Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ в рівних частинах по ? частині за кожним майна набутого під час шлюбу, а само визнати автомобіль марки ВАЗ-21144, 2011 року випуску, сірого кольору, д/н [NUMBER] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за ? частку вартості вказаного автомобіля у розмірі 36100 гривен, а також сплачений нею судовий збір. Вказуючи на те, що з 14 лютого 1999 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач, починаючи з 20 квітня 2013 року разом з сім'єю не проживає. Шлюб між сторонами не розірвано через недосягнення сином [PERSON] однорічного віку. За час спільного подружнього життя вона разом з відповідачем в 2011 році придбали за кредитним договором автомобіль марки ВАЗ-21144, 2011 року випуску, сірого кольору, д/н [NUMBER], що позивач в 2013 році продав, витративши отримані від реалізації автомобіля кошти на власні, а не сімейні потреби. У зв'язку з цим, позивачка, виходячи із вартості спірного автомобіля вказаної у довідці АТ "Сфера - Авто" ПАТ "УкрАВТО" від 17 вересня 2013 року, звернулася до суду із даними вимогами. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала просила їх задовольнити. [PERSON] позов не визнав, вказуючи, що при укладенні ним договору, як одним із подружжя, за ст. 65 СК України, він фактично діяв за взаємною згодою із позивачкою, яка на час розгляду справи договору про відчуження автомобіля не оскаржувала, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того зазначив, що автомобіль він продав з метою погашення кредитної заборгованості, що підтверджує використання коштів від реалізації спільного майна саме в інтересах сім'ї, а не для власних потреб. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 14 лютого 1999 року виконкомом Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 14 лютого 1999 року, актовий запис № 4 (а.с. 5). Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Згідно акту обстеження, складеного членами комісії в складі депутата селищної ради та сусідів сторін у справі, затвердженого 03 грудня 2013 року селищним головою, та довідки виконавчого комітету Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області № 461/2-37 від 18 грудня 2013 року, [PERSON], будучи зареєстрованим по [ADDRESS], фактично за даною адресою не проживає з травня місяця 2013 року по теперішній час (а.с. 8, 9). Згідно довідки ЦНППзВАТЗ з обслуговування м. Василькова та Васильківського району № 654 від 22 серпня 2013 року, станом на 22 серпня 2013 року на ім'я [PERSON] автотранспорт не зареєстровано; автомобіль [NUMBER], 18 серпня 2013 року знято з обліку для реалізації (а.с. 10). Відповідно до довідки АФ "Сфера -Авто" ПАТ "УкрАВТО" від 17 вересня 2013 року № 166, роздрібна вартість автомобіля Самара-2 (ЛАДА 211440) станом на 17 вересня 2013 року встановлена у розмірі 72 200 грн. (а.с. 11). Проте суд, при постановленні рішення, не приймає до уваги визначену вказаним доказом вартість автомобіля, оскільки вона визначена не на час реалізації автомобіля та без врахування зносу останнього, рік випуску якого є 2011, а не 2013 рік, тобто не є реальною вартістю рухомого майна, а тому судом до уваги не береться. За висновком по матеріалах перевірки, затвердженим 18 серпня 2013 року начальником Васильківського МВ (з обслуговування м. Василькова та Васильківського району) ГУ МВС України в Київській області полковником міліції [PERSON], [PERSON] 22 травня 2013 року взяв спільно придбаний з [PERSON] автомобіль марки ВАЗ -21114, сірого кольору, д/н [NUMBER], в якому знаходилося посвідчення водія на ім'я [PERSON], і поїхав до с. Пологи Васильківського району Київської області, про що повідомив останню в телефонній розмові (а.с. 12). Також судом встановлено, що [PERSON] 26 квітня 2013 року звертався до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, в якому вказав, що спільне життя сторін фактично припинене, приховавши при цьому вагітність дружини (а.с. 13). Відповідно до витягу про реєстрацію в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна № 41605081 від 16 серпня 2013 року, з Державного реєстру майна вилучено запис 11523001 на підставі Договору застави транспортного засобу, 12349511, 19 серпня 2011 року ПАТ "ПУМБ", який є кредитором; боржник - [PERSON] (а.с. 31). Згідно листа № ВLC-48/68 від 16 серпня 2013 року ПАТ "ПУМБ" в м. Біла Церква станом на 16 серпня 2013 року обов'язки по кредитному договору № 12349170 від 19 серпня 2013 року, [PERSON] виконані у повному обсязі (а.с. 32). Як вбачається з листа Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Фастів та Фастівського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області № 1011 від 15 листопада 2014 року, автомобіль, що є предметом спору, 16 серпня 2013 року, після долучення до матеріалів листа № ВLC-48/68 від 16 серпня 2013 року ПАТ "ПУМБ" в м. Біла Церква щодо дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, знятий з обліку для реалізації власником [PERSON] та на даний час зареєстрований за [PERSON], який зареєстрований в [INFO]. Розмір основного зобов'язання становив 63 300 грн. (а.с. 38-43). Згідно довідки-рахунку, виданої 15 вересня 2013 року ТОВ "СКАЙЛАЙН ПЛЮС", [PERSON] продано і видано автомобіль марки ВАЗ -21114, сірого кольору, д/н [NUMBER], вартістю 47560 грн. (а.с. 46). Тобто, викладене дає суду підстави зробити висновок про те, що [PERSON] спірний автомобіль було реалізовано після дострокового погашення 16 серпня 2013 року кредитного зобов'язання, а саме 15 вересня 2013 року, що спростовує посилання останнього, як на заперечення вимог позову, на те, що він діяв за взаємною згодою із позивачкою, в інтересах сім'ї та з метою погашення кредитної заборгованості, та підтверджує використання коштів від реалізації спільного майна для власних потреб. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї. Таким чином, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (надалі-Постанова), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно п. 22 Постанови, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки автомобіль марки ВАЗ -21114, 2011 року випуску, сірого кольору, д/н [NUMBER], придбаний сторонами за зобов'язанням, що виникло в інтересах сім`ї, в період шлюбу, то він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечувалося і відповідачем, а тому підлягає поділу між сторонами шляхом визнання за кожним з них права власності на ? його частину. Відповідно до п. 25 Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, враховуючи наявність вимоги позивачки щодо стягнення із відповідача вартості ? частини спірного сумісного рухомого майна подружжя, що було реалізовано останнім за відсутності згоди дружини [PERSON] як співвласниці майна, а кошти витрачено не в інтересах сім`ї, приймаючи до увагу дійсну вартість автомобіля на час його реалізації, визначену згідно довідки-рахунку, виданої 15 вересня 2013 року ТОВ "СКАЙЛАЙН ПЛЮС", суд приходить до висновку про можливість стягнення із відповідача на користь позивачки 23 780 грн., що становить ? частину від дійсної вартості даного майна. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 360 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial