Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним та членами його сім*ї на встановлену Законом України «Про міліцію» 50-% знижку по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, а також здійснити перерахунок платежів позивача за період з 01.03.2003 року по теперішній час з урахуванням 50-% знижки. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що його син [PERSON], який проживає з ними однією сім*єю є працівником міліції і відповідно до ч.4ст.22 Закону України «Про міліцію» користується 50-% знижкою по оплаті комунальних платежів, в тому числі і по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення. Відповідач всупереч закону не визнає їх право на встановлену знижку, чим порушує їх права. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав письмові пояснення за позовом. Представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що відповідно до ч.2ст.24 Закону України «Про міліцію» пільги, компенсації та гарантії, що встановлені цим законом, надаються тільки за рахунок і в межах коштів, передбачених на утримання бюджетних установ ( підприємств, організацій) у кошторисах або фінансових планах. Відповідно до п.б, ч.4ст.89 Бюджетного Кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського значення, Автономної республіки Крим, обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об*єднаних територіальних громад, що створюються згідно з законом та перспективним планом формування територій громадян, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення працівникам міліції. Особа, що має право на пільги в установленому законом порядку включається в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги і цю інформацію про пільговика, внесеного до реєстру повідомляє КП «Харківводоканал» управління праці та соціального захисту населення. Таким чином, КП «Харківводоканал», як комунальне підприємство, яке веде свою господарську діяльність та отримує дохід за рахунок фізичних та юридичних осіб, яким надає відповідні послуги з водопостачання та водовідведення, самостійно не визначає, кому з осіб надається пільга і не може компенсувати не оплачені послуги за рахунок інших споживачів. Крім того, представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] зареєстровані та проживають однією сім*єю за адресою м.Харків, пр..Московський, 308 кв.43 і є споживачами централізованих послуг з водопостачання та водовідведення, які надає КП «Харківводоканал» (а.с.19,21,41-42). [PERSON] згідно довідки від 18.08.2015 року з 10.08.1994 року по день видачі довідки є співробітником міліції (а.с.20). Вказані обставини повідомлялись відповідачу, що також не оспорюється. Відповідач проводить нарахування оплат наданих послуг без врахуванням 50 відсоткової знижки, як працівнику міліції та членам його сім*ї (а.с.41-42), позивач сплачує надані послуги відповідача з урахуванням 50 відсоткої знижки (а.с.26-35). Згідно із частиною четвертою статті 22 Закону України "Про міліцію"\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~(у редакції від 20 грудня 1990 року) працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. На підставі підпунктів "а" і "в" підпункту 1 пункту 68 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік\~\~та\~\~про\~\~внесення\~\~змін\~\~до\~\~деяких законодавчих актів України" (далі Закон № 107-VI)\~\~у\~\~статтю 22 Закону України "Про міліцію" внесено зміни: частину четверту доповнено словами "в межах норм, встановлених законодавством", а частину шосту доповнено словами "якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України". Рішенням\~\~\~Конституційного\~\~\~Суду\~\~\~України\~\~від 22 травня 2008 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) ці зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України\~\~\~\~\~\~\~\~\~(є неконституційними). Ухвалюючи це рішення, Конституційний Суд України, ґрунтуючись на правових позиціях Суду, висловлених ним у Рішенні від 9 липня 2007 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання\~\~законів при підготовці, прийнятті та введенні в дію Закону України\~\~«Про Державний бюджет України», яким повинні регулюватися лише правовідносини зі встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні відносини, а тому Закон України\~\~«Про Державний бюджет України»\~не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.\~У звязку\~\~із цим\~\~Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що «зупинення Законом про Державний бюджет України дій інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачених законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України» (абзац другий пункту 5.3 Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя в законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини та громадянина. У разі необхідності зупинення дій\~законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними\~мають використовуватись інші закони. \~Згідно із частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, у даній справі, правовідносини сторін, які виникли з приводу забезпечення державою соціального захисту працівника міліції у вигляді надання йому 50-процентної знижки з оплати за послуги водопостачання та водовідведення у спірний період з 01.03.\~2003 року до 01.04. 2014 року, регулювалися нормою частини четвертої статті 22 Закону України\~\~«Про міліцію» у редакції від 20 грудня 1990 року. 01.04.2014 року вступили в дії зміни до ст.22 Закону України «Про міліцію» та частина четверта була викладена в наступній редакції: Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством. (в редакції Закону N 1166-VII ( 1166-18 ) від 27.03.2014 . Ч.6- Установити, що пільги, передбачені частинами четвертою, пятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (частина сьома статті 22 в редакції Законів N 1166-VII ( 1166-18 ) від 27.03.2014, N 76-VIII ( 76-19 ) від 28.12.2014 - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону див. "Прикінцеві положення" ( 76-19 ). Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07.11.2015 року. Порядок надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 року №426, відповідно до положень якого пільги, компенсації і гарантії, на які згідноіззаконом мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці та особи рядового і начальницького складу (далі - пільговики), щодо знижки плати за користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія тощо), безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (крім таксі) та автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу пільговика (сімї пільговика в розрахунку на одну особу) за попередні шість місяців (далі - середньомісячний дохід) не перевищує величини доходу, що дає право на податкову соціальну пільгу, визначеної відповідно до підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 Податкового кодексу України . Пільги, компенсації і гарантії, на які мають право пільговики (далі - пільги), надаються шляхом відшкодування пільговику передбаченої законодавством частини фактичних витрат за користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном, комунальними послугами та за проїзд у розмірі грошового еквівалента пільг, визначеного відповідно до цього Порядку. Відшкодування зазначених витрат провадиться щомісяця або раз на квартал за рішенням керівника установи. 3. Видатки на відшкодування витрат за надані пільговику (крім педагогічних, медичних та фармацевтичних працівників і працівників культури) послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ. Зазначені кошти передбачаються в кошторисах установ згідно з кодом економічної класифікації (КЕКВ) 2730 "Інші виплати населенню". 5. Для відшкодування фактичних витрат пільговик подає в бухгалтерію установи заяву, довідки про розмір грошових доходів членів сімї за попередні шість місяців, копії документів, що підтверджують родинні звязки, копії квитанцій про оплату за користування житлом (квартирну плату), паливом, телефоном і за комунальні послуги у строк, за який здійснюється відшкодування (абзац другий пункту 2 цього Порядку), а також довідку про склад сім'ї (раз на рік). Відповідно до статті 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків;\~держава прагне до збалансованості бюджету України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобовязання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп 2007 у справі про соціальні гарантії). Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (стаття 96 Конституції України). У Рішенні від 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що положення частини третьої статті 95 Конституції України щодо прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному звязку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну та видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними. З огляду на зазначене Конституцій Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 визнав принцип збалансованості бюджету як один із визначальних поряд з принципами справедливості та пропорційності (розмірності) у діяльності органів державної влади, зокрема, в процесі підготовки, прийняття та виконання державного бюджету на поточний рік. Пунктом 11 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України\~\~встановлено, що предметом регулювання закону про Державний бюджет України є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету. Як убачається, щорічними законами України про Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011 роки передбачалося, зокрема, Установити, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - працівників) та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів. Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окрем категорії здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих бюджетних установ. До таких витрат належать: забезпечення форменим одягом, речовим майном, службовим обмундируванням; забезпечення безоплатною медичною допомогою; надання санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення; надання жилого приміщення або виплата грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення; знижка плати за користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія); безоплатний проїзд і перевезення багажу; безоплатне встановлення квартирної охоронної сигналізації і користування нею; безоплатна відправка та одержання листів військовослужбовцями строкової служби. Законами про Державний бюджет України на 2012 - 2013 роки\~\~передбачено,\~\~\~\~що\~\~норми й положення статті 22 Закону України «Про міліцію» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік. Отже, Верховна Рада України, ухваливши ці закони та визначивши Кабінет Міністрів України державним органом, який повинен забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри виплат виходячи з наявних фінансових можливостей бюджету, що за висновком Конституційного Суду України, викладеному в Рішенні від 26 грудня 2011 року\~\~\~\~\~№ 20-рп/2011, узгоджується з функціями Уряду, визначеними у статті\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~116 Конституції України і вони залежать від соціально-економічних можливостей держави та повинні надаватися в порядку й розмірах, передбачених відповідними нормативними актами - законами України «Про Державний бюджет» і постановами Кабінету Міністрів України № 426. Відтак, як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між\~\~соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобовязана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.\~ Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» у рішенні від 7 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод\~\~\~1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» цей Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання\~\~стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини». Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що 50-відсоткова знижка оплати послуг позивача, гарантована державою, повинна була надаватися саме державою за рахунок бюджетних коштів у спосіб та в порядку, визначеними вище наведеними законами та підзаконними актами, як то Постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 року №426за місцем роботи пільговика, а не комунальним підприємством «Харківводоканал». Виходячи з вищевикладеного суд відмовляє в задоволення позовних вимог позивача до КП «Харківводоканал».

Outcome: dismissed