Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. У серпні 2019 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про захист честі, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії по спростуванню недостовірної інформації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2012 року працює на посаді головного лікаря комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради. Очолювана нею установа підпорядкована Слов`янській районній раді. Відповідач [PERSON] , 03 червня 2019 року звернувся до голови Слов`янської районної ради Донецької області з заявою про проведення розслідування фактів корупції з її боку. [PERSON] вважає, що підписана [PERSON] заява є доказом розповсюдження ним інформації, достовірність якої нею оспорюється. Вважає, що висловлення відповідача, викладені в заяві від 03.06.2019 є прямою образою і не можуть бути сприйняті як оціночні судження, критика чи інший мовний засіб, принижують її честь і ділову репутацію. Просить суд зобов`язати відповідача спростувати викладену у листі неправдиву інформацію шляхом направлення листа на адресу голови Слов`янської районної ради Донецької області, в якому має повідомити, що вказана інформація була недостовірною; стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн. та понесені судові витрати. У запереченні на відзив від 27 вересня 2019 року відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вважає, що листом від 03 червня 2019 року від повідомив голову Слов`янської районної ради Донецької області, як представника власника медичного закладу, про виявлений факт зловживання головним лікарем [PERSON] своєю посадою, надавши на підтвердження викладеного копії документів. На теперішній час в провадженні Слов`янського відділу поліції ГУНП Донецької області перебуває кримінальне провадження відкрите за його заявою щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого статтею 191 КК України. На його думку направлення інформації по інстанції про злочин не є поширенням інформації з метою приниження честі і гідності , а обов`язком кожного працівника повідомити про виявленні ним протиправні дії. Зазначає, що лист спрямований у Слов`янську районну раду залишився без розгляду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У запереченні на відзив від 02 жовтня 2019 року позивач [PERSON] вказує, що висловлювання відповідача в листі від 03.06.2019 про те, що вона привласнила багатотисячні бюджетні кошти, вчинила злочин, створила злочинну групу, у сукупності не можуть бути сприйняті як оціночні судження, критика чи інший мовний засіб, так як є прямою образою, яка безпідставно принижує її як особу та порочить ділову репутацію в очах оточуючих. Посилання відповідача на те, що його лист у Слов`янській районній раді, який містить недостовірну і негативну інформацію щодо неї, залишився без розгляду, не відповідає дійсності, оскільки був опрацьований головою Слов`янської районної ради, що завдало суттєвої шкоди її ділової репутації, створивши про неї негативне враження у керівництва і колег. Вважає, що відповідач обрав неналежний засіб повідомлення про вчинений, на його думку злочин, оскільки Слов`янська районна рада не є компетентним органом який наділений повноваженнями перевірити викладену ним інформацію. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи За клопотаннями сторін в зв`язку з хворобою та введенням карантину щодо гострої респіраторної хвороби, спричиненої короновірусом COVID -19, розгляд цієї справи неодноразово відкладався. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 20 серпня 2019 року відкрито провадження справі. 18 жовтня 2019 року по справі проведено підготовче судове засідання. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно зі Статутом Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради Донецької області (надалі - КП «ЦПМСД», Підприємство), затвердженого рішенням Слов`янської районної ради Донецької області від 21 лютого 2018 року № 7/24-461, КП «ЦПМСД» є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає первинну медичну допомогу та здійснює управління медичним обслуговуванням населення Слов`янського району, вживає заходи з профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я (пункт 1.1.). Підприємство створено рішенням Слов`янської районної ради донецької області (надалі - Засновник) (пункт 1.2.) Поточне керівництво (оперативне управління) Підприємством здійснює керівник Підприємства - Головний лікар, який призначається на посаду засновником відповідно до чинного законодавства (пункт 7.4 Статуту) (а.с.212-219). Розпорядженням голови Слов`янської районної ради № 88 від 20 грудня 2011 року [PERSON] призначена на посаду головного лікаря КП «ЦПМСД» з 22 грудня 2011 року (а.с.5). З заяви [PERSON] , який працює заступником головного лікаря лікарем КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради, направленої голові Слов`янської районної ради від 03 червня 2019 року (а.с.4) вбачається, що раніше він неодноразово повідомляв адресата по розкрадання бюджетних коштів головним лікарем [PERSON] . Вказує на те, що йому стало відомо, що зазначена особа, використовуючи своє службове становище, безпідставно отримувала заробітну плату 0,5 ставки лікаря статистика, не виконуючи обов`язки за даною посадою. Зазначає, що в грудні 2018 року по виявленні факти він повідомляв відповідний орган Національної поліції, що стало підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Раніше листом від 22.04.2019, який був залишений без розгляду, він більш детальніше повідомляв голову Слов`янської районної ради про існуючи проблеми якості надання медичної допомоги та фінансові зловживання; просив надати довести інформацію до членів відповідної постійно діючої комісії Слов`янської районної ради Просить постійну комісію Слов`янської районної ради з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики провести об`єктивне розслідування вказаних ним фактів про фінансові зловживання головного лікаря [PERSON] і який це має впалив на якість надання медичної допомоги населенню Слов`янського району. Згідно Положення про постійні депутатські комісії Слов`янської районної ради (надалі - Положення), затвердженого рішенням районної ради від 18 листопада 2015 року № 7/1-8 (а.с.222-231), постійні комісії ради є органами, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради (пункт 1.1.). Згідно підпункту 3.3.4 пункту 3.3. Положення, постійні комісії зобов`язані вивчати і враховувати у своїй діяльності громадську думку, розглядати заяви, пропозиції скарги з питань, віднесених до їх компетенції, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до підпунктів 5.2.12. - 5.2.16 пункту 5.2. Положення, комісія з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики вивчає питання функціонування закладів системи охорони здоров`я населення, медичного забезпечення , удосконалення структури управління галузі охорони здоров`я; здійснює контроль за виконанням комплексних програм з питань охорони здоров`я; проводить аналіз стану медичного обслуговування населення; сприяє розвитку мережі закладів медицини, укріпленню їх матеріальної бази; бере участь у розробці рекомендацій та пропозицій по удосконаленню системи т умов фінансування галузі охорони здоров`я. Як вбачається з відповіді Слов`янської районної ради Донецької області № 373/01-17 від 07 вересня 2020 року за підписом Голови районної ради [PERSON] , протягом 2019 року (03.06.2019, 09.08.2019, 24.09.2019, 08.10.2019) від [PERSON] на адресу Слов`янської ради надходили листи щодо фінансових зловживань головного лікаря КП «ЦПМСД» [PERSON] . За наполяганням [PERSON] питання розгляду зави було включено до порядку денного засідання постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики, яке відбулося 11.10.2019 року. Зміст письмових звернень був доведений до членів постійної комісії. Згідно копії протоколу №31 від 11 жовтня 2019 року засідання постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики, перше питання порядку денного про розгляд заяви заступника головного лікаря КП «ЦПМСД» [PERSON] не розглядалося в зв`язку з неявкою заявника на засідання комісії. Позивачка просила визнати інформацію, яка викладена в заяві відповідача від 03.06.2019 недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність та зобов`язати [PERSON] її спростувати, шляхом направлення відповідної листа до Слов`янської районної ради Донецької області із змістом, який би вказував на те, що він надав недостовірну інформацію щодо [PERSON] . Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Глави 20 «Загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи» Цивільного кодексу України в частині захисту і поновлення порушеного особистого немайнового права та спростування недостовірної інформації та Законом України «Про інформацію». У справі зазначеної категорії позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. V. Оцінка Суду. Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 1 ст.34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї та права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної збором, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. Конституцією України, а саме ст. 34 кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї або членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред`явити фізична особа відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Питання практичної реалізації громадянами наданих статтею 40 та 55 Конституції України прав регулюються, зокрема Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг. Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України "кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань", а статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" передбачено підстави, які дають громадянам право оскаржувати рішення, дії (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності, у тому числі органів державної податкової служби та їх посадових осіб. З огляду на викладене, Конституційний Суд України у від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 вказує, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Заявою від 12 грудня 2018 року [PERSON] повідомив тимчасово виконуючого обов`язки начальника Слов`янського ВП ГУНП Донецької області про вчинення головним лікарем КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого статтею 191 КК України (а.с.53). З копії відповіді Слов`янського відділу поліції ГУНП Донецької області за вих. № Х-9/303/01-2019 від 22.03.2019 на звернення [PERSON] від 14.03.2019 за фактом вчинення посадовою особою КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Миколаївки» шляхом зловживання службовим становищем, привласнення грошових коштів, розпочате кримінальне провадження №12018050510002660 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.2 КК України та проводиться досудове розслідування (а.с.54). Судом встановлено, що [PERSON] ,Є скориставшись своїм Конституційним правом направив індивідуальне письмове звернення до Слов`янської районної ради Донецької області (до повноважень якої відноситься призначення на посаду та звільнення з посади на умовах контракту позивача), яка компетентна на перевірку викладених у зверненні фактів. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач у справі не поширював про позивача недостовірну інформацію, а повідомив про виявлений ним факт зловживання головним лікарем [PERSON] своєю посадою. Згідно зі ст. 81 ЦК України комунальні підприємства, установи та організації належать до юридичних осіб публічного права, а керівники таких підприємств, установ, організацій є посадовими особами юридичних осіб публічного права. Головний лікар комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради [PERSON] , відповідно підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», є посадовою особою юридичної особи публічного права, тобто є публічною особою. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки для запобігання заворушенням чи злочинам для охорони здоров`я чи моралі для захисту репутації чи прав інших осіб для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, обмеження цього права допускається у виняткових випадках та за обов`язковою відповідністю умовам: а) передбачуваності законом конкретного втручання; б) відповідності втручання легітимній меті; та в) за умови необхідності втручання в демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст.34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Отже, інформація, про спростування якої пред`явила вимогу [PERSON] не підлягає визнанню недостовірною та такою, що порушує її права, оскільки така інформація стосується позивача, як публічної особи та її професійної діяльності на посаді головного лікаря комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради Також судом встановлено, що відповідач у своїй заяві від 03 червня 2019 року на ім`я голови Слов`янської районної ради Донецької області висловив своє суб`єктивне оціночне судження, свій особистий погляд на події, які не підлягають спростуванню. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачів було порушено його особисті немайнові права. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації слід відмовити.

Outcome: dismissed