Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом і просить визнати незаконним наказ про звільнення від 31.10.2013 року відповідно до ст. 38 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді старшого менеджера з питань туризму та спорту ПОГ "НБС"Переяславль" з 31.10.2013 року; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з третьої особи на користь позивача 10000 гривень моральної шкоди та витрати по справі. В судовому засіданні позивач позов підтримав просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти позову, просив відмовити в повному обсязі. Третя особа Савчук Г.У. пояснив, що ніякого відношення до звільнення [PERSON] він не має, свою позицію щодо вимог позивача та заперечень відповідача залишив на розсуд суду. Третя особа [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що звільнення позивача було здійснено відповідно до вимог трудового законодавства, про що був ним особисто виданий наказ, оскільки на той час [PERSON] був головою ВФСТ "Колос". З наказом [PERSON] був ознайомлений, заборгованості по заробітній платі перед ним не має. Позивач пояснив суду таке. 02 вересня 2013 року [PERSON] був прийнятий на ПОГ НБС "Переяслав" на посаду старшого менеджера з питань туризму. 19 лютого 2014 року [PERSON] отримав наказ про звільнення. Разом з цим він отримав і заяву на звільнення написану невідомою особою від його імені. 26 лютого 2014 року позивач звернувся в Переяслав-Хмельницьку міжрайонну прокуратуру зі скаргою про порушення його трудових прав. 27 лютого 2014 року Переяслав-Хмельницька міжрайонна прокуратура звернення [PERSON] направила лист для проведення перевірки щодо можливого неправомірного звільнення позивача начальнику територіальної державної інспекції праці у Київській області. 16 квітня 2014 року позивач отримав лист від територіальної державної інспекції праці у Київській області, згідно якого перевіркою від 31 березня 2014 року за виявлені порушення на підприємстві об'єднання громадян "навчально спортивна база "Переяслав" генеральному директору винесено припис, складено та передано до суду протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 41 КУпАП. [PERSON], запропоновано звернутись до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представник відповідача пояснив суду, що 21 жовтня 2013 року [PERSON] посилаючись на відсутність окулярів попросив інспектора з кадрів Коцупатру О.В написати від його імені заяву про звільнеття з роботи з 31 жовтня 2013 року, за вдасним бажанням. Заяву було підписано [PERSON] на підставі чого було видано наказ №29 від 31 жовтня 2013 року про його звільнення за ст. 38 КЗпП України. На підтвердження цієї обставини суду були надані пояснення Коцупатрої О.В., зміст яких співпадає з поясненнями представника відповідача та третьої особи [PERSON] Згідно вище вказаного наказу також була звільнена з роботи і головний бухгалтер [PERSON], позивач був ознайомлений з наказом під розписку. Представник позивача надав для огляду в судовому засіданні оригінал цього наказу, в якому міститься підпис [PERSON], та долучив до матеріалів справи його копію. Пунктом 12 ППВСУ №9 від 06.12.1992 року "Про практику розгляду трудових спорів", зазначено, що по справах про звільнення за статтею 38 КЗпП України, суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Суд перевіривши надані матеріали прийшов до висновку, що дана заява була написана [PERSON] добровільно, оскільки крім вказаного вище дана заява була надана для огляду в судовому засіданні та будь-яких клопотань, з приводу її недостовірності від позивача до суду не надійшло. Після 31 жовтня 2013 року [PERSON] на роботі не з'являвся, претензій щодо його звільнення не заявляв до 19 лютого 2014 року. Крім того, на підтвердження своїх заперечень, представник відповідача надав суду штатні розписи апарату управління Підприємства об'єднання громадян «Навчально - спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно - спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України із змінами, внесеними згідно із наказами Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту № 792 від 15.03.2006 року № 3807 від 17.09.2008 року та постанови КМУ № 74 від 22.02.2008 року, з яких вбачається що посада старшого менеджера з питань туризму, яка існувала станом на 02 вересня 2013 року, була відсутня станом на 01.січня 2013 року та станом на 01 січня 2014 року, оскільки була введена тимчасово. Також представник відповідача надав суду розрахунково - платіжні відомості за вересень, листопад та жовтень 2013 року з яких також вбачається, що позивач отримав заробітню платню за вересень та жовтень 2013 року, оскільки в іншій відомості відсутня його посада. Також суду надано табель роботи працівників та службовців ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України за вересень, жовтень та листопад місяці 2013 року, на підтвердження фактично відпрацьованих позивачем годин. Позивач на підтвердження своїх доводів надав суду довідку про нарахування за проживання в готелі ПОГ НСБ «Переяславль» [PERSON], згідно якої останній проживав в готелі в листопаді 2013 року 30 днів, в грудні 2013 року 31 день, в січні 2013 року 31 день та в лютому 2013 року 19 днів та має борг за проживання перед готелем «Переяславль» 5550 грн. 00 коп. Щодо вказаної довідки представник відповідача пояснив, що дійсно за позивачем був закріплений номер в готелі, який останній не звільняв, однак до суті даного спору це не має жодного відношення, та попросив застосувати до позивача строк позовної давності в 1 місяць, який позивачем було пропущено. Суд погоджується з доводами позивача щодо оцінки довідки про нарахування за проживання в готелі ПОГ НСБ «Переяславль» [PERSON], в частині її невідповідності до предмету даного спору, однак, вважає, що строк звернення до суду позивачем було пропущено з поважних підстав. Як зазначено вище, [PERSON] звертався із захистом своїх прав до прокуратури та територіальної інспекції праці, і вичерпавши всі можливості прийшов за захистом своїх прав у суд. А відтак строк звернення [PERSON] підлягає поновленню, та поновлюється судом у відповідності до ст. 234 КзпП України. В силу ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк попередивши про це власника або уповноваженого ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, також з інших поважних причин, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Третя особа [PERSON] та представник відповідача пояснили, що в зв'язку з тим. що позивач проживає на території іншого району, неодноразово скаржився, що відчуває проблеми із поїздками до місця роботи, які ускладнюються з настанням осіннього та зимового періоду, його вимога підлягала задоволенню, та крім цього дана посада була тимчасово введена а в подальшому скорочена. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відтак суд вважає, що відповідачем спростовані доводи позивача щодо незаконності його звільнення та позовні вимоги підсилають задоволенню лише в частині поновлення строків звернення до суду, а в іншій частині підлягають відхиленню як необґрунтовані. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 38, 234 КЗпП України ст.ст. 10, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial