Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивачка 17.07.2020 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що [PERSON] є інвалідом третьої групи, непрацююча, отримує мінімальну пенсію, інших доходів не має. У даний час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як одержувачка пенсії як інвалід третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір якої з 01.12.2019 року становить 1638 грн. Починаючи з травня місяця 2020р. вона почала недоотримувати пенсію в розмірі 20%. Вона звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, на якій підставі з неї утримуються кошти з пенсії. 22.06.2020р. вона отримала відповідь із пенсійного фонду, що з її пенсії утримуються кошти на підставі постанови ВП № 61722267 від 06.05.2020 р. винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною з 01.06.2020р. заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» в розмірі 17480 грн.; витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 1000 грн., основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1748 грн., загальна сума стягнень становить 20228 грн.Отримавши таку відповідь пенсійного фонду вона була шокована. Позивачка ніколи в житті не брала кредиту. Їй ніколи не приходило жодного повідомлення від відповідача , що брала кредит. Ще більше її шокувала поведінка приватного нотаріуса і приватного виконавця. Приватний нотаріус не прислала на її адресу постанови про стягнення з неї боргу та відкриття виконавчого провадження. Вона вимушена була звернутися до приватного нотаріуса , щоб надіслала на її адресу постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення з неї боргу. Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна не прислала на її адресу постанови , а дала відповідь, що на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження N° 61722267 з примусового виконання виконавчого напису N° 4999 від 30.03.2020, виданого приватним нотаріусом БРНО Колейчиком В.В. про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю »АЛЕКСКРЕДИТ». Не відомо звідки Дорошкевич В.Л. зазначила , що її місце проживання [ADDRESS] . Вона ніколи за такою адресою не проживала, зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, номер витягу 5336-1419047 -2018 .(витяг додано до позовної заяви). Приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження повинна була визначити місце її проживання по коду, або місце знаходження майна, яке належить їй на праві особистої власності. Така злочинна дія з боку відповідача та третіх осіб привела до того, що вимушена звертатися до суду про захист свого права і нести витрати.? Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме ст.ст. 87,88 Закону України « Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 « Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів її погашення та спірний виконавчий напис вчинено за відсутністю безспірності вимоги. Згідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України , суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України , доказами є будь -які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства , що регулюють правовідносини щодо вчинення виконавчих написів, оскільки при його вчиненні нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню. Крім того позивачка з вказаним банком ніякого кредитного договору не укладала, заборгованості за кредитним договором перед банком у неї не має. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин , нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років . Якщо для вимоги , за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі -Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява ( підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу 11 Порядку N° 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи , якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів , за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9.06.1999 р. № 1172 та за умови , що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 201-7 року у справі № 6 -887 цс 17 міститься правовий висновок по те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні ,чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключений перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого ( постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N° 6 - 887 цс 17 ) При цьому лише та обставина , що у виконавчому написі зазначено суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, це свідчить по наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6 -158 цс 15 ). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено , що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не впливає із суті кредитного договору. Право на оскарження до суду нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосується такі дії, передбачене статтею 59 Закону України « Про нотаріат». З урахуванням положень статтей 15,16,18 ЦК України , статтей 50, 87,88 Закону України « Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права , в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис : як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача ( повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого надпису. Тому сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, передбачених Порядком № 26/5, не може бути підставою для відмови у задоволені позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Така правова позиція викладена , зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі N° 486 /388/16-ц. У даний час приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна направила по місцю отримання пенсії. Ні пенсійний фонд, ні приватний нотаріус, ні приватний виконавець ні відповідач не надіслали позивачці жодних документів про нотаріальний напис. До цього часу ніхто їй не надіслав на її адресу постанови по відкриття виконавчого провадження та стягнення боргу не дивлячи на те, що вона неодноразово зверталася з заявами до сторін, щоб надіслали на її адресу вищеназвані документи. 16.04.2020р. вона звернулася з заявою щодо незаконних дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 20.05.2020р. вона отримала відповідь директора Департаменту державної виконавчої служби де зазначено, що буде проведена перевірка щодо бездіяльності приватного нотаріуса Дорошкевич . Але до цього часу не проведена перевірка бездіяльності приватного нотаруса Дорошкевич В.Л., яка навмисно указала невірне її місце реєстрації, щоб відкрити виконавче провадження за невірно вказаною адресою, щоб отримати за незаконні її дії винагороду, що і вимусило позивачку звернутися до суду. Крім того, виконавцем накладений арешт на відкритий пенсійний рахунок в ПриватБанку, про що надано довідку з Приватбанку. 10 травня 2020р. вона звернулася з заявою до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. з вимогою, щоб зняла арешт з пенсійного рахунку, так як вона не має можливості отримати пенсію, при цьому надіслала банківській рахунок, але приватний виконавець не зняла арешту з пенсійної картки.? 28.06. 2020 р. вона отримала відповідь від приватного виконавця в якій виконавець зазначає, що їй потрібен рахунок, який має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Таке відношення приватного виконавця до своєї роботи з метою отримати винагороду не законним шляхом привело до того, що вона залишилася без коштів і не має коштів на існування. Відповідно до вимог ч. 12 ст. 28 ЦПК України справа підсудна Полтавському районному суду Полтавської області. Позивач скористується наданим правом визначення підсудності за вибором позивача, що надано як позивачеві альтернативну підсудність у відповідності до положень ч. 12 ст.28 ЦПК України. Прохала: 1. Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис N° 4999 від 30.03.2020р, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем за № 4999 від 30.03.2020р. щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] у сумі 17480грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» . 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « АЛЕКСКРЕДИТ», код. ЄДРПОУ-41346335, м. Дніпро , Соборний район , вул. Якова Самарського 12-А Дніпропетровської області, інд. 49044 на користь [PERSON] , [INFO] 6000 грн. за надання правничої допомоги. 3. Стягнути з ТОВ « АЛЕКСКРЕДИТ» на користь [PERSON] стягнутої з неї 20 % пенсії починаючи з 01.06.2020р. і по час винесення рішення суду. Представник позивача - адвокат Петрушанко О.Д. надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Відповідач ТОВ «Алекскредит» надав відзив на позов, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» не погоджується з позовною заявою, вважає її необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 1. Щодо невиконання умови встановлення нотаріусом безспірності заборгованості, то всі документи, що підтверджують безспірність вимог були надані Відповідачем приватному нотаріусу. Претензія була направлена Позивачу 23.03.2020 року (трек-номер для відстеження листа 0337010386190). 2. Щодо розміру витрат на правову допомогу, то Відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат на правову допомогу, оскільки вказаний розрахунок не є співмірний з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. 3. Щодо зазначеної у виконавчому написі адреси провадження Позивача, яка є відмінної від тієї адреси, за якою останній зареєстрований, то повідомляємо наступне. 4. Щодо вимоги про стягнення з Товариства 20% від пенсії Позивача з 01.06.2020 року по дату ухвалення рішення, то такі вимоги є безпідставними та суперечать положенням чинного законодавства України. Надалі Відповідачем надані більш детальні пояснення стосовно кожної позиції. 1. Стосовно посилань Позивача на невиконання вимоги про встановлення нотаріусом безспірності заборгованості, щодо якої вчинено оспорюваний виконавчий напис повідомляено наступне. Відповідачем направлено претензію Позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав. Будь-яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги Відповідача в повному обсязі, в результаті чого Відповідач звернувся до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., З.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу II "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, утвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. На момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» чи про втрату її чинності внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Також відповідні зміни відсутні й на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України, який регулюється Постановою КМУ від 04.01.2002 року №3 «Про Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади». Таким чином, Відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на договорі. Для цього приватному нотаріусу було надано, зокрема оригінал договору про надання кредиту, укладений між Позивачем та Відповідачем з додатками до нього і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. З виписки нотаріусом встановлено, що заборгованість за договором існує, її розмір, здійснення Позичальником платежів на погашення суми заборгованості та те, що не минуло три роки з дня виникнення права вимоги. На підставі отриманих документів, які в повному обсязі відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року (яка має статус на офіційному веб-порталі ВРУ - чинна) приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Відповідач дотримується позиції, що всі вчинені ним дії були здійснені у відповідності до положень чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позиція Позивача зводиться лише до намагання уникнути виконання кредитних зобов`язань за договором про надання кредиту. Крім того, предметом спору є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а не спірність укладення договору про надання кредиту між Позивачем та Відповідачем. За таких обставин, Відповідач просить суд не брати до уваги твердження Позивача стосовно не укладення договору про надання кредиту, оскільки зазначені твердження не стосуються суті справи. Звертають увагу, що після отримання кредитних коштів Позивачем та до відкриття виконавчого провадження у Позивача не виникало будь-яких сумнівів стосовно чинності укладеного договору про надання кредиту. В подальшому він почав намагатися ухилитися від виконання кредитних зобов`язань за договором, чим грубо порушував права Відповідача та умови укладеного договору про надання кредиту, не повертаючи отримані кошти та не сплачуючи проценти за користування кредитом. 2. Щодо розміру витрат на правову допомогу, то Відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат на правову допомогу, оскільки вказаний розрахунок не є співмірний з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності . трави та фінансового стану учасників справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Вказаний висновок викладений в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі 755/9215/15-ц. Відповідач вважає недоведеною суму витрат на правову допомогу і просить суд відмовити в її відшкодуванні з наступних підстав. Відповідач вважає недоведеною суму витрат на правову допомогу і просить суд відмовити в її відшкодуванні з наступних підстав. По-перше, відповідно до п. 3.1. Договору про надання правничої допомоги №59 від 06.07.2020 року далі - Договір) визначено, що правова допомога вважається наданою після підписання розрахунку витрат надання правової допомоги та/або акту виконаних робіт, та скріплюється печатками (за наявності). Зауважуємо, що розрахунок витрат надання правової допомоги закріплює вартість послуг і в жодному разі не є підтвердженням отримання Позивачем послуг про надання правничої допомоги. А Розрахунок витрат надання правової допомоги та/або акт виконаних робіт до позовної заяви не надавався, тому Позивачем належним чином не доведено, що він отримав будь-які послуги за Договором. По-друге, відповідно до п. 1.2. Договору встановлено, що адвокат Петрушанко Ольга Дмитрівна приймає на себе обов`язки щодо: 1)пошуку та вивчення законодавчих та нормативних-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ; складення позовної заяви, поради, запити, клопотання, ведення справи в судах. Гонорар Адвоката становить 6000,00 грн. Тобто, підписавши Договір, сторони визначились, що вартість послуг за даним Договором становить 6000,00 грн., проте представник Позивача до позову надає попередній розрахунок з майбутніми витратами, що суперечить укладеному Договору, оскільки попередній розрахунок не є остаточним та не є підтвердження отриманих Позивачем послуг. Жодних змін та доповнень до Договору надано не було. По-третє, у попередньому розрахунку виконаних робіт визначено: 1. Адвокат приймає на себе обов`язки передбачені договором №59 про надання правової (правничої допомоги) від 06.07.2020 року - одна година роботи становить 1000,00 грн. 2. Представником-адвокатом будуть виконані наступні роботи: 3.1) пошук та вивчення законодавчих та нормативних-правові акти, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по даній справі - дві години роботи - 2000,00 грн. 4. Складення позовної заяви консультації дві години роботи становить 2000,00 грн. Введення справи в суді - дві година роботи - 2000,00 грн. Всього шість годин роботи становить 6000,00 грн. Відповідач заперечує такий попередній розрахунок, оскільки на стадії подання позовної заяви неможливо розрахувати та виставити до сплати рахунок за можливі витрати, які можуть і не бути понесені, зокрема щодо витраченого часу на прийняття участі у судових засіданнях. По-четверте, з наданого попереднього розрахунку вартості виконаних робіт неможливо встановити стосовно якої саме справи надавались вказані послуги. Отже, Позивачем не доведено, що вказаний розрахунок відноситься до послуг, наданих саме стосовно розгляду справи №545/1757/20. По-п`яте, до позову надана Квитанція №56 від 06.07.2020 року. Відповідно до змісту квитанції [PERSON] було сплачено 6000,00 грн. за «скл. п/з, пор. клопотання, скл. п/з, вед.сп.вс» (цитування з наданої до позову квитанції). На думку Відповідача, із зазначеного неможливо встановити за що саме були сплачені грошові кошти, зокрема оплата стосується взагалі договору про надання правничої допомоги №59 від 06.07.2020 року та чи стосується вона справи №545/1757/20. По-шосте, Відповідач критично ставиться до того, що оплата за Договором була здійснена в дату укладення такого Договору. По-сьоме, дана справа незначної складності, для якої пріоритетним є швидке її вирішення, а тому зазначена представником Позивача сума витрат на правову допомогу та час витрачений на надання правової допомоги за даною справою не є співмірним зі справою незначної складності. 3. Щодо зазначеної у виконавчому написі адреси провадження Позивача, яка є відмінної від тієї адреси, за якою останній зареєстрований, то повідомляємо наступне. Відповідно до п. 2 Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу II "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) передбачений порядок звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Зокрема згідно п. 2.1. Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. При зверненні Відповідача до приватного нотаріуса для вчинення останнім виконавчого напису в заяві було зазначено місце проживання боржника на підставі інформації про дійсне місце проживання боржника, наявної у Відповідача. Таким чином, заява була оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому доводи Позивача про невірну адресу місця проживання, яка зазначена у виконавчому написі є необгрунтованою. 4. Щодо позовної вимоги про стягнення з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на користь [PERSON] стягнутої з неї 20% пенсії починаючи з 01.06.2020 року і по час винесення рішення суду, яка нібито була стягнута Відповідачем повідомляємо наступне. По-перше, виконавчий напис №4999 був вчинений 30.03.2020 року. Виконавче провадження №61722267 з примусового виконання виконавчого напису №4999 від 30.03.2020 року було відкрито 06.04.2020 року. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Відповідно до п. 13 розділу 7 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» визначено, що приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу - юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок. За період з 30.03.2020 року по дату надання відзиву за Договором про надання кредиту №2595077 від 12.08.2019 року не було зараховано жодного платежу за виконавчим провадженням №61722267. Тобто, посилання Позивача на те, що він нібито з травня місяця 2020 року став недоотримувати пенсію у зв`язку з утримання коштів на підставі постанови приватного виконавця за виконавчим провадженням №61722267 від 06.05.2020 року щодо стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту №2595077 від 12.08.2019 року не відповідає дійсності. По-друге, як зазначає Позивач у своєму позові він почав недоотримувати пенсію з травня 2020 року, проте, згідно з листом Пенсійного фонду України утримання розпочалось з 01.06.2020 року. Тобто, Позивач наданими доказами сам спростовує свої доводи.? По-третє, Позивач не надав жодного документу на підтвердження того, що з нього з травня місяця 2020 року були утримані грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання кредиту №2595077 від 12.08.2019 року по виконавчому провадженню №61722267 на підставі виконавчого напису №4999 від 30.03.2020 року. По-четверте, Позивач просить стягнути з Товариства 20% його пенсії з 01.06.2020 року та по дату винесення рішення, що унеможливлює встановлення про яку саме суму грошових коштів йде мова, оскільки неможливо встановити коли саме буде ухвалено рішення. Крім того, Позивач в позовній заяві не зазначає, яку саме суму було нібито стягнуто Товариством, оскільки він сам не знає цього, тому що взагалі будь-яких грошових коштів стягнуто за виконавчим провадженням №61722267 на користь Товариства не було. А Позивач своєю позовною заявою намагається ввести в оману суд, ухилитися від виконання взятих на себе кредитних зобов`язань та безпідставно отримати грошові кошти від Товариства. За таких обставин. Товариство ще раз звертає увагу суду, що станом на дату надання відзиву жодних платежів за виконавчим написом або виконавчим провадженням з Позивача стягнуто не було. Щодо строків на подання відзиву на позовну заяву, то звертає увагу суду, що копію ухвали про віддкриття провадження Товариством отримано не було. Про те, що судом здійснюється розгляд справи Товариство дізналось 23.10.2020 року, отримавши копію позовної заяви з повісткою про виклик до суду. Перевіривши інформацію в державному реєстрі судовим рішень було виявлено те, що 21.07.2020 року по справі було відкрито провадження та Відповідачу встановлений 15 денний строк для подачі відзиву на позовну заяву. Тому, з метою захисту прав та законних інтересів Відповідача, недопущення обмеження процесуальних прав та не доступу до правосуддя, просить вважати відзив таким, що поданий в строки, встановлені ухвалою від 21.07.2020 року. Прохав відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», треті особи - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника Відповідача.(а.с.60-71) Позивачем подано відповідь на відзив(а.с.79-86), в якому прохала відзив на позов відхилити, а задовольнити її позовні вимоги. Треті особи заздалегідь повідомлялись належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази у справі у вигляді поштових повідомлень з відмітками про отримання судових повісток та повернутої на адресу суду кореспонденції з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та «адресат відмовився від отримання». Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених третіх осіб по наявним матеріалам справи згідно ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 13 -36, 86. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст..8, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст..253, 256, 257, 261 ЦПК України,Є оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, вказаних ним у відзиві на позов. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимогіз відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved