Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 05.11.2020 року йому первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 35% по радикулопатії та 10 % по ХОЗЛ з 26 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року з наступним переоглядом 01.10.2021 року, та третю групу інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває частий ниючий біль в хребті та на попереково-крижовій ділянці хребта, через що позивач не може довго ходити або стояти. Також ці болі обмежують його рухи, порушують ходу. В нічні години позивач не може спати із-за того, що його суглоби викручує біль. Зранку його турбує сухий, або з мокротинням кашель, який може виникати навіть при незначному фізичному навантаженні. Від цих болів позивач постійно відчуває себе слабким, немічним, безпорадним. Через отримані професійні захворювання, позивач втратив працездатність, став інвалідом та потребує постійного медичного лікування. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 180 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 30 листопада 2020 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 18 грудня 2020 року судом отримано уточнену позовну заяву з виправленими даними відповідача в частині адреси та номеру запису в ЄДРОПОУ. 23 грудня 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 11.01.2021 року залишено без задоволення. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивач, зазначаючи про свою роботу на підприємстві відповідача протягом 6 років та 10 місяців, приховує факт роботи в шкідливих та небезпечних умовах правці з 16.07.1997 р. до 02.03.1998 р. слюсарем з ремонту устаткування у ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступник - ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», з 03.04.2000 року до 13.07.2009 року підземним прохідником у ВАТ «Суха Балка», (правонаступник - ПрАТ «Суха Балка», що підтверджується записами в трудовій книжці, тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» не може відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншими підприємствами. Позивач розраховує розмір грошового відшкодування моральної шкоди виходячи з розміру однієї заробітної плати за кожен відсоток втрати працездатності, при цьому позивачем у розрахунку не враховано приписи п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається також з урахуванням ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Так, позивачу встановлено 45% втрати працездатності з урахуванням роботи у шкідливих та небезпечних умовах праці за весь період трудової діяльності (16 років 9 місяців), зокрема періоди роботи на вищевказаних підприємствах, але, позивачем під час здійснення розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди даний факт проігноровано. Таким чином, стаж роботи позивача у важких та шкідливих умовах праці на підприємствах від загального стажу роботи в таких умовах становить 53,8 %, які розраховані наступним чином: 9,1 х100/16,9 =53,8% (де: 9 років 1 місяць - стаж роботи у шкідливих умовах інших підприємствах, 16 років 9 місяців - стаж роботи на всіх підприємствах у шкідливих умовах праці). Позивач, не врахував дану обставину при визначенні ціни позову, виражаючи суму моральної шкоди, що підлягає стягненню лише з ПАТ "Кривбасзалізрудком", в розмірі 180 000 грн., яка є значно завищеною. Також, зауважили, що під час працевлаштування [PERSON] був ознайомлений з умовами праці, наявністю на робочому місці шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які ще не усунуті, та з можливими наслідками їх впливу на стан здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому, [PERSON] свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість його здоров`я та його наслідки. Відповідач технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 21 червня 2010 року по 28 квітня 2017 року, працював прохідником на дільницях №4, №5 ш. "Гвардійська" ПАТ "Кривбасзалізрудком". Звільнений 28.04.2017 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (копія трудової книжки а.с.12-15). Актом розслідування професійного захворювання від 09.06.2020 року проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення професійного захворювання [PERSON] , а саме: працюючи з 21.06.2010 року по 03.11.2016 року підземним прохідником у шахтобудівельному управлінні ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] виконував комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації, а саме: буріння шпурів та свердловин ручними перфораторами, роботи з заряджання та підривання шпурів, кріплення всіх виробок, зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробок від просипів гірничої маси, розбирання та ремонтування тимчасового кріплення, навантаження та транспортування гірничої маси навантажувально - доставочними машинами. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21.01.2020 №104, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 16.07.1997 р. по 02.03.1998 р. - слюсар з ремонту устаткування ВАТ «Центральний гірничо збагачувальний комбінат»; з 11.04.1998 р. по 27.06.1998 р. - підземний гірник на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда»; з 03.04.2000 р. по 30.07.2000 р. - підземний гірник у шахтобудівельному управлінні ВАТ «Суха Балка»; з 09.08.2000 р. по 13.07.2009 - підземний прохідник у шахтобудівельному управлінні ВАТ «Суха Балка». Причинами виникнення професійного захворювання [PERSON] є перевищення гранично допустимих шкідливих факторів виробництва та трудового процесу:важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується в ручну перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при нормі - 30 кг; періодичне перебування у робочий позі стоячи 62,2% при допустимому до 60%; пил фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксину кристалічного від 10 % до 70 %, що перевищує гранично - допустиму норму в 2 рази і складає 4,0 мг\\мз при ГДК 2,0 мг\\мз. (а.с.6-10). Винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, через тривалий час роботи [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів ( а.с.10). Висновком МСЕК від 05.11.2020 року позивачу первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 35% по радикулопатії та 10 % по ХОЗЛ з 26 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року з наступним переоглядом 01.10.2021 року, та третю групу інвалідності (а.с.11). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, крім того позивач міг отримати профзахворювання також і працюючи на інших підприємствах, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває частий ниючий біль в хребті та на попереково-крижовій ділянці хребта, через що позивач не може довго ходити або стояти. Також ці болі обмежують його рухи, порушують ходу. В нічні години позивач не може спати із-за того, що його суглоби викручує біль. Зранку його турбує сухий, або з мокротинням кашель, який може виникати навіть при незначному фізичному навантаженні. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а також на інших підприємствах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, встановлену групу інвалідності, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 100 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 180 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1000 грн.

Outcome: partial