Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

13 червня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що [INFO] померла її матір - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Оскільки її матір заповіту не складала, а вона є єдиною донькою, тому являється спадкоємицею за законом відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України. У зазначені строки вона не звернулася до нотаріуса з метою оформлення права власності на відкриту спадщину через те, що відразу після смерті матері виїхала до м. Вижниця, Вижницького району Чернівецької області, де саме вона померла і де відбувалося її поховання. У продовж чотирьох місяців вона знаходилась у Чернівецькій області, оскільки було багато справ, пов'язаних з похованням матері та організацією супутніх поминальних заходів. Також багато часу в неї пішло на організацію пошуку та встановлення надгробного пам'ятника і все це прийшлось робити самій, оскільки у покійної матері нікого не було. Після її повернення наприкінці березня 2014 року до Дніпропетровську вона мала намір звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою, але в неї захворіли діти, що завадило це зробити вчасно. З огляду на те, що нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину), мотивуючи це тим, що вона пропустила шестимісячний строк для її прийняття, позивач просить суд визначити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях. Від Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без їх участі, а також копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3701 (а.с.17-23). У вказаній квартирі позивач не проживала, а на день смерті матері була зареєстрована за адресою [ADDRESS], про що свідчить копія її паспорту (а.с.11). Із матеріалів заведеної у Восьмій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі спадкової справи вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері 4 червня 2014 року, тобто після спливу передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строку, який починається з моменту відкриття спадщини. Позивач зазначає, що вона пропустила цей строк з огляду на те, що відразу після смерті матері вона виїхала до м. Вижниця, Вижницького району Чернівецької області, де саме вона померла і і відбувалося її поховання. У продовж чотирьох місяців вона знаходилась у Чернівецькій області, оскільки було багато справ, пов'язаних з похованням матері та організацією супутніх поминальних заходів. Також багато часу в неї пішло на організацію пошуку та встановлення надгробного пам'ятника. Після її повернення наприкінці березня 2014 року до міста Дніпропетровська вона мала намір звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою, але в неї захворіли діти. Вказані обставини вона вважає суттєвими, а пропуск строку для подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом відбувся з поважних причин. 4 червня 2014 року державний нотаріус Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва у зв'язку з не вчиненням дій, що свідчить про прийняття спадщини, а саме : постійно не проживала зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 24). Досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску шестимісячного строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, суд виходив з того, що ці правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року, № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на момент відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, повинен надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Аналогічні положення містяться і в 3.15 Наказу Мінюсту від 22.02.2012, № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», акцентується увага на те, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. В даному випадку поважними можуть бути визнані : тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Позивач пов'язує поважність причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви в нотаріальну контори відсутністю її у місті Дніпропетровську та після повернення до міста - хворобою її дітей, однак суд не може погодитися з тим, що ці причини були об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача (як спадкоємця) для того, щоб подати таку заяву. Так, Наказом Мінюсту від 22.02.2012, № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", передбачено альтернативну можливість спадкоємцю звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори як безпосередньо так і поштою в разі знаходження спадкоємця в іншому населеному пункті, як про це зазначає позивач. Безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення у такий спосіб із заявою про прийняття спадщини та наявність об'єктивних та непереборних причин, які перешкоджали позивачу звернутись до найближчої нотаріальної контори у місті Вижниця за адресою вул. Українська, 95, Вижниця, Чернівецька обл., 59200, тел.[NUMBER], державний нотаріус Олійник Юлія Миколаївна [NUMBER] (інформацію про місцезнаходження можна було отримати у віртуальній громадській приймальні Головного управління юстиції у Чернівецькій області - http://iiunjust.demo.cv.ua/) та подати за місцем свого перебування заяву про прийняття спадщини - остання не надала. При цьому юридична необізнаність позивача в цьому не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Також не може бути визнано поважною причиною пропуску шестимісячного строку тимчасова непрацездатність та хвороба малолітніх дітей позивачки в період з 01.04.2014 по 29.04.2014 року та 05.05.2014 по 03.06.2014, яка підтверджується нею виписками з медичної карти амбулаторії № 1 комунального закладу Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 10, оскільки останній ця обставина на протязі двох місяців не могла заважати, так як весь цей час вона у лікарні на стаціонарі з дітьми постійно не знаходилась та могла звернутися вчасно до нотаріуса або у спосіб, передбачений Наказом Мінюсту від 22.02.2012, № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". Аналогічної правової позиції при таких обставинах дійшов Верховний суд України у своїй ухвалі судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 05.03.2008 року при розгляді справи "Про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини". Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд також виходив з того, що згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, за загальним правилом, позивач мала довести суду та надати належні та допустимі докази про те, що вона дійсно відразу після смерті матері виїхала до м. Вижниця, Вижницького району Чернівецької області та перебувала там постійно у продовж чотирьох місяців та до міста Дніпропетровська не поверталася та не могла з об'єктивних причин вчасно подати заяву в нотаріальну контору. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Аналізуючи зміст вказаних вище норм права та розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що об'єктивних ознак поважності у порушенні позивачем передбаченого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини - немає.

Outcome: dismissed