Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство "Державний ощадний Банк України", в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10008/0152 м.Косів філії Івано-Франківського обласного управління подано на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення подвійно зарахованих коштів. Представник позивача, ПАТ "Державний ощадний банк України» Ватуйчак В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 29 березня 2007 року у філії Косівського відділення № 6345 ВАТ "Державний ощадний Банк України" згідно договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою № 290 [PERSON], жительці с.Черганівка Косівського району було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору, та відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України і правил МПС та тарифів за послуги банку. На умовах цього договору [PERSON] видано платіжну картку. Як клієнт АТ "Ощадбанк" та держатель банківської платіжної картки [PERSON] мала можливість отримувати гроші у готівковій формі як у касах установ банку так і через банківські автомати самообслуговування (банкомати) а також здійснювати інші операції, передбачені відповідним договором. Так 27 лютого 2009 року [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] було зараховано кошти в сумі 650,20 грн. Пізніше 02.03.2009 року на цей же рахунок а також на поточний рахунок у відділенні банку, помилково, зайво зараховано грошові кошти в сумі 650 ,00 грн а всього на загальну суму 1300,00 грн. Таким чином [PERSON] зайво отримала грошові кошти в сумі 1300,00 грн. Надалі неодноразово користуючись банківською платіжною карткою через банківські автомати самообслуговування [PERSON] повторно отримала зайві кошти в сумі 1300,00 грн. які їй фактично не належали. Дані обставини повністю підтверджуються звітами про стан карткового рахунку за відповідні періоди та банківською довідкою про рух коштів на картковому рахунку клієнта. Тобто відповідачка використовуючи банківську платіжну картку та банківські автомати сомообслуговування, як неналежний отримувач, без відповідної на те правової підстави повторно отримала кошти в сумі 1300,00 грн., які і підлягають стягненню на користь ПАТ "Державний ощадний Банк України". Просить позов задоволити. Відповідачка, [PERSON] вимоги позову заперечила суду пояснила, що дійсно станом на лютий - березень 2009 року в тому числі і на даний час вона перебуває в трудових відносинах з Косівською ЦРЛ, де їй нараховується заробітна плата. В лютому-березні 2009 року заробітна плата їй виплачувалась через відділення ощадбанку. Нарахування заробітної плати проводилось на підставі платіжних доручень Косівської ЦРЛ та договору на зарахування та виплати заробітної плати через особові рахунки фізичних осіб від 13.02.2009 року. Кошти на які вказує позивач в своїй заяві були нараховані по виплаті заробітної плати а не по отриманні пенсії, яку фактично вона отримує через відділення зв"язку. Разом із тим жодного разу вона не пригадує подійно отриманої нею заробітної плати через касу в банку та повторно через банкомат. А також просить в позові відмовити застосувавши наслідки спливу строку позовної давності. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити за наступних підстав: У відповідності до вимог ст. ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із договору № б/н від 29.03.2007 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с.11-13) у філії Косівського відділення № 6345 ВАТ "Державний ощадний Банк України" [PERSON], жительці с. Черганівка Косівського району було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору, зазначених в Додатку № 1 (а.с.15-16). Із прибутково-видаткового касового ордеру (а.с.7) вбачається, що в березні 2009 року (точна дата не проглядається) [PERSON] отримала готівкою кошти в сумі 650,00 грн через касу ощадбанку. Із обгрунтування вимог позовної заяви вбачається, що відповідачці 02.03.2009 року на цей же рахунок а також на поточний рахунок у відділенні банку, помилково, зайво зараховано грошові кошти в сумі 650,00 грн а всього на загальну суму 1300,00 грн., які відповідачка отримала. Позивач посилається на те, що надалі [PERSON] неодноразово користуючись банківською платіжною карткою через банківські автомати самообслуговування а також шляхом зняття коштів в касі відділення банку, проводила зняття готівкових коштів, які належали їй та коштів які їй фактично не належали. Із звіту про стан рахунку (а.с.6) вбачається що [PERSON] проводила зняття готівки 27.02.2009 року в сумі 650 грн., 02.03.2009 року в сумі 650 грн., 12.03.2009 року в сумі 450 грн. Аналоічні відомості підтверджено довідкою (а.с.8) про рух коштів на картковому рахунку відповідачки, разом із тимм суд звертає увагу, що у вказаній довідці вказано підставу зарахування "зарахування пенсії і соціальної допомоги" в той час як довідкою Управління ПФУ в Косівською районі від 01.02.2014 року стверджено, що [PERSON] отримує пенсію за віком через поштове відділення зв"язку. Представником позивача точної дати зняття [PERSON] із карткового рахунку саме такої суми (1300,00 грн.) доказів суду не надано, як і не надано будь яких інших відомостей про виявлення банком факту подвійного зарахування коштів саме на рахунок відповідачки. Представник позивача Ватуйчак В.І. в судовому засіданні пояснив, що позивач не вважає пропущеним строк звернення до суду так як факт подвійної виплати відповідачці коштів було виявлено тільки в 2013 році при проведенні ревізії. Разом із тим позивачем не надано суду жодного письмового доказу в підтвердження проведення такої ревізії саме в 2013 році. Відповідно до ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, якщо і мала місце переплата заробітної плати, то вона виникла із вини працівника банку. Працівники установи ощадбанку, з вини яких допущена переплата несуть матеріальну відповідальність за завдані збитки в порядку визначену чинним законодавством України. Відповідачкою в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані в сукупності докази, суд приходить до висновку, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплинув загальний строк позовної давності у три роки, а тому враховуючи, що відповідачкою по справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позивачем поважних причин пропуску цього строку не наведено, то у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного

Outcome: dismissed