Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

02.10.2020 року адвокат\~Грищенко Т.В.,\~який представляє\~позивача [PERSON] звернулась в суд з позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на квартиру з господарськими спорудами за набувальною давністю. В обгрунтування позову позивач зазначив, що з 18.11.1980 року він постійно проживає у кв. [ADDRESS] . Протягом тривалого часу [PERSON] відкрито володіє цим майном, яке було йому виділено адміністрацією ДП "Житомир-Торф", доглядає його та його утримує. Відповідно до технічного паспорту ним було здійснено прибудову до даної квартири, збудована літня кухня, гараж та баня. Позивач вважає себе добросовісним володільцем кв. [ADDRESS] , проте в позасудовому порядку не може оформити документально свої права на нерухоме майно, що і стало приводом для звернення до суду із позовом про визнання за нею права власності. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак його представник подав до суду заву позов підтримав, просив вимогу задовольнити та справу розглядати без участі позивача та його представника. Представник відповідача\~Територіальної громади в особі виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечив та просив справу розглянути без участі представника. Відповідно до ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~\~ Судом встановлено, що з 18.11.1980 року [PERSON] постійно проживає та зареєстрований у кв. [ADDRESS] , що стверджується даними довідки виданої Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Даними довідки виданої Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області встановлено належність [PERSON] згідно записів у погосподарській книзі кв. [ADDRESS] . З акту Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 17.08.2020 року вбачається, що громадянин [PERSON] добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується кв. [ADDRESS] . Також із інформаційної довідки №225101576 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про те, що власник кв.\~ [ADDRESS] відсутній. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321, ст.328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. За нормами ст.344 ч.1 Цивільного кодексу України "Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом". Положення ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Таким чином,\~зібрані у\~справі докази\~та їх\~оцінка вказують добросовісне,\~\~безперервне,\~відкрите володіння[PERSON] квартирою [ADDRESS] та на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказане нерухоме майно за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного вище\~та

Outcome: approved