Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, заподіяної хронічним професійним захворюванням при виконанні трудових обов*язків . Позовні вимоги мотивував тим, що наказом по шахті « Степова» ДП «Львіввугілля « за № 52 від 06.03.1990 р. він був прийнятий на роботу гірничим робітником очисного забою . 18 травня 1990 року під час виконання своїх трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок , про що був складений Акт № 36 від 18.05.1990 р. Під час даного нещасного випадку [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень , а саме: перелом обох кісток лівої гомілки , 2-х лодишковий перелом правої гомілки , перелом хрящової частини VII ребра справа . У зв'язку із вищевказаною травмою комісією МСЕК мені було встановлено 20 % втрати працездатності . Наказом № 66-ВК від 18.08.1995 р. позивач був прийнятий на роботу Шахта « Межирічанська » ДП « Львіввугілля « підземним гірником з повним робочим днем під землею . По вині відповідача [PERSON] був визнаний інвалідом 3-ї групи по профзахворюванню у зв'язку із чим 07 травня 2004 року комісією був складений Акт « Розслідування професійного захворювання « Форми П-4 . У зв'язку із втратою здоров'я по вині відповідача , а саме професійним захворюванням висновком МСЕК від 07.06.2013 року ( акт № 652 ) позивачу була встановлена стійка втрата працездатності у 60 відсотках : 40%- у зв'язку із профзахворюванням за діагнозом- вегетоміофасцит , 20 % - у зв'язку із вищевказаною виробничою травмою . Також була встановлена безтермінова третя група інвалідності . Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, порушено всі нормальні умови його життя; він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, що порушує установленні життєві зв'язки та позбавляє його надії на майбутнє; в нього з'явились кашель, біль у грудях, задишка; він став інвалідом. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 30 000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" проти задоволення позовних вимог заперечила, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі . Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" зупинено дію абз. 4 ст. 1 підп. "є", п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV, які передбачали відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людюни" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України", у випадках, коли з набуттям чинності певного закону, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію висновку МСЕК. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що протягом з 06 березня 1990 року по 05 березня 2004 року працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля" . У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Згодом його було скеровано на стаціонарне обстеження та лікування в профпатологічне відділення, де йому було встановлено діагноз: Вегетоміофацит рук у вигляді вегето-сенсорної полі невропатії рук зі стійкими трофічними змінами артрозу обидвох ліктьових суглобів з болевим синдромом і згинальною контрактурою , міагнією рук - захворювання професійні, встановленні вперше, виникли в результаті роботи за професією підземнго гірничого робітника та труд каліцтва . З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати той факт, що позивач не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial