ... Мельник, власник телекомпанії «Візит» як замовник...», «...замовник вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є замовником і особою винною у вбивстві людей, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. В статті «ОДИН З ОБВИНУВАЧЕНИХ ПОЧАВ СПІВПРАЦЮВАТИ ЗІ СЛІДСТВОМ» - «...за вбивство [PERSON] пообіцяв 50 тисяч доларів...»; «...Стріляв у суддю ... за 5 тисяч доларів з десяти, які [PERSON] видали за вбивство Лободенка...», виходячи із контексту є фактуальною. свідчить, що [PERSON] є замовником і винним у вбивстві людей, що [PERSON] надав певну суму коштів за вбивство людей, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. В статті «КРЕМЕНЧУЖАНИ ВІДМОВЛЯЮТЬСЯ ВІД «ВІЗИТУ» - «...замовником вбивства [PERSON] оголосили власника «Візиту»...», «...А щодо [PERSON] ... він є замовником вбивства Бабаєва...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є замовником вбивства людей, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. В статті «ЩО ПОВ`ЯЗУЄ «ВІЗИТ» ТА ЖЕВАГО» - «...вбивцями мера Бабаєва...», «...захищає вбивць Бабаєва...», є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є вбивцею, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. В статті «ЧИ УНИКНЕ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ НИНІШНЯ ХАЗЯЙКА «ВІЗИТУ» - «...Тамара переконала чоловіка замовити вбивство Бабаєва...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є замовником і він замовив вбивство людей, про причетність його дружини до протиправних дій, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. В статті «ПІДДУБНА ПІДТРИМУЄ ВБИВЦЬ?» - «...після зізнання співучасника [PERSON] в убивстві...», «...по каналу «Візит» йде відверта брехня з метою вигородити вбивць Бабаєва...», «...до каналу вбивць...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є співучасником у вбивстві, є вбивцею, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. № 30(978) від 25.07.2019 в статті «ВБИВЦІ БАБАЄВА ОБОВ`ЯЗКОВО БУДУТЬ ПОКАРАНІ СУДОМ» - «...організатор злочині..., переконував ... піти на злочин, який замовив власник телекомпанії «Візит» Мельник...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є замовником злочину, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. № 43(991) від 24.10.2019 в статті «НА ЩО ЙДУТЬ ГРОШІ АБОНЕНТІВ ТК «ВІЗИТ»?» - «... [PERSON] є замовником двох убивств - судді Лободенка та мера Бабаєва...», «...йому світить довічне ув`язнення, тобто вища міра покарання...», «...після засудження [PERSON] ...», «...власнику Візиту доведеться сидіти за гратами до кінця життя, а його родині оплачувати окрему камеру...», «... [PERSON] від самого початку була обізнана про злочинні плани чоловіка...», «... [PERSON] ніколи б не зважився на замовлення убивства, ..це дружина, яка ненавиділа [PERSON] , наштовхнула його на непоправимий крок...», «...І в разі відмови забезпечити для чоловіка комфортну відсидку, він може «злити» її слідству...», «...доведеться кременчужанам ще довго оплачувати зі своїх кишень чиєсь перебування у в`язниці...», «...слухаючи брехливі новини « [INFO] », виходячи із контексту є фактуальною, є наклепницькою і образливою, свідчить, що [PERSON] є замовником злочину, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. № 51(999) від 16.12.2019 в статті «ВБИВСТВО БАБАЄВА: ОДИН ІЗ ВИКОНАВЦІВ УЖЕ ЗАСУДЖЕНИЙ» - «...власник «Візиту» [PERSON] замовив вбивство судді Лободенка, який розглядав справу «Візиту», та Бабаєва...», виходячи із контексту є фактуальною, свідчить, що [PERSON] є замовником злочину, а тому така інформація не є оціночним судженням, а може бути перевірена і може бути підтверджена тільки обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, та повинна бути доведена відповідачами у справі, та повинна бути доведена відповідачами у справі належними, допустимими і достовірними доказами. Посилання у відзиві на брифінг радника МВС, на інформацію на порталі «Судова влада», на дані з Єдиного державного реєстру судових рішень, на статтю Інтернет видання «Полтавщина», трансляцію Громадського ТВ, трансляцію «Кременчуцької газети» є безпідставним і не надає право на поширення вищевказаної недостовірної інформації. Вказані перелічені джерела не є доказами у даній цивільній справі і не надають право поширювати інформацію відносно [PERSON] , як і відносно інших позивачів. При цьому, в Єдиному державному реєстрі судових рішень прізвища осіб не зазначається, вони знеособлені, зокрема це стосується [PERSON] , як і інших позивачів. Разом з тим, у відзиві мається посилання на те, що в статтях газета робила посилання на свої джерела, але на які саме не зазначається як і не долучаються докази на підтвердження цього. Також, підставою для поширення такої недостовірної інформації не може бути слідство, що саме «слідство» мав відповідач на увазі не зрозуміло, не може бути посилання на показання обвинуваченого [PERSON] . Представник позивача вважає, що фактично відбувалося, з огляду на кількість та контекст поширеної інформації в статтях у різних випусках газет, свідоме і цілеспрямоване цькування [PERSON] , порушення його особистого немайнового права, зловживанням правом зі сторони газети на поширення недостовірної інформації шляхом мапіпуляцій, метою якого було здійснення планомірного та свідомого зомбування громадськості. В даному випадку газета в своїх публікаціях постійно наголошує із застосуванням маніпулятивних методів, змінюючи мислення і переконуючи громадськість, в тому, що [PERSON] є винним, є замовником вбивства людей, є вбивцею, сплатив гроші за вбивство людей, є керівником каналу «Візит», який подає брехню. Така діяльність друкованого засобу масової інформації жодним чином не відповідає вимогам чинного законодавства. Отже, відповідачі не довели достовірність поширеної інформації в статтях, а тому посилання ними на незрозумілі джерела не звільняє їх від обов`язку спростувати вказану недостовірну інформацію, незалежно від того, які джерела були підставою для її поширення, навіть, якщо ці джерела були офіційні. У відзиві мається посилання на те, що вимоги щодо заборони використовувати ім`я, публічно показувати, відтворювати розповсюджувати фотографії є незаконними та не передбачено чинним законодавством і буде прямим втручанням в діяльність журналіста. Вказана інформація у статтях не була поширена журналістом. Натомість на поширення ім`я і фотографії є прямо заборона, яка зазначена в ст. 296, 308 ЦК України. Згоди на поширення свого ім`я і фотографії [PERSON] відповідачам у справі не надавав. Отже, поширення імені і фотографії відбулося з порушенням чинного законодавства внаслідок чого порушене особисте немайнове право [PERSON] . Таким чином, на думку представника позивача відзив на позов не спростовує обставини викладені в позові, законності вимог, а тому має бути відхилений. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.07.2020 строк проведення підготовчого провадження подовжено на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання, визначено підготовче судове засідання проводити в режимі відеоконференції з Київським районним судом міста Полтави та Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)». 14.08.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Лазоренко Р.В. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у ньому, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів редакції газети «Автограф», головного редактора газети «АVтограф» [PERSON] адвокат Цвик М.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила у задовленні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача громадської організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Міністерства юстиції України Дмитренко О.О. в судовому засіданні підтримала письмове пояснення та просила ухвалити законне рішення, згідно норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звільнений з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням, що підтверджується наданою довідкою від 03.09.2014, яка видана начальником СКЗ УБОЗ УМВС України в Полтавській області та перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28.01.1984. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується наданими почесними грамотами та характеристиками позивач [PERSON] добросовісно і сумлінно виконував роботу згідно займаних посад, за місцем проживання характеризується, як особа скарги та заяви на яку не надходили. Позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.12.2010, має дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 31.05.2011). За місце проживання характеризується, як особа скарги на яку не надходили. Позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі та має дітей, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 01 листопада 1996 року, свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , що видане 31.03.1993, свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , яке видане 05.11.1997. Як вбачається з наказу №22/1 «Про призначення» від 27.06.1995 року позивач [PERSON] перебуває на посаді директора ПП «Приватна телекомпанія «Візит» з 27.06.1995. Згідно наказу №1 від 20 січня 2003 року «Про призначення директора» позивач [PERSON] перебуває на посаді директора ПП «Візит-Сервіс» з 20.01.2003. З статуту ПП «Приватної телекомпанії «Візит», зареєстрованого 26.10.2007 вбачається, що [PERSON] є засновником даного підприємства. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 10 червня 2014 року. Внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, [PERSON] з 17 квітня 2014 року безстроково встановлено II групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 11 червня 2014 року, довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААА №198601 та витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол №2 від 03.01.2014. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується почесними грамотами, нагородами та наданими характеристиками, [PERSON] займає активну громадську позицію, добросовісно і сумлінно виконував роботу згідно займаної посади, є членом громадських організацій, приймав активну участь у їх діяльності та має виключно позитивні характеристики. З обвинувального акту у кримінальному провадженні №12014170110000192, відомості про яке 11.02.2014 внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань вбачається, що позивач [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; позивач [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377; ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; позивач [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. Тобто у вказаному кримінальному провадженні позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають статус обвинувачених (підсудних). По вказаному кримінальному провадженню №12014170110000192, відомості про яке 11.02.2014 внесені в ЄРДР вирок не ухвалювався, кримінальне провадження перебуває у провадженні суду. На даний час позивачі перебувають в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» під вартою. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 270 ЦК України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності і честі. Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 19 вказаної Постанови надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Європейський Суд з прав людини звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішеннях по справах «Лінгенс проти Австрії» (п. 46) від 18.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України (п. 41) від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Отже не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Також суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)). У пункті 83 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Шагін проти України» суд наголосив на тому, що пункт 2 статті 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості. В рішенні ЄСПЛ від 04 липня 2019 року у справі «Корбан проти України» (п. 230-232), суд наголосив, що стаття 6 § 2 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання (пункт 19 рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2016 року у справі «Турьєв проти Росії»). В судовому засіданні встановлено, що в номері 25 (971) газети «АVтограф» від 20.06.2019, в статті «Один із убивць Бабаєва зізнався у злочинах» розміщено текст такого змісту: «У вбивствах звинувачуються … колишній міліціонер [PERSON] (організатор) …». В № 26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » текст такого змісту: «… Крижановський\~(організатор)\~…»,\~«Всіх трьох\~… назвав\~безпосередньо причетними\~до вбивства\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ». В №27 (973) від 04.07.2019 в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] », «Адвокати Мельника затягують суд» текст такого змісту: «У вбивствах\~звинувачуються …\~колишній міліціонер\~Крижановський (організатор)\~…»,\~«Організатор …\~вбивств судді\~Лободенка та\~мера Бабаєва\~…», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» текст такого змісту: «… в\~січні 2014\~року до\~нього звернувся\~ [PERSON] з\~проханням знайти\~людину здатну\~нанести тілесні\~ушкодження певній\~особі»,\~«Стріляв у\~суддю …\~за 5\~тисяч доларів\~з десяти,\~які …\~видали за\~вбивство Лободенка.\~2,5\~тисячі залишилися\~в [PERSON] »,\~«… [PERSON] \~і повідомив,\~що [PERSON] \~заважає [PERSON] \~працювати.\~Тож [PERSON] \~дав 18\~тисяч доларів\~для того,\~щоб були\~куплені автомобіль,\~засоби зв`язку\~і все\~необхідне для\~вбивства мера»,\~«Потім з\~місця вбивства\~… поїхали\~в [PERSON] .\~Там вони\~спалили машину\~на якій\~вбивали [PERSON] .\~З Глобиного\~їх на\~автомобілі забрав\~ [PERSON] за\~кілька днів\~він привіз\~10\~тис доларів\~і пообіцяв\~решту суми\~виплачувати щомісяця\~по 10\~тис доларів\~…». В №30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» текст такого змісту: «… організатор злочинів, колишній міліціонер Крижановський, переконував його та Куника піти на злочин …». З повного тексту зазначених статей, які були безпосередньо досліджені судом вбачається, що дана інформація поширена відносно позивача [PERSON] . Окрім того в судовому засіданні встановлено, що в номері 26 (972) газети «АVтограф» від 27.06.2019, в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » розміщено текст такого змісту: «… власник\~ТК «Візит»\~…,\~якого слідство\~вважає замовником\~вбивств,\~… та\~Куник (виконавець)\~…»,\~«Всіх трьох\~… назвав\~безпосередньо причетними\~до вбивств\~ [PERSON] та\~ [PERSON] …», «… виконавець вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва …». В №27 (973) від 04.07.2019, в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» текст такого змісту: «Стріляв у суддю Куник за 5 тисяч доларів з десяти, які … видали за вбивство [PERSON] », «У травні [PERSON] приїхав на цьому автомобілі до …, і в машині вже була зброя для скоєння злочину. У червні на цьому автомобілі [PERSON] і … їздили по Кременчуку і стежили за мером, за його будинком та мерією. Вбивці вивчили графік життя [PERSON] », «У цей час [PERSON] і вистрелив [PERSON] у спину кілька разів. Потім з місця вбивства [PERSON] і … поїхали в [PERSON] . Там вони спалили машину на якій вбивали [PERSON] . З [PERSON] на автомобілі їх забрав …». В №30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» текст такого змісту: «… організатор\~злочинів …\~переконував його\~та Куника\~піти на\~злочин …». З повного тексту зазначених статей, які були безпосередньо досліджені судом вбачається, що дана інформація поширена відносно позивача [PERSON] . Також в судовому засіданні встановлено, що в номері 25 (971) газети «АVтограф» від 20.06.2019, в статті «Через вежу загинули мер Бабаєв та суддя Лободенко» розміщено текст такого змісту: «… Мельник замовив убивство судді та [PERSON] », в статті «Один із убивць Бабаєва зізнався у злочинах» текст такого змісту: «У вбивствах звинувачуються [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник …». В №26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » текст такого змісту: «… власник « [INFO] » [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] таку заяву зробив один із його співучасників …», «… власник ТК «Візит» [PERSON] , якого слідство вважає замовником вбивств …», «Всіх трьох … назвав безпосередньо причетними до вбивства [PERSON] та [PERSON] ». В статті « [PERSON] загинув через справу, яку почав проти «Візиту» текст такого змісту: «… діяли\~на замовлення\~ [PERSON] ». В №27 (973) від 04.07.2019 в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] » текст такого змісту: «… [PERSON] \~… за\~звинуваченням у\~замовленні вбивств\~мера [PERSON] \~та судді\~Лободенка …». В статті «Адвокати Мельника затягують суд» текст такого змісту: «У вбивствах\~звинувачуються …\~ [PERSON] ,\~власник телекомпанії\~« [INFO] » як\~замовник …»,\~«… замовник\~… вбивств\~судді [PERSON] \~та мера\~Бабаєва …». В статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» текст такого змісту: «За вбивство\~ [PERSON] \~пообіцяв 50\~тисяч доларів»;\~«Стріляв у\~суддю …\~за 5\~тисяч доларів\~з десяти,\~які [PERSON] \~видали за\~вбивство Лободенка». В статті «Кременчужани відмовляються від «Візиту» текст такого змісту: «… замовником вбивства [PERSON] оголосили власника « [INFO] » …», «А щодо [PERSON] … він є замовником вбивства [PERSON] , …». В статті «Що пов`язує «Візит» та [INFO] » текст такого змісту: «… вбивцями\~мера [PERSON] »,\~«… захищає\~вбивць [PERSON] \~…». В статті «Чи уникне відповідальності нинішня хазяйка «Візиту» текст такого змісту: «… [PERSON] \~переконала чоловіка\~замовити вбивство\~ [PERSON] ». В статті « [PERSON] підтримує вбивць?» текст такого змісту: «Після зізнання\~співучасника [PERSON] \~в убивстві\~…»,\~«… по\~каналу « [INFO] »\~йде відверта\~брехня з\~метою вигородити\~вбивць [PERSON] ,\~…»,\~«… до\~каналу вбивць». В\~№30\~(978)\~від 25.07.2019\~в статті\~«Вбивці Бабаєва\~обов`язково будуть\~покарані судом»\~текст такого\~змісту: «…\~організатор злочинів\~… переконував\~… піти\~на злочин,\~який замовив\~власник телекомпанії\~« [INFO] [PERSON] ». В\~№43\~(991)\~від 24.10.2019\~в статті\~«На що\~йдуть гроші\~абонентів ТК\~«Візит»?»\~текст такого\~змісту: «…\~Мельником,\~який відповідно\~до звинувачувального\~акту,\~є замовником\~двох убивств\~ судді\~Лободенка та\~мера [PERSON] »,\~«… йому\~світить довічне\~ув`язнення,\~тобто вища\~міра покарання»,\~«Після засудження\~ [PERSON] …»,\~«… власнику\~« [INFO] » доведеться\~сидіти за\~ґратами до\~кінця життя,\~а його\~родині -\~оплачувати окрему\~камеру …»,\~«… [PERSON] від\~самого початку\~була обізнана\~про злочинні\~плани чоловіка\~…»,\~«… [PERSON] \~ніколи б\~не зважився\~на замовлення\~убивства,\~… це\~дружина,\~яка ненавиділа\~ [PERSON] ,\~наштовхнула його\~на непоправимий\~крок …»,\~«І в\~разі відмови\~забезпечити для\~чоловіка комфортну\~відсидку,\~він може\~«злити» її\~слідству»,\~«… доведеться\~кременчужанам ще\~довго оплачувати\~зі своїх\~кишень чиєсь\~перебування у\~в`язниці»,\~« …\~слухаючи брехливі\~новини « [INFO] »\~…». В №51 (999) від 19.12.2019 в статті «Вбивство Бабаєва: один із виконавців уже засуджений» текст такого змісту: «… власник «Візиту» [PERSON] замовив вбивство судді [PERSON] , який розглядав справу «Візиту», та [PERSON] ». З повного тексту зазначених статей, які були безпосередньо досліджені судом вбачається, що дана інформація поширена відносно позивача [PERSON] . З листа Міністерства юстиції України від 16.01.2020 №2077/834-33-20/00019.4.2 вбачається, що відповідно до відомостей, які містяться у Реєстрі Міністерством юстиції України 08.08.2018 здійснена перереєстрація друкованого засобу масової інформації газети «АVтограф» (свідоцтво серії [NUMBER] ) із регіональною сферою розповсюдження (Кіровоградська, Полтавська область). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Редакція газети «Автограф» (ЄДРПОУ 37600473) є юридичною особою, засновником якої є Громадська організація «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій», керівником є [PERSON] . З наказу №1 від 19.02.2007 вбачається, що [PERSON] призначений на посаду головного редактора тижневика «АVтограф» з 19.02.2007. Відповідно до витягу зі статуту редакції газети «Автограф», затвердженого рішенням засновника №1 від 26.12.2019 редакція є юридичною особою. Управління редакцією здійснюють в межах повноважень, передбачених законодавством України та цим статутом головний редактор, засновник. Головний редактор: є керівником редакції, уповноваженим на те власником газети, і користується правом єдиноначальності у керівництві оперативною роботою редакції, представляє редакцію у стосунках із державними органами, громадськими об`єднаннями, юридичними і фізичними особами, а також у суду, арбітражному суді, несе відповідальність за виконання редакцією вимог законодавства про пресу, приймає на роботу і звільняє з роботи працівників редакції, призначає керівників підрозділами, очолює редакційну колегію, підписує газету на вихід у світ. Журналістом редакції є творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і готує інформацію для газети та діє на підставі трудових відносин з редакцією. Належність журналіста підтверджується редакційним посвідченням. Як достовірно встановлено статті за номерами 25 (971) газети «АVтограф» від 20.06.2019 «Один із убивць Бабаєва зізнався у злочинах»; №26 (972) від 27.06.2019 «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств Бабаєва та [PERSON] »; №27 (973) від 04.07.2019 «Адвокати Мельника затягують суд», «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством», « [INFO] відмовляються від «Візиту», «Що пов`язує «Візит» та Жеваго», «Чи уникне відповідальності нинішня хазяйка «Візиту», «Піддубна підтримує вбивць?»; №30 (978) від 25.07.2019 «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом»; №43 (991) від 24.10.2019 «На що йдуть гроші абонентів ТК «Візит»?»; №51 (999) від 19.12.2019 «Вбивство Бабаєва: один із виконавців уже засуджений» не містять посилання на авторів. Стаття в номері 25 (971) від 20.06.2019 «Через вежу загинули мер [PERSON] та суддя [PERSON] » підписана «Ольга Шевченко»; стаття в номері 27 (973) від 04.07.2019 «Через «Візит» вбили [PERSON] » підписана «Ігор Цаплін». Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.04.2020 було витребувано у відповідачів, зокрема, відомості про повне прізвище, ім`я, по батькові, рік народження, місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків журналіста [PERSON] , який є автором статті № 27 від 04.07.2019; відомості про повне прізвище, ім`я, по батькові, рік народження, місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків журналіста [PERSON] , яка є автором статті № 25 від 20.06.2019. Однак ухвала в цій частині відповідачами не виконана, документи, що були витребувані судом не надані. Так, на виконання ухвали про витребування доказів від 27.04.2020 представник відповідача Громадської організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій» 05.05.2020 повідомив, що в зв`язку з відсутністю в організації інформації та документів, які запитуються судом виконати ухвалу не має можливості. Відповідач головний редактор газети «Автограф» [PERSON] на виконання ухвали про витребування доказів від 27.04.2020 повідомив, що надати договір між засновником і видавцем газети «Автограф», відомості про повне ім`я, по батькові, рік народження, місце реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] та [PERSON] надати не має можливості, в зв`язку з відсутністю у редакції зазначених документів та інформації. Отже, відповідачі у справі не надали суду жодного доказу, який би підтверджував те, що у статтях, які є предметом позову, є автор (журналіст), з яким редакцією укладений договір або він знаходиться у трудових відносинах. Враховуючи дані обставини суд вважає, що зазначені статті поширені не журналістом, а редакцією газети «Автограф», тобто юридичною особою. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] 21.11.2019 на адресу редакції газета «Автограф» направляв заяву про спростування поширення недостовірної інформації, яка порушує честь, гідність, ділову репутацію, презумпцію невинуватості, а також про недопущення права на ім`я і на зображення, в якій просив визнати недостовірною інформацію, та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію відносно нього, поширену [INFO] редакцією газети «Автограф» в газеті «АVтограф» №27 (973) від 04.07.2019, наступного змісту: в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] » - «… [PERSON] за звинуваченням у замовленні вбивств мера [PERSON] та судді Лободенка …», в статті «Адвокати Мельника затягують суд» - «… у вбивствах звинувачуються … [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник …», «… замовник вбивств судді [PERSON] та мера Бабаєва …», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» - «… стріляв у суддю … за 5 тисяч доларів з десяти, які [PERSON] видали за вбивство [PERSON] », «…за вбивство [PERSON] пообіцяв 50 тисяч доларів …», в статті « [INFO] » - «… замовником вбивства [PERSON] оголосили власника « [INFO] » …», «… [PERSON] … він є замовником вбивства [PERSON] »; в статті «Що пов`язує « [INFO] » - «… вбивцями мера [PERSON] …», «… захищає вбивць [PERSON] …», в статті «Чи уникне відповідальності нинішня хазяйка « [INFO] » - «… [PERSON] переконала чоловіка замовити вбивство [PERSON] …», в статті « [INFO] » - «… після зізнання співучасника [PERSON] в убивстві …», «… по каналу « [INFO] » йде відверта брехня з метою вигородити вбивць [PERSON] …», «… до каналу вбивць …»; визнати зазначену інформацію такою, що порушує презумпцію невинуватості відносно нього; визнати всю інформацію, яка поширена Редакцією газети « [INFO] » в статтях газети «АVтограф» №27 (973) від 04.07.2019 з посиланням на його ім`я, такою, що порушує немайнове право [PERSON] на використання імені; визнати поширенням фотографій редакцією газети «Автограф» в статтях «АVтограф» №27 (973) від 04.07.2019, де міститься його, [PERSON] зображення таким, що порушує немайнове право на охорону інтересів фізичної особи, яка зображена на фотографіях; припинити порушення його особистих немайнових прав, які гарантовані Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та чинним законодавством України відносно нього; спростувати відносно нього [PERSON] , поширену недостовірну інформацію у той самий спосіб. Однак дана заява залишилась без реагування, будь-яких доказів суду в підтвердження того, що зазначена інформація була спростована відповідачем не надано. Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. Між тим, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених чим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт поширення вказаної вище інформації у спосіб, зазначений позивачем, сторонами у справі фактично не заперечується, а тому відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України вказаний факт не підлягає доказуванню. На обґрунтування позовних вимог та на підтвердження факту того, що інформація була поширена і поширена інформація є недостовірною, позивачем надано письмові докази, які досліджено судом. В свою чергу відповідачами суду для дослідження не надано жодного належного доказу на спростування доводів позивача. Відповідачами суду не надано жодних належних доказів, що відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили, позивачі були визнані винуватими у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях. Так, дослідивши та проаналізувавши оспорювану інформацію, яку позивачі вважають недостовірною та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію та презумпцію невинуватості, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що зазначена у статтях інформація, виражена у формі фактичного твердження, тому що вказані відомості можливо перевірити як твердження про факти, оскільки вони містять конкретну інформацію про події та осіб, тобто є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Зазначена в статтях інформація вказує на вчинення позивачами протиправних дій, які чинним законодавством кваліфікуються як злочин і дискредитують їх в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку їх дій з точки зору дотримання закону. Згідно змісту ст. 302 ЦК України інформація, що поширюється, має бути достовірною отриманою з офіційних джерел. Особа, що поширює таку інформацію зобов`язана посилатись на таке джерело. У разі отримання інформації з джерел, що відмінні від офіційних, особа, що поширює інформацію, зобов`язана переконатися у її достовірності. Чинним законодавством України та міжнародними договорами України, які є частиною національного законодавства передбачено механізми захисту права журналістів публікувати інформацію з питань, що становлять суспільний інтерес, однак за умови, що вони діють сумлінно. Відповідно до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників); вони містяться у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян"; вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього; в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом; законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії. Відповідачами суду не надано жодних належних доказів того, що вказана вище інформація є дослівним відтворенням матеріалів, що були опубліковані іншим засобом масової інформації, чи вона була опублікована на підставі відомостей одержаних з офіційних джерел, та не надано доказів того, що відповідачі перед її опублікуванням переконались в її достовірності. Тобто відповідачами не доведено, що вказана інформація є достовірною. При цьому дослідженні в судовому засіданні в мережі Інтернет: брифінг радника міністра МВС Зоряна Шкіряка від 04.09.2014 р. (трансляція на каналі 112 України 04.09.2014, посилання poltava.to/news/29800) (відео недоступне); інформація, розміщена на офіційному веб-порталі Судова влада України (http://court.gov.ua) щодо перебування в провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області, Гадяцького районного суду Полтавської області, Полтавському районному суді кримінального провадження №532/308/15-ц за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; стаття інтернет-видання "Полтавщина" під назвою " [INFO] " від 04.09.2014 (посилання poltava.to/news/29800); відеотрансляція Громадського tv "Суд по вбивству [PERSON] : підозрюваним зачитали обвинувальний акт" (https://www.youtube.com/watch?v=7ircM15Aq3E&list=PLQbxcl4v35c5ZF9IM3GPRCp82dDkvf0yb&index=12); відеотрансляція Кременчуцької газети "Обвиняемый Игорь Пасичный рассказал, как убивали судью [PERSON] и мэра Кременчуга Бабаєва" від ( [PERSON] ) та скріншоти з інтернет-видання «Полтавщина» від 04.09.2014, трансляції Грмадського tv від 22.04.2015, трансляції Кременчуцької газети від 25.06.2019, не можуть бути доказами того, що вказана в оспорюваних статтях інформація є дослівним відтворенням даних матеріалів, оскільки в статтях, які є предметом позову, відсутні відповідні посилання на такі джерела. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку що негативною та як наслідок недостовірною інформацією, що порушує честь, гідність, ділову репутацію та презумпцію невинуватості позивачів і такою, що підлягає спростуванню є інформація, яка поширена відносно [PERSON] в номерах газети «АVтограф», наступного змісту: №25 (971) від 20.06.2019 в статті «Один із убивць [PERSON] зізнався у злочинах» - «… у вбивствах звинувачується колишній міліціонер [PERSON] (організатор) …»; № 26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » - «… вбивств, [PERSON] (організатор) …», «… Всіх трьох … назвав безпосередньо причетними до вбивства [PERSON] та Лободенка …»; №27 (973) від 04.07.2019 в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] » - «… у вбивствах звинувачується колишній міліціонер Крижановський (організатор) …», «… організатор вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва …», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» - «… в січні 2014 року звернувся Крижановський з проханням знайти людину здатну нанести тілесні ушкодження певній особі …», «Стріляв у суддю … за 5 тисяч доларів з десяти, які … видали за вбивство Лободенка. 2,5 тисячі залишилися в [PERSON] …», «… [PERSON] повідомив, що [PERSON] заважає [PERSON] працювати. Тож [PERSON] дав 18 тисяч доларів для того, щоб були куплені автомобіль, засоби зв`язку і все необхідне для вбивства мера …», «… Потім з місця вбивства … поїхали в [PERSON] . Там вони спалили машину на якій вбивали [PERSON] . З [PERSON] на автомобілі їх забрав [PERSON] за кілька днів він привіз 10 тис доларів і пообіцяв решту суми виплачувати щомісяця по 10 тис доларів …»; №30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» - «… організатор злочинів, колишній міліціонер Крижановський, переконував … піти на злочин …»; відносно [PERSON] , яка поширена в номерах газети «АVтограф», наступного змісту: №26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » - «… власник ТК «Візит» …, якого слідство вважає замовником вбивств, … та [PERSON] (виконавець) …», «… Всіх трьох … назвав безпосередньо причетними до вбивств [PERSON] та [PERSON] …», в статті « [PERSON] загинув через справу, яку почав проти «Візиту» - «… виконавці вбивств судді Лободенка та мера Бабаєва …», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» - «… Стріляв у суддю Куник за 5 тисяч доларів з десяти, які … видали за вбивство [PERSON] …», «… У травні [PERSON] приїхав на цьому автомобілі до …, і в машині вже була зброя для скоєння злочину …», «… У червні на цьому автомобілі [PERSON] і … їздили по Кременчуку і стежили за мером, за його будинком та мерією. Вбивці вивчили графік життя [PERSON] …», «… У цей час [PERSON] вистрелив [PERSON] у спину …», «… Потім з місця вбивства [PERSON] і … поїхали в [PERSON] . Там вони спалили машину на якій вбивали [PERSON] . З [PERSON] на автомобілі їх забрав …»; №30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» - «… організатор злочинів … переконував … Куника піти на злочин …»; відносно [PERSON] , яка поширена в номерах газети « [INFO] », наступного змісту: №25 (971) від 20.06.2019 в статті «Через вежу загинули мер [PERSON] та суддя [PERSON] » - «… Мельник замовив убивство судді та [PERSON] », в статті «Один із убивць Бабаєва зізнався у злочинах» - «… у вбивствах звинувачується [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник …»; №26 (972) від 27.06.2019 в статті «Власник «Візиту» [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] » - «… власник « [INFO] » [PERSON] причетний до вбивств [PERSON] та [PERSON] таку заяву зробив один із його співучасників …», «… власник ТК «Візит» [PERSON] , якого слідство вважає замовником вбивств …», «… Всіх трьох … назвав безпосередньо причетними до вбивства [PERSON] та [PERSON] …», в статті « [PERSON] загинув через справу, яку почав проти «Візиту»» - «… діяли на замовлення [PERSON] …»; №27 (973) від 04.07.2019 в статті «Через «Візит» вбили [PERSON] » - «… [PERSON] за звинуваченням у замовленні вбивств мера [PERSON] та судді Лободенка …», в статті «Адвокати Мельника затягують суд» - «… у вбивствах звинувачують ся … [PERSON] , власник телекомпанії « [INFO] » як замовник …», «… замовник вбивств судді [PERSON] та мера Бабаєва …», в статті «Один з обвинувачених почав співпрацювати зі слідством» - «… за вбивство [PERSON] пообіцяв 50 тисяч доларів …»; «… Стріляв у суддю … за 5 тисяч доларів з десяти, які [PERSON] видали за вбивство Лободенка …», в статті « [INFO] » - «… замовником вбивства [PERSON] оголосили власника « [INFO] » …», «… А щодо [PERSON] … він є замовником вбивства [PERSON] »; в статті «Що пов`язує «Візит» та [PERSON] » - «… вбивцями мера [PERSON] …», «… захищає вбивць [PERSON] …», в статті «Чи уникне відповідальності нинішня хазяйка « [INFO] » - «… [PERSON] переконала чоловіка замовити вбивство [PERSON] …», в статті « [PERSON] підтримує вбивць?» - «… після зізнання співучасника [PERSON] в убивстві …», «… по каналу « [INFO] » йде відверта брехня з метою вигородити вбивць [PERSON] …», «… до каналу вбивць …»; №30 (978) від 25.07.2019 в статті «Вбивці Бабаєва обов`язково будуть покарані судом» - «… організатор злочину … переконував … піти на злочин, який замовив власник телекомпанії « [INFO] » [PERSON] …»; №43 (991) від 24.10.2019 в статті «На що йдуть гроші абонентів ТК «Візит»?» - «… [PERSON] є замовником двох убивств судді [PERSON] та мера [PERSON] », «… йому світить довічне ув`язнення, тобто вища міра покарання …», «… після засудження [PERSON] …», «… власнику Візиту доведеться сидіти за ґратами до кінця життя, а його родині оплачувати окрему камеру …», «… [PERSON] від самого початку була обізнана про злочинні плани чоловіка …», «… [PERSON] ніколи б не зважився на замовлення убивства, … це дружина, яка ненавиділа [PERSON] , наштовхнула його на непоправимий крок …», «… І в разі відмови забезпечити для чоловіка комфортну відсидку, він може «злити» її слідству …», «… доведеться кременчужанам ще довго оплачувати зі своїх кишень чиєсь перебування у в`язниці …», « … слухаючи брехливі новини « [INFO] » …»; №51 (999) від 19.12.2019 в статті «Вбивство Бабаєва: один із виконавців уже засуджений» - «… власник «Візиту» [PERSON] замовив вбивство судді Лободенка, який розглядав справу «Візиту», та [PERSON] …», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Окрім того згідно ч. 4 ст. 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Задеклароване ЦК України положення про заборону на використання імені затриманої, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї є похідним від гарантованої ч. 1 ст. 62 Конституції України, а також ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі Конвенція) презумпції невинуватості, які передбачають, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Недотримання встановленої законодавцем у ч. 4 ст. 296 ЦК України прямої заборони на використання (обнародування) імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї може нанести непоправну шкоду репутації підозрюваної чи обвинуваченої особи, яку буде важко поновити у разі закриття кримінального провадження або ухвалення виправдувального вироку суду. Аналіз наведених норм свідчить про те, що порушення державним органом прямої законодавчої заборони на використання імені підозрюваної чи обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї є порушенням гарантованої ч. 1 ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Так, у статтях, які є предметом позову міститься посилання на ім`я позивачів. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зазначення імен позивачів у статтях, до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо них є прямим порушенням положення ч. 2 ст. 296 ЦК України незалежно від того, чи є така особа публічною або не має статусу публічної особи. Наявність суспільного інтересу до даної справи не виключає необхідності дотримання положення ч. 4 ст. 296 ЦК України, адже цивільним законодавством встановлено заборону не на поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї при поширенні цієї інформації. При цьому ч. 7 ст. 296 ЦК України передбачено можливість використання початкової літери прізвища фізичної особи у засобах масової інформації, і це не є порушенням її права. Що стосується позовних вимог позивача про заборону Редакції газети «Автограф», Громадській організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій», Головному редактору газети «АVтограф» [PERSON] використовувати (обнародувати) в газеті «АVтограф» ім`я [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; заборону Редакції газети «Автограф», Громадській організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій», Головному редактору газети «АVтограф» [PERSON] в газеті «АVтограф» публічно показувати, відтворювати, розповсюджувати фотографії [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , то суд дійшов таких висновків. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. Відповідно до ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 278 ЦК України якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення. Такий спеціальний спосіб захисту гідності, честі та ділової репутації, як припинення подальшого поширення інформації, що принижує честь, гідність та репутацію фізичної особи (стаття 278 ЦК України), передбачає два види припинення інформації: 1) коли право порушується, 2) коли право уже порушене. Такий спосіб захисту орієнтований на застосування до масових поширень інформації. Відмінність такого способу захисту особистих немайнових прав від спростування недостовірної інформації полягає не лише в меті застосування цих способів, але й в тому, що заборона поширення інформації (яка готується до поширення або яка уже поширена) може бути застосована і у випадку поширення інформації, незалежно від того, чи вона є недостовірною, чи абсолютно правдивою. Отже, враховуючи вищезазначені норми законодавства суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині заборони використовувати (обнародувати) в газеті «АVтограф» ім`я позивачів; публічно показувати, відтворювати, розповсюджувати їх фотографії задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту є неналежним, суд не може визначити на майбутнє чи будуть в подальшому порушені особисті немайнові права позивачів. При цьому позивачами не надано доказів, що на даний час готуються до випуску у світ статті в газеті «АVтограф», які будуть порушувати немайнові права позивачів. Окрім того, згідно ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Друковані засоби масової інформації є вільними. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до редакції газети «Автограф», Громадської організації «Асоціація гуманітарно-інформаційних технологій», головного редактора газети «АVтограф», підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial