Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України та оформлення проїзних документів та віз для виїзду за кордон за межі України без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог, уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні в частині країни виїзду Сполучені Штати Америки - та строку виїзду з 01.06.2015 року по 01.06.2016 року, зазначивши, що сторони перебували у шлюбі. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] Відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дитини не бере, оздоровленням та відпочинком дітей не опікується, життям дітей не цікавиться, турботи про їх виховання та розвиток не проявляє. Зокрема, відповідач безпідставно відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд [PERSON] та [PERSON] за межі України до країни Сполучених Штатів Америки з метою відвідування матері, відпочинку та оздоровлення . Такі дії відповідача не мають жодних логічних пояснень, та суперечать інтересам дітей, а тому просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України до країни Сполучених Штатів Америки з метою відвідування матері, відпочинку та оздоровлення неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] року без згоди та супроводу батька, а також надати дозвіл [PERSON] або її представнику на оформлення проїзних документів та віз для виїзду за кордон за межі України з 01.06.2015 р. по 01.06.2016 р. Крім того зазначила, що діти з волі батька вже тривали час знаходяться в розлуці з матір'ю з приводу чого стали часто хворіти на нервові розлади, а тому просить визначити місце проживання дітей разом з матір'ю, та дозволити їй, або її офіційному представнику вирішувати юридичні питання стосовно дітей [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю з правом передоручення [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що заперечує проти виїзду дітей за кордон на такий тривали час оскільки, йму не відомо де будуть навчатись та проживати діти. Крім того заперечував проти визначення місця проживання дітей з матір'ю, та вирішувати юридичні питання без його згоди щодо дітей, оскільки будуть істотно порушені його права , як батька. Третя особа - Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання представника не направила. Представник служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні пояснила, що виїзд дітей до матері в країни Сполучених Штатів Америки буде відповідати їх інтересам тому не заперечують проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку, пояснення, доводи сторін по справі, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 29 вересня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] одружилась з [PERSON] та проживає за адресою [ADDRESS] (а. с. 144-145). У позивача є можливість вивезти дітей до країни Сполучених Штатів Америки на відпочинок та оздоровлення, з метою розширення їх кругозору, відпочинку та лікування, але для цього необхідно оформити проїздні документи дітям та мати дозволи обох батьків на тимчасовий виїзд за кордон. Відповідач батьківських прав не позбавлений. Згідно ст.. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України". Згідно положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог частково в частині строку виїзду, та надання дозволу на виїзд неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], згідно з візами що проставлені в проїзному документі в період часу з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року без згоди та супроводу батька та оформлення таких документів. Крім того, слід зауважити, що перебування неповнолітніх дітей відповідача за межами України певний період з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року , враховуючи короткостроковість поїздки не може негативно вплинути на батьківські права батька. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають з бабусею [PERSON], яка займається їх вихованням, за адресою [ADDRESS] вже на протязі трьох років. Мати дітей позивачка [PERSON] проживає в країні Сполучених Штатів Америки. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суд звертає увагу на те, що на відміну від положень ст. 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України). З огляду на викладене, враховуючи, що сторони проживають окремо, а їх спільний син [PERSON], [INFO] на час розгляду справи досяг чотирнадцятирічного віку, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення судом місця проживання [PERSON] з матір'ю не підлягає до задоволення, оскільки вказане питання має вирішуватися дитиною особисто. Щодо визначення місця проживання з матір'ю неповнолітньої [PERSON], то представник позивачки в судовому засіданні не обґрунтувала, чому саме [PERSON] повинні проживати з матір'ю та не визначила, які саме юридичні питання потрібно вирішувати без згоди батька щодо дітей. Крім того відповідач не заперечував проти проживання дітей з матір'ю, заперечення були тільки щодо країни Сполучених Штатів Америки. Тому позовні вимоги в цієї частині не підлягають задоволенню через необґрунтованість.

Outcome: partial