Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

17.03.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав, відносно двох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є опікуном малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей є відповідач [PERSON] , батько дітей у свідоцтвах про народження записаний на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. 15.10.2017 року [PERSON] покинула в інфекційному відділенні в КНП «Лиманська ЦРЛ», [PERSON] , [INFO] . 25.02.2019 року відповідач покинула другу новонароджену дитину. Рішенням виконавчого комітету Лиманської міської ради від 16.01.2019 року № 27 та 17.04.2019 року № 184 [PERSON] та [PERSON] наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Лиманської міської ради від 20.03.2019 року № 131 та 17.04.2019 року № 185 [PERSON] встановлено опіку над малолітніми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти відповідача фактично проживають із позивачкою. Весь цей час з моменту встановлення опіки діти перебувають на повному утриманні [PERSON] . Відповідач [PERSON] своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Отже позивач звернулася до суду та просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглядати без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 57). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, Межерицька М.О., належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 53), в судове засідання не прибула. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 54), в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій позов визнала та просила справу розглянути без її участі (а.с 55). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.04.2018 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 108, [PERSON] народилася [INFO] в м. Лиман, Донецької області, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.03.2019 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 67, [PERSON] народилася [INFO] в м. Лиман, Донецької області, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00021711119, сформованого 18.12.2018 року, відомості про батька дитини внесені до актового запису на підставі ч. 1 ст. 135 СК України Згідно акта закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту, в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 19.12.2018 року [PERSON] 15.10.2017 року покинула в інфекційному відділенні в КНП «Лиманська ЦРЛ», [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Згідно акта закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину покинуту, в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 25.02.2019 року [PERSON] 25.02.2019 року покинула свою другу новонароджену дитину (а.с. 16). Рішеннями виконавчого комітету Лиманської міської ради від 16.01.2019 року № 27 та 17.04.2019 року № 184 [PERSON] та [PERSON] наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 17-18). Рішенням виконавчого комітету Лиманської міської ради від 20.03.2019 року № 131 та 17.04.2019 року № 185 [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку над малолітніми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-20). Згідно довідки № 3, виданої 27.01.2020 року дошкільним навчальним закладом № 2 Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] та її чоловік [PERSON] приводять та забирають з дошкільного навчального закладу [PERSON] , яка перебуває під їх опікою. Мати дитини [PERSON] ніколи не приходила до дошкільного навчального закладу № 2 (а.с. 21). Згідно суспільної характеристики, складеної відносно [PERSON] за місцем її проживання, остання проявила себе виключно з позитивного боку, працьовита, товариська і ввічлива. В побуті доброзичлива та чуйна. Має міцну родину, займається вихованням дітей. Діти завжди доглянуті, охайні, дружелюбні та грайливі (а.с. 13). Згідно суспільної характеристики, складеної головою мікрорайону Ставки Гузенко О.О, в період проживання за місцем реєстрації по [ADDRESS] відповідач [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку, офіційно не працювала, безвідповідальна, зловживала спиртними напоями, не дотримується елементарних норм моралі (а.с. 14). Так, судом достовірно встановлено, що мати дітей - [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні своїх дітей. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживає з опікуном [PERSON] . Відповідач [PERSON] жодного разу дітей не відвідувала, батьківських обов`язків не виконувала. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, яка покинула дитину у медичному закладі, тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на неї Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку № 10 від 17.02.2020 року виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ", орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона повністю відсторонилася від виховання та матеріального утримання дітей (а.с.10). Суду надано достатньо доказів, що відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дітей. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому суд, захищаючи інтереси дітей, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання її малолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.03.2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання її неповнолітніх дітей, перераховуючи кошти на особисті рахунки дітей у відділенні АТ «Державний ощадний банк України», та зобов`язати позивача відкрити особистий рахунок у відділенні АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] та [PERSON] для перерахування аліментів Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує таким чином. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція № 96647 від 16.03.2020 року АТ «Ощадбанк»). Судовий збір віднесено до складу судових витрат (ч.1 ст. 133 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем [PERSON] визнано позов, а позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивача 840,80 грн. витрат. пов`язаних зі сплатою судового збору. Крім того, 840,80 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved