Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

06.06.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1539694-02-14-04 від 01.10.2014 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер ВС 5409 СТ. Вказує, що 05.01.2015 року на 68 км + 487 м. автодороги Львів-Краковець сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням водія [PERSON], та автомобіля марки «BMW 320», під управлінням водія [PERSON] відповідача у справі, в результаті якої було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» автомобіль. Зазначає, що згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ, особою, винною в скоєні адміністра\-тивного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП "Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна", є водій [PERSON], вина якого чітко встановлена постановою Мостиського районного суду Львівської області від 13.02.2015року. Відповідно до рахунку-фактури №ЛА-10739 від 23 січня 2015 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 39962 грн. 21 коп. При цьому відповідно до наряду-замовлення № ЛА-10739 від 27 лютого 2015 року остаточна вартість відновлювального ремойту склала 28000 грн. Стверджує, що згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику суму страхо\-вого відшкодування в сумі 28000 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника від 05.01.2015 р., та страхового акту № 423-02 від 16.02.2015 р. Вказує, що на підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування" до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «СК «ВУСО» суму матеріальної шкоди в розмірі 28000 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав клопотання, в якому просить суд справу розглядати без його участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, покликаючись на те, що автомобіль марки «БМВ 320», реєстр.номер [NUMBER], на момент вищевказаної ДТП був застрахований за полісом Зелена Картка PL260375214, а отже відповідач не повинен відшкодовувати завдані збитки, а позовні вимоги повинні бути заявлені саме до страхової компанії, яка застрахувала даний автомобіль за даним полісом. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 05.01.2015 року о 00.15 год. на 68 км + 487м автодороги Львів-Краковецьвідбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «BMW-320», реєстр.номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] - відповідача у справі, та автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстр.номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Так, відповідно до постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 13.02.2015 року у справі №448/93/15-п, яка набрала законної сили, встановлено, що 05.01.2015 року біля 00 год. 15 хв. на 68 км + 487м автодороги Львів-Краковець [PERSON], керуючи автомобілем марки «BMW-320», реєстр.[NUMBER], та здійснюючи маневр розвороту, не переконався, що це буде безпечним, не пропустив автомобіль, що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем марки «Hyundai Accent», реєстр.№ [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Такими своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України. Вищевказаною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень. У відповідності до зазначених положень ч.4 ст.61 ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність водія автомобіля марки «BMW-320», реєстр.номер [NUMBER], [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Мостиського районного суду Львівської області від 13.02.2015 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником пошкодженого в результаті ДТП автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2014 року між [PERSON].(страхувальник) та позивачем ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1539694-02-14-04, згідно умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер ВС 5409 СТ. Згідно п.3.1 вказаного Договору страхова сума за договором становить 120000 гривень. Відповідно до п.4.1.1.1 зазначеного Договору страховим випадком за договором є дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена, і ця особа - не водій застрахованого транспортного засобу. На підставі вищевказаного договору страхування [PERSON] 05.01.2015року звернувся до позивача - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. 16.02.2016року позивачем було складено страховий акт № 423-02, згідно з яким вказана подія (ДТП) кваліфікована як страховий випадок, і цього ж дня позивачем ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ПАТ «Львів-Авто» в розмірі 28000 гривень згідно з платіжним дорученням № 1575 від 16.02.2015 року. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 13.02.2015 року, копією Договору добровільного страхування наземного транспорту № 1539694-02-14-04 від 01.10.2014року; копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]; копією заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування від 05.01.2015року; копією рахунку - фактури №ЛА-10739 від 23.01.2015року; копією звіту ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» представництво в м.Львів №628860 від 04.02.2015року; копією наряду - замовлення ПАТ «Львів-Авто» ЛА-10739 від 27.02.2015року; копією страхового акту №423-02 по Договору добровільного страхування наземного транспорту № 1539694-02-14-04 від 01.10.2014року; копією платіжного доручення № 1575 від 16.02.2015 року та іншими матеріалами справи. У відповідності до положень ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що позивачем ПрАТ «СК «ВУСО»було виплачено страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка була спричинена з вини відповідача [PERSON], суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 28000 гривень. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача проти позову обґрунтовані тим, що автомобіль марки «БМВ 320», реєстр.номер [NUMBER], на момент вищевказаної ДТП був застрахований за полісом Зелена Картка PL260375214, оскільки як вбачається із наявних в матеріалах справи листів - відповідей Польського бюро автомобільних страховиків (00-050, Варшава, вул.Швітокшиська, 14) (а.с.50-52) вказаному бюро не вдалося встановити компанію, яка видала цю Зелену Картку, тому щодо транспортного засобу з реєстр.номером [NUMBER] відсутня чинна Зелена Карка PL260375214. Більше того, за запитами бюро до його членів, а також до власника, не встановлено поліс Зеленої Картки для транспортного засобу [NUMBER]. Отже обставини, на які покликається представник відповідача як на підставу своїх заперечень в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 1378 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved