Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування незаконно отриманих коштів, в якому зазначив, що наказом Добровеличківського РЦЗ від 18.09.2012 року № НТ120918 на підставі Закону України "Про зайнятість населення", [PERSON] був наданий статус безробітного з 18.09.2012 року та було призначено і розпочато виплату допомоги по безробіттю з 18.09.2012 року по 12.09.2013 рік. Наказом від 15.04.2013 року №НТ130415 [PERSON] припинена виплата допомоги по безробіттю та його реєстрація як безробітного у зв'язку з невідвідуванням центра зайнятості без поважних причин більше 30 календарних днів з 01.04.2013 року. Загальний розмір допомоги по безробіттю, яку відповідач отримав за період з 18.09.2012 року по 01.04.2013 року становить 7388 гривень 86 копійок. При звірці бази даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, було виявлено, що [PERSON] з 16.03.2010 по 04.08.2014 року зареєстрований як фізична особа - підприємець. На підставі розслідування було складено акт № 12 від 19.02.2016 року про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", та 22.02.2016 року позивачем був виданий наказ №7 про повернення виплат матеріального забезпечення, які відповідач в добровільному порядку сплатити відмовляється. Вказані обставини спонукали Добровеличківський РЦЗ звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час, місце та день судового розгляду повідомлена вчасно, належним чином, надала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також просила за відсутності відповідача винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, місце та день судового розгляду повідомлений вчасно належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 18.09.2012 року звернувся до Добровеличківського РЦЗ із заявою про сприяння у працевлаштуванні. Серед іншого відповідач зазначив, що на той момент не має постійного чи тимчасового заробітку та не зареєстрований як фізична особа-підприємець ( а.с. 7). Із витягу із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] Петровичу ПК №111412091100003, встановлено, що : - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 18.09.2012 року № НТ120918 [PERSON], надано статус безробітного особам на загальних підставах з 18.09.2012 ; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 18.09.2012 року № НТ120918 позивачеві призначено допомогу по безробіттю з 18.09.2012 по 12.09.2013; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 18.09.2012 року № НТ120918 позивачеві розпочато ( поновлено ) виплату допомоги по безробіттю з 18.09.2012 ; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 03.04.2013 року № НТ 130403 [PERSON], припинена виплата допомоги по безробіттю з 01.04.2013 року, у зв'язку із працевлаштуванням безробітного відповідно до пп."1" п.1 ст.31 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 01.04.2013; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 03.04.2013 року № НТ130403 (відмінено) [PERSON], припинити реєстрацію безробітних у зв'язку із працевлаштуванням за направленням ДСЗ з 01.04.2013; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 15.04.2013 року № НТ130415 [PERSON], 28 Вважати недійсними прийняті рішення наказ №НТ130415 від 15.04.2013; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 15.04.2013 року № НТ130415 [PERSON], припинити реєстрацію безробітних у зв'язку із працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору ( контракту) відповідно до абз. 3, 2 пп. 1 п.37 Порядку... з 01.04.2013; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 23.02.2016 року № НТ160223 [PERSON], повернути виплати, повернути кошти у встановленому порядку відповідно до частини и 3 ст.36 ЗУпЗДССВБ з 18.09.2012 сума боргу 7388,86 по 01.04.2012(а.с.8 ). З акту № 12 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" від 19.02.2016 року, встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємці [PERSON] був зареєстрований як фізична особа підприємець з 16.03.2010 по 04.08.2014 року. В період перебування на обліку в Добровеличківському РЦЗ відповідач не повідомив центр зайнятості про факт реєстрації як фізичної особи підприємця, чим порушив п. 2 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 9). З довідки, виданої начальником відділу бухгалтерського обліку, встановлено, що в ході звірки спеціалістом Добровеличківського РЦЗ було виявлено, що безробітній [PERSON]., перебуваючи на обліку з 18.09.2012 року по 01.04.2013 року дійсно був зареєстрований приватним підприємцем. Допомога по безробіттю виплачена [PERSON], підлягає поверненню особою в сумі 7388 гривень 86 копійок (а.с. 10). Наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 22.02.2016 року № 7, на підставі ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" прийнято рішення про стягнення з [PERSON] суми допомоги по безробіттю в розмірі 7 388 гривень 86 копійок, як такої, що виплачена на підставі недостовірних відомостей з вини особи (а.с. 11). Листом начальника Добровеличківського РЦЗ від 25.02.2016 року № 03-07/209/03, [PERSON], було направлено вимогу про добровільне повернення ним протягом 15 календарних днів з дня отримання вказаного листа безпідставно виплаченої відповідачеві допомоги в розмірі 7388 гривень 86 копійок ( а.с.12). Статтею 1 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Статтею 7 Закону України " Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"передбачено, що видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю. Згідно ч.2,3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що датою запису до реєстру є 16.03.2010 року за номером запису 2 427 000 0000 002634. Крім того з'ясовано, що запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON], був вчинений 04.08.2014 року за № 24270060002002634. Зважаючи на викладене, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач під час звернення до позивача із заявою про сприяння у працевлаштуванні та в період перебування на обліку в центі зайнятості як безробітний був фізичною особою-підприємцем, тобто належав до зайнятого населення, що виключало можливість виплати йому допомоги по безробіттю . Про вказані обставини йому було достовірно відомо, однак центр зайнятості не повідомив, чим порушив вимоги ч.2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ". З огляду на ті обставини, що безпідставна виплата [PERSON], допомоги по безробіттю сталася внаслідок умисного невиконання ним свого обов'язку щодо своєчасного поданя відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, а також враховуючи те, що відповідач відмовляється у позасудовому порядку вирішити даний спір, суд вважає, що на підставі ч.3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " позивач має право вимагати стягнення з [PERSON], безпідставно виплаченої йому допомоги по безробіттю, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1378 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 36, 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ст. ст.3,10,11,15,60,88,209,212-215, ЦПК України, суд, -

Outcome: approved