Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Як вбачається зі штампу на конверті 22 листопада 2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 32 807,91 грн страхового відшкодування в порядку регресу та судовий збір в сумі 1921,00 грн, обгрунтовуючи свої вимоги наступним. 13.04.2016 [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Деміївській, 59 у м . Києві . Внаслідок неуважності, яка виразилась в недотриманні безпечного інтервалу руху з автомобілем, що їхав в попутному напрямку, здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з. [NUMBER] . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Винним у скоєнні даної ДТП рішенням суду визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» (далі - Страховик) за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ-7783957 від 16.03.2016 (далі - Договір страхування). 14.04.2016 відповідач повідомив Страховика про подію, що може бути визнана страховою. 23.06.2016 ПрАТ "Інго Україна"звернулась до ПрАТ «Київський страховий дім» з претензією, в якій повідомило про необхідність сплати 72906,48 грн за вищезазначений страховий випадок, оскільки на момент ДТП автомобілем «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований за договором страхування № 250517298 від 30.12.2015 у ПрАТ«Акціонерна страхова компанія «Інго Україна». 27.10.2016 ПрАТ «Київський страховий дім» на виконання умов Договору страхування здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», яка у свою чергу здійснила виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , який звернувся до неї із відповідною заявою, в розмірі 65615,83 грн. Посилаючись на порушення відповідачем п.8 Полісу №АЕ-7783957 , позивач стверджує, що він набув право регресної вимоги до відповідача у розмірі 50% виплаченого страхового платежу. Наполягає на тому, що відповідач керував транспортним засобом з порушенням умов, передбачених п.13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон 1961-IV ), відповідно до якого, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності, позивач стверджує, що у Страховика виникло право регламентної виплати до відповідача у розмірі 50 % від суми страхового відшкодування . Також позивач зазначає, що 09.08.2018 між ПрАТ «Київський страховий дім» та ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» був укладений договір про відступлення прав вимоги, згідно якого первісний кредитор- ПрАТ «Київський страховий дім» відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» права вимоги за грошовими зобов`язаннями, зокрема, право на отримання відшкодування шкоди в порядку регресу, яка виникла внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. З цих підстав просить позов задовольнити. ВАирішити питання про судові витрати. 28.11.2019 ухвалою суду у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін, а ухвалою суду від 19.02.2020 - здійснено перехід в розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.02.2020 від представника відповідача - адвоката Конюшко Д.Б. надійшов відзив на позовну заяву. Представник заперечував проти позовних вимог, зазначив, що вважає, що ТОВ «Фінансова Компанія «Груп Фактор» є неналежним відповідачем у вказаній справі. Посилався на відсутність в матеріалах справи доказів про сплату новим кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Груп Фактор» Первісному кредитору ПрАТ «Київський страховий дім» грошових коштів за купівлю майнових прав згідно умов Договору про відступлення прав вимоги від 09.08.2018. Крім того, адвокат Конюшко Д.Б. подав суду заяву про застосування позовної давності. Звернув увагу , що право регресної вимоги не є безстроковим, що здійснивши виплату 27.10.2016 Страховик мав право звертатися до суду виключно протягом строку позовної давності, який встановлений 3 роки, тобто до 27.10.2019. В той час як позивач звернувся до суду 22.11.2019.. 18.03.2020 від директора ТОВ «Фінансова Компанія «Груп Фактор» - [PERSON] надійшла відповідь на відзив. У відповіді позивач зазначив, що не погоджується з висновками представника відповідача відносно того, що до ТОВ «Фінансова Компанія «Груп Фактор» не перейшло право вимоги. Зокрема, наголосив, що оплата Договору про відступлення прав вимоги від 09.08.2018 здійснена шляхом зарахування зустрічних вимог , тому правочин оформлений у відповідності до вимог цивільного законодавства. Просив суд залишити поза увагою доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, а позовні вимоги задовольнити. І позивач, і відповідач подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон 1961-IV ) - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.5 Закону 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавсту України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно із ст.6 зазначеного закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до положень ч.22.1 ст.22 Закону України 1961-IV в разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законоджавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятнку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку до розміру шкоди також додаються витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом п.33.1.4 ч.33.1 ст.33 Закону України 1961-IV в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка можн бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно , але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 даного закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ч.35.1 ст.35 Закону України 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування , протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 даного закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з ч.36.2 ст.36 зазначеного закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування , за наявності документів, зазначених у ст.35 даного закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Так, судовим розглядом встановлено, що 13.04.2016 [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Деміївській, 59 у м . Києві . Внаслідок неуважності, яка виразилась в недотриманні безпечного інтервалу руху з автомобілем, що їхав в попутному напрямку, здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з. [NUMBER] . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Винним у скоєнні даної ДТП визнано відповідача. Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2016 (а.с.9). Цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ-7783957 від 16.03.2016 14.04.2016 відповідач повідомив Страховика про подію, що може бути визнана страховою (а.с.10). 23.06.2016 ПрАТ "Інго Україна"звернулась до ПрАТ «Київський страховий дім» з претензією, в якій повідомило про необхідність сплати 72906,48 грн за вищезазначений страховий випадок, які вони сплатили на підставі рахунку-фактури № 16566 від 16.04.2016 ТОВ "Віді Автострада", оскільки на момент ДТП автомобіль «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований за договором страхування № 250517298 від 30.12.2015 у ПрАТ«Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (а.с.11-17). 26.10.2016 між ПрАТ «Київський страховий дім» та ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» укладено угоду про здійснення страхового відшкодування, відповідно до умов якої ПрАТ «Київський страховий дім» визнало обгрунтованість вимог ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», які пов`язані з відшкодуванням збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.18). 26.10 2016 ПрАТ «Київський страховий дім» видало відповідний наказ №712-5616/1/1 про виплату 65615,83 грн ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (а.с.19) 27.10.2016 ПрАТ «Київський страховий дім» на виконання умов Договору страхування здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», яка у свою чергу здійснила виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , який звернувся до неї із відповідною заявою, в розмірі 65615,83 грн (а.с.21). Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ «Київський страховий дім» у належний спосіб та в порядку, передбаченому законодавством, виконало своє зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди , спричиненої під час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. В той же час, посилаючись на право регресної вимоги позивач стверджує про те, що виникло право такі вимоги адресувати відповідачу, оскільки ним порушено п.8 Полісу №АЕ-7783957, проте в розмірі 32807,91 грн. Так, відповідно до п.9.1 ст.9 Закону України 1961-IV страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми. Відповідно до п.38-1.1 ст.38-1 Закону України 1961-IV в разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених п.13.2 ст.13 цього закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа , відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотківвиплаченого страхового відшкодування. Згідно із п.13.2 ст.13 даного закону розмір страхолвого платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю ІІ групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або ІІ категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиментрів кубічних включно та належить цьому громадянинові на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював керування транспортним засобом, зазначеним в полісі №АЕ-7783957 з порушенням умов, передбачених п.13.2 ст.13 даного закону. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач підпадає під категорію осіб, зазначених у Законі вище, оскільки є особою пенсійного віку та є власником автомобіля «ВАЗ» д.р.н. [NUMBER] , з нього на користь Страховика підлягає стягнення компенсації виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50% від виплаченої суми. Згідно із ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування , має до особи, відповідальної за заподіяння збитків. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В той же час, з матеріалів справи також вбачається, що 09.08.2018 між ПрАТ «Київський страховий дім» та ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» був укладений договір про відступлення прав вимоги, згідно якого первісний кредитор- ПрАТ «Київський страховий дім» відступив шляхом продажу новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» права вимоги за грошовими зобов`язаннями, зокрема, право на отримання відшкодування шкоди в порядку регресу, яка виникла внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.22-24). Відтак, суд погоджується з тим, що дійсно, з зазначеним позовом мав право звернутися позивач, а доводи відповідача в даному випадку, висновків суду не спростовують в цій частині. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно п. 2.2 Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.08.2018 , укладеному між ПрАТ «Київський страховий дім» та ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор», Новий кредитор в день укладення цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами , включаючи , проте не обмежуючись , право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати штрафних санкцій , неустойок у розмірах , вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Згідно п.4.2 Розрахунки по даному Договору можуть відбуватися будь-яким чином, не забороненим чинним законодавством України. Згідно п.6.5 Цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін (а.с.23). Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору, до Нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» перейшло право вимоги по договору №АЕ-7783957, боржник- [PERSON] , розмір права вимоги - 32807,91 грн. (а.с.24) За таких обставин , суд вважає, що сторони належним чином погодили у Договорі про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги умови переходу майнових прав за грошовими зобов`язаннями від Первісного кредитора до Нового і такий перехід не обумовлений у Договорі датою здійснення оплати за цим правочином. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор» суд вважає належним позивачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та грунтуються на нормах діючого законодавства. В той же час, відповідач подав заяву, в якій просить застосовувати строки позовної давності. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 27.10.2016 ПрАТ «Київський страховий дім» здійснило виплату страхового відшкодування Приватній акціонерній страховій компанії «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» у розмірі 65 615,83 . Таким чином, саме 27.10.2016 у ПрАТ «Київський страховий дім» і відповідно в подальшому його правонаступників виникло право регресної вимоги 50% компенсації страхового відшкодування до відповідача. ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» звернулося до суду із вказаним позовом 22.11.2019 як вбачається зі штампу на поштовому конверті (а.с.31), тобто через 3 роки і майже місяць. Згідно положень ст.ст. 256, 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у межах строку позовної давності, загальна тривалість якого встановлюється в три роки. У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.(ч.4 ст.267 ЦК України) Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з закінченням строків позовної давності.

Outcome: dismissed