Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що у власності відповідача перебувала мала архітектурна форма, розташована по [ADDRESS]. На початку 2014 року вказаний МАФ зі свого місця зник. Маючи намір збудувати для власних потреб МАФ, позивач на базі будівництва МАФів по [ADDRESS] виявив належний відповідачу МАФ, який знаходився у розібраному вигляді. Ним було укладено усний договір з працівниками бази щодо відновлення вказаного МАФу. Після його відновлення позивач перевіз МАФ на місце його постійного розташування по [ADDRESS] та здійснював у ньому свою підприємницьку діяльність. Але в подальшому від працівників бази позивачу стало відомо про те, що відповідач має намір повернути свій МАФ. Оскільки ним було вкладено у відновлення МАФу значні кошти, він вважає, що у нього виникло право власності на вказаний МАФ. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на малу архітектурну форму, розташовану по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що в його власності перебував МАФ, розташований по [ADDRESS]. На початку 2014 року він забрав вказаний МАФ з місця постійного розташування та відвіз на базу виготовлення МАФів для проведення відновлювального ремонту. Через деякий час від працівників бази він дізнався, що відповідач забрав вказаний МАФ. Оскільки переговори з приводу повернення МАФу не призвели до позитивних результатів, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на малу архітектурну форму, розташовану по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, а також заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, а також повністю підтримав зустрічні позовні вимоги, просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що спірною спорудою для сторін є мала архітектурна форма. Відповідачу [PERSON], як фізичній особі-підприємцю, 16.04.2013 року була видана Довідка Департаменту промисловості та розвитку підприємництва (а.с.22) про функціональне призначення тимчасової споруди, а саме тимчасової споруди, торговельною площею 20, 0 кв.м., розташованої по [ADDRESS]. 18.08.2011 року на замовлення ФОП [PERSON] ТОВ "Київ Сіті Девелопмент" був виготовлений Паспорт прив"язки тимчасової споруди № 02-2154-11 на тимчасове розміщення павільйону по [ADDRESS], площею 28, 0 кв.м., розміром 7х4 м (а.с.23-33). На початку 2014 року відповідач [PERSON] перевіз вказаний МАФ з місця постійного розташування на базу з виготовлення МАФів по [ADDRESS] для проведення відновлювального ремонту, що підтверджується поясненнями сторін та свідка по справі [PERSON] В подальшому позивачем був укладений усний договір з працівниками бази щодо проведення відновлювального ремонту МАФу, який привіз [PERSON] Вказаний ремонт був проведений і позивач [PERSON] в подальшому даний МАФ перевіз і встановив за його першим місцем розташування по [ADDRESS], де почав здійснювати свою підприємницьку діяльність. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати за ним право власності на вказаний МАФ, зважаючи на те, що він вклав значну суму коштів на його відновлення, а тому вважає, що набув на нього право власності. У зустрічних позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що цей МАФ належить йому, а тому саме за ним повинно бути визнано право власності на вказаний МАФ. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Частиною 2 статті 332 ЦК України визначено, що особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов"язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Пунктом 4 вказаної вище Постанови Пленуму передбачено, що відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін. Разом із тим, якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем (частина третя статті 660 ЦК). З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для задоволення позовів немає, оскільки позивачем [PERSON] не було надано суду жодних належних доказів того, що саме він вчинив будь-які дії щодо відновлення МАФУ, не довів, що цей МАФ належав саме відповідачу [PERSON], а відповідач [PERSON] не надав суду жодних належних доказів того, що оспорювана сторонами тимчасова споруда перебувала у його власності (згідно вимог діючого законодавства), а також той факт, що МАФ вибув з його користування. Крім того, сторонами по справі не надано жодних доказів того, що саме цей оспорюваний МАФ перебував за адресою: [ADDRESS]. Встановлені судом обставини та проаналізовані судом вимоги діючого законодавства не дають суду підстав для задоволення позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON], оскільки при розгляді справи не було встановлено правомірності набуття сторонами права власності на вказаний МАФ, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed