Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування зазначеного позову позивач посилається на те, що він проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] . Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис №16603 від 01 лютого 2021 року, за яким запропоновано стягнути з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором №002-03492-250413 від 25 квітня 2013 року, укладеним між ним та ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 21 361,57 грн. Про існування виконавчого напису позивач довідався після того, як із його заробітної плати на підставі постанови державного виконавця про звернення стягнення почали здійснюватися відрахування. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною. При цьому, посилається на Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» яким з моменту призову під час мобілізації\~ і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.\~ Крім того зазначає, що кредитний договір із ТОВ "Росвен Інвест Україна" він не укладав. Виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме, Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно уточненої позовної заяви позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем зареєстрований в реєстрі за № 16603, за яким запропоновано стягнути з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором № 002-03492-250413 від 25 квітня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 21 361,57 грн.; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича кошти у розмірі 1 168,25 грн., які були стягнуті з нього в межах виконавчого провадження №64593466 на його користь; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на його користь кошти у розмірі 1 739,29 грн. які були стягнуті з нього в межах виконавчого провадження №64593466 та витрати по сплаті судового збору в розмірі\~ 1 816 грн. 24 квітня 2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання спірного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року задоволено вимогу про забезпечення позову. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явився, надіслав суду засвідчені копії документів, які стали підставою для вчинення ним спірного виконавчого напису. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи\~ був повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис, реєстровий номер №16602, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором №002-03492-250413 від 25 квітня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» за період з 22 травня 2020 року по 31 січня 2021 року у загальному розмірі 21 361,57 грн. Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В., ВП №64593466 Постановою приватного виконався про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12 березня 2021 року звернуто стягнення на дохід боржника [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого\~ приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 01 лютого 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 16603, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена, зокрема, ст. 18 ЦК України, главою 14 Закону України "Про нотаріат", ч. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу", ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на ставі виконавчих написів нотаріусів". Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 3.1. Глави 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22 лютого 2012 р. № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Дослідивши виконавчий напис нотаріуса, нотаріальну справу щодо посвідчення виконавчого напису, яка надана приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, суд приходить до висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з наступного. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом встановлено, що 25 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №002-03492-250413, згідно з умовами якої було відкрито картковий рахунок на ім`я позивача та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Як вбачається з копії нотаріальної справи, яка була надана приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, стягувачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» крім заяви про вчинення виконавчого напису була надана заява №002-03492-250413 від 25 квітня 2013 року [PERSON] про отримання кредиту в ПАТ «Дельта Банк» та повідомлення про вчинення виконавчого напису та заміну кредитора. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Суд вважає, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Стосовно вимоги про зобов`язання приватного виконавця повернути кошти у розмірі 1168,25 грн., які були стягнуті в межах виконавчого провадження, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В.\~ перебуває виконавчий напис вчинений 01 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем зареєстрований в реєстрі за № 16603, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 002-03492-250413 від 25 квітня 2013 року\~\~ в сумі 21 361,57 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В. від 12 березня 2021 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Вказаною постановою визначено основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2136,15 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 975,50 грн. Згідно довідки, виданої командиром військової частини [NUMBER] \~ [PERSON] від 09 квітня 2021 року з [PERSON] утримано кошти у розмірі 2 907,54 грн. на підставі постанови приватного виконавця Табінського О.В. З цих коштів на рахунок приватного виконавця перераховано 1168,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням №361 від 06 квітня 2021 року. Частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Позивач дії приватного виконавця не оскаржував, до суду із відповідним позовом про оскарження дій приватного виконавця не звертався. Приватний виконавець Табінський О.В. проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів на підставі виконавчого напису, який на той момент не визнано таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Більш того, у цій справі приватний виконавець не є відповідачем, його залучено до участі у справі ухвалою суду у якості третьої особи. При цьому, позивач не надавав згоди на залучення співвідповідача, а за відсутності такої згоди суд позбавлений права залучати приватного виконавця у якості співвідповідача. Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на приватного виконавця обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 1739,29 грн. суд виходить з наступного. Факт перерахування на рахунок відповідача коштів, утриманих із заробітної плати позивача, у сумі 1739,29 грн. підтверджується платіжним дорученням №362 від 06 квітня 2021 року. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 1739,29 грн., що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, відпали, суд приходить до висновку, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесено витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 1816 грн. за дві позовні вимоги, обидві з яких задоволені та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Разом з тим, відповідно до ч. 1, ч. 7, ч. 8 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням зазначених вище норм, підстав для скасування заходів забезпечення позову цим судовим рішенням, суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial