Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON]., третя особа без самостійних вимог Літинська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом; про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; про визнання майна спільною власністю подружжя, в якому зазначає, що 05 травня 1974 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою і від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], 1975 року народження та [PERSON], 1984 року народження. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 січня 2003 року їх шлюб було розірвано. За час спільного проживання з відповідачкою вони нажили спільне майно, яке в добровільному порядку розділити не зуміли, а саме житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Так в вересні 2014 року йому стало відомо, що власником спірного будинку в порядку спадкування за заповітом числиться відповідачка. Так як частину будинку та господарських будівель вони будували вже після розірвання шлюбу, оскільки продовжували проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому вважає що даний будинок є спільною власністю подружжя. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати житловий будинок з погосподарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] спільною власністю подружжя та визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане 09.01.2004 року Літинською державною нотаріальною конторою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що з 1974 року по 2003 рік перебував у шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу він продовжував жити з відповідачкою, оскільки він хотів зберегти сім'ю. Після розірвання вони продовжували проживати в їх спільній квартирі, а після завершення будівництва переїхали проживати в с.Лукашівка Літинського району. Даний факт підтверджує довідка ТОВ "Житлово-експлуатаційне об'єднання" та власноручні розписки надані відповідачкою, що вона більше не буде чіплятися до нього та вигонити з дому. Під час спільного проживання він з відповідачкою побудували житловий будинок на земельній ділянці, яка належала батькові відповідачки [PERSON] Даний будинок було побудовано за їхні спільні кошти, будівництво якого розпочали в 1991 році і будували до 2000 року. В 2000 році розвалили старий будинок. В будівництві йому допомагали його товариші. Весь цей час він проживав з відповідачкою. Він працював, заробляв кошти на підприємстві в м.Вінниці, а також їздив на заробітки за кордон і зароблені гроші витрачав на будівництво. Вважає побудований будинок спільною власністю подружжя. Просить позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, суду пояснила, що 1990 році її батьки вирішили побудувати будинок на двох з братом. Ними було закуплено будівельні матеріали, які її брат привозив так як він працював на будівництві і виписував транспорт. Спочатку було закладено фундамент хати на дві половини. Потім вирішили, що брат буде будуватися на іншому участкові, тому продовжили будувати хату для себе. Найняли бригаду, яка побудувала стіни, а потім зробили дах. За роботу платили батьки. Після смерті батька будівництво продовжувалося, всі роботи оплочувала її мати. ЇЇ мама працювала, отримувала пенсію, також тримала підсобне господарство, були корова, дві свиноматки і отримані кошти витрачали на будівництво. Всі роботи по будівництву замовлялися та оплочувалися її матір'ю. Після смерті матері, вона успадкувала даний будинок по заповіту. Після розірвання шлюбу в 2003 році вони з [PERSON] спільно не проживали, так як в нього були другі жінки. В подальшому вони вимушені були проживати в одній квартирі, оскільки є співвласниками, але сім'єю це назвати не можливо, так як кожний окремо розпоряджалися заробленим, не вели спільного господарства та не було у них взаємних прав та обов'язків. Згодом, після завершення будівництва, вона перебралася проживати в с.Лукашівка Літинського району. З чоловіком вони разом не проживали, в них постійно виникали конфлікти, які переростали в бійки, внаслідок чого зверталися в міліцію. Розписки, які містяться в справі, були написані після того як [PERSON] приходив до неї і між ними виникав конфлікт. В задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, суду пояснив, що його довірителька [PERSON] в 2004 році успадкувала за заповітом будинок в с.Лукашівка Літинського району після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] В 2003 році шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу його довірителька з позивачем хоча і проживали в одній квартирі, але спільного господарства не вели, що підтверджує копія рішення про розірвання шлюбу, де зазначено, що спільне життя і примирення є неможливе. Надані позивачем докази, а саме розписки та копії звернень в міліцію не можуть бути доказами в підтвердження проживання однією сім'єю, оскільки підтверджують про наявність конфліктів між ними в той час коли вони зустрічалися. Позивач вказує, що він будував будинок, проте суду пояснив, що угоди з батьками відповідачки на будівництво даного будинку не укладав. Відповідно до поданих доказів позивачем, видно, що власником будинку був [PERSON], а після його смерті перейшов в порядку спадкування до відповідачки. Позивач просить визнати частково недійсним свідоцто на право на спадщину за заповітом проте не зазначає за яких підстав. Припускає, що позивач міг приймати якусь участь у будівництві будинку, проте це не породжує виникнення права власності на нього. В задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи Літинської державної нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала та заперечила проти їх задоволення. Суду пояснила, що в січні 2004 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її батьків. Свідоцтво видавалося на підставі свідоцтва про право власності видане Дашковецькою сільською радою. [PERSON] успадкувала будинок з погосподарськими спорудами, на які було видано свідоцтво право власності. Вважає, свідоцто на право на спадщину за заповітом видане на підставі закону, а тому визнавати його частково недійсним не має підстав. Із показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] допитаних в судовому засіданні встановлено, що вони є товаришами та допомагали [PERSON] проводити будівельні роботи на будівництві будинку с.Лукашівка Літинського району. За роботу [PERSON] їм нічого не платив. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що він з батьком їздили на заробітки в Росію. Зароблені кошти висилав матері, які в подальшому використовувалися для придбання матеріалів та завершення будівництва. Також він приймав участь у ремонтних роботах разом з батьком. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що на початку 90-х років його батько [PERSON] вирішив побудувати будинок йому та сестрі. Він привозив цеглу, цемент, ліс для будівництва будинку, так як працював в будівельній організації і мав змогу виписувати будматеріали. В 1991 році викопали котлован, зробили фундамент. Спочатку хата планувалася на дві половини. Але згодом він вирішив будувати будинок на іншій земельній ділянці. Тому батько з матір'ю будували новий будинок самостійно за власні кошти. Після смерті батька будівництво завершувала мати. Знає, що сестра з чоловіком розлучилися, так як в них були постійні скандали. Після розлучення вони спільного господарства не вели. Копія довідки з відділу реєстрації актів громадянського стану (а.с.11) свідчить, що 05.05.1974 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] Копія рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 10.01.2003 року (а.с.12,13) свідчить, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Копія свідоцтва про народження (а.с.14) свідчить, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Із копії технічного паспорту на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] (а.с.17) судом встановлено, що його власником є [PERSON] і будинок побудований в 1991 року. Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.21) свідчить, що [PERSON] отримала у спадщину [PERSON] житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Із копії заповіту від 04.10.2001 року (а.с.22) судом встановлено, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] Копія довідок про заробітну плату (а.с.24-27) свідчать, що за 1979-1984, 1985-1991, 1992-1993, 1995-1999 роки [PERSON] працював і отримував заробітну плату. Копії довідок з Пенсійного фонду (а.с.28-28) свідчать, що 01.07.2000 по 31.12.2010 роки [PERSON] перебував на пенсійному обліку і отримував пенсію. Копії виписок по особовому рахунку (а.с.37-46) свідчать, що до складу сім'ї [PERSON] та [PERSON] входять два сина та донька [PERSON] в подальшому [PERSON], а запис про [PERSON] відсутній. Копії видаткових накладних (а.с.47-70) свідчать, що придбавалися будматеріали через [PERSON], ЦК Женя те через приватну особу, проте куди вони використовувалися не зазначено. Копії заяв на одержання переказу (а.с.73-75) свідчать, що відправник переказу [PERSON], одержувач переказу [PERSON] отримувала суми переказів в валюті США. Копія листа Літинської дільниці Хмільницького МУГГ (а.с.76) свідчить, що на протязі квітня-серпня 2006 року проведена гафизікація житлового будинку [ADDRESS]. Замовник проектно-кошторисної документації був [PERSON] Копія типового договору про надання послуг газопостачання (а.с.5-6 т.2) свідчить, що він укладений між Літинським УГГ і споживачем [PERSON]. Копія довідки ТОВ "Житлово-Експлуатаційного Об'єднання" (а.с.77) свідчить, що власником квартири в [ADDRESS] є [PERSON], також зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] Із копії розписок (а.с.79-81) видно, що [PERSON] зобов'язувалася не зачіпати [PERSON]Копія висновку експерта 3 503 (а.с.223) свідчить, що 07.04.2014 року проведено судово-медичну експертизу [PERSON] по факту нанесення тілесних ушкоджень. Копія протоколу про прийняття заяви (а.с.224), копія рапотру (а.с.227), копія витягу з кримінального провадження (а.с.228) свідчить, що 05.04.2014 року [PERSON] звернувся в Літинський РВ УМВС про прийняття мір відносно його колишньої дружини [PERSON], оскільки вона нанесла йому тілесні ушкодження. Копія постанови про закриття кримінального провадження (а.с.225) свідчить, що в порушенні кримінального правопорушення по ст. 125 КК України відмовлено. Копія Державного акту про право приватної власності на землю (а.с.7 т.2) свідчить, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована в [ADDRESS]. Згідно ст.3 ч.2 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 зазначеної статті суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст.57 СК України, майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно набуте ним, нею до шлюбу; 2) майно набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10.01.2003 року по березень 2014 року в будинку [ADDRESS] Вінницької області до задоволення не підлягає, оскільки в судовому засіданні не доведено, що після розірвання шлюбу сторони мали взаємні права та обов'язки, були пов'язані спільним побутом. Так, відповідачка заперечила, що вони проживали однією сім'єю після розірвання шлюбу. Вказала, що в позивача тривалий час були інші жінки, хоча вони проживали одній квартирі, проте сім'єю це назвати не можливо, оскільки в них постійно виникали сварки та скандали, які нерідко переходили в бійки. Суд не бере до уваги подані позивачем власноручно написані розписки [PERSON] (а.с.79-81) та докази про кримінальне провадження (а.с.223-225) , оскільки вони не можуть підтвердити факт спільного проживання, а лише підтверджують про навність конфліктів. Із рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 10.01.2003 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, в якому зазначено, що позивач просив шлюб розірвати через те, що подальше збереження сім'ї стало неможливим, оскільки він неодноразово звертався до Вишенського відділу міліції з скаргами на протиправні дії [PERSON] про створення неможливих умов для сумісного проживання. Суд критично ставиться до пояснень позивача, що він змушений був подати на розлучення з метою збереження сім'ї, оскільки це є нелогічним. Враховуючи, що суду не надано інших доказів, які б підтверджували факт проживання сторін однією сімєю, тому суд вважа в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 09.01.2004 року Літинською державною нотаріальною конторою [PERSON] після смерті [PERSON] в частині включення до кола спадкового майна житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] до задоволення не підлягає. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.21) судом встановлено, що [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS], який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого Дашківецькою сільською радою 14.01.2002 року. Із копії Державного акту про право приватної власності на ім'я [PERSON] судом встановлено, що покійній [PERSON] належала земельна ділянка, призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Таким чином, позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте не ставить питання про скасування свідоцтва на право власності від 14.01.2002 року. видане Дашківецькою сільською радою Літинського району Вінницької області на підставі якого видане вищезазначене свідоцтво на право на спадщину за заповітом. Таким чином, позивач не оскарживши Свідоцтво на право власності [PERSON], видане Дашківецькою сільською радою Літииського району, порушувати питання про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом є передчасним. Враховуючи, що відповідач отримала будинок з погосподарськими будівлями в с.Лукашівка Літинського району в порядку спадкування за заповітом, а тому вона є власником даного домоволодіння на законних підставах. Позивач [PERSON] не зазначає жодних підстав для визнання частково недійсним свідоцтва на право на спадщину за заповітом. Що стосується вимоги позивача щодо визнання житлового будинку з господарськими будівлями. що розташований в [ADDRESS] спільною власністю подружжя, то в цій частині також необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні доведено, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім'єю. Крім того, зазначений будинок перейшов у власність [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судовому засіданні встановлено, що договору на спільне будівництво будинку в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Відповідно Постанови Пленуму ВС України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності на житловий будинок" п.4 вказує, що у приватній власності громадян може знаходитися жилі будинки, збудовані на відведенні в установленому порядку земельній ділянці на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування та за правом спадщини. Оскільки, згідно зі ст.17 ЗК України, земельна ділянка для будівництва житлового будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на житловий будинок, крім випадків коли це передбачено законом. Інші особи, які приймали участь у будівництві житлового будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Враховуючи, що позивач [PERSON] не укладав угоди про створення спільної власності, а саме житлового будинку з покійним [PERSON], тому він не має права вимагати визнання за ним права власності, а лише має право на відшкодування своїх затрат на будівництво. Проте позивач такої вимоги перед судом не ставить. Дослідженні в судовому засіданні надані документи щодо отримання позивачем заробітної плати, пенсії та перерахування коштів відповідачці суд не бере до уваги як доказ, оскільки з них не встановлено, що саме ці кошти витрачалась на будівництво будинку. Із наданої суду квитанції №53, квитанції №5 і акту виконаних робіт судом встановлено, що відповідачка сплатила кошти за надання юридичної допомоги та представлення інтересів в суді в сумі 2900 гривень Враховуючи що в задоволенні позову відмовлено, то на підставі ст.88 ЦПК України на користь відповідача необхідно стягнути підтверджені витрати пов'язані з наданням юридичної допомоги.

Outcome: approved