Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

06 листопада 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб 20 грудня 2013 року. Від сумісного життя вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Сім`я розпалася у 2015 році, а 07 травня 2018 року рішенням Краснолиманського міського суду шлюб між ними був розірваний. Відповідно до судового наказу, виданого 10 серпня 2018 року Краснолиманським міським судом, з відповідача на її користь на утримання його сина, стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку, заборгованість по аліментам складає 33890,70 гривень. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги. Орган опіки та піклування Лиманської міської ради у своєму висновку вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] . Крім того, позивачка повідомила, що відповідач вже позбавлявся батьківських прав, відносно своїх дітей від першого шлюбу, на підставі рішення Краснолиманського міського суду від 13 листопада 2018 року. Тому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі в підготовчому засіданні, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити (а.с. 56-57). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій позов визнав повністю, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] , 2014 року народження, та просить справу розглянути без його участі в підготовчому засіданні (а.с. 58-59). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, Голєв С.І., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглядати без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 60-62). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 травня 2018 року, шлюб, зареєстрований 20 грудня 2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 231, розірваний (а.с. 8). На підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 199, [PERSON] народився [INFO] в м. Красний Лиман Донецької області, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , перебуває на її утриманні (а.с. 9, 11). Дитина здорова, відповідно до акту обстеження умов проживання всім забезпечена (а.с. 14, 15). Відповідно до характеристики ДНЗ № 4 та актів, складених представниками органів місцевого самоврядування, неповнолітня дитина [PERSON] є вихованцев ДНЗ № 4, дитина має все необхідне для життя та відвідування саду, зовнішній вигляд дитини охайний та доглянутий. Батько дитини [PERSON] не цікавиться вихованням дитини, її взаємовідносинами з вихователями та іншими дітьми, не приймає участі у батьківських зборах, до дитини не приходить (а.с. 11-13). Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що з 2015 року [PERSON] сина не відвідує, не спілкується з ним, його життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Крім того, відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини. З огляду на це, відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, хоча цілком здатний їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку № 23 від 16 серпня 2019 року виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ", орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки він повністю відсторонилася від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні, не цікавиться долею свого сина, його життям, станом здоров`я, матеріальним утриманням (а.с. 16-17). Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Проте в розглядуваній справі суд рішення щодо стягнення аліментів на дитину не ухвалює, оскільки питання утримання дитини до її повноліття вже були врегульовані у судовому наказі Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 серпня 2018 року у справі № 236/2413/18, який набрав законної сили 17 вересня 2018 року (а.с. 30). Суду надано достатньо доказів того, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, внаслідок чого суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини. Питання розподілу судових витрат, суд вирішує таким чином. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що підтверджено квітанцією № 42 від 06 листопада 2019 року (а.с. 2). Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 768,40 гривень. Суд додатково вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved