Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ НАСК "ОРАНТА" про стягнення фінансових санкцій за наслідками невиконання зобов"язання щодо виплати страхового відшкодування (пені, трьох відсотків річних, інфляційних витрат). Мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 21 грудня 2012 року, яке набуло чинності, стягнуто з ВАТ НАСК "ОРАНТА" на його користь 24 490 грн. страхового відшкодування, як зі страховика винної в ДТП особи [PERSON], також з [PERSON] на його користь стягнуто 510 грн. - розмір франшизи. Виплата вказаної суми ВАТ НАСК "ОРАНТА" проведено лише 21 жовтня 2013 року. Вважає, що внаслідок неналежного виконання чинного законодавства ВАТ НАСК "ОРАНТА" має сплатити йому три відсотки річних від простроченої суми за 921 донь в сумі 1 853 грн. 86 коп., інфляційні збитки - 1 225 грн. 97 коп. та пеню - 9 220 грн. 98 коп., що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань за договором обов»язкового стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.23). В судовому засіданні представник відповідача Чала І.М., діюча на підставі довіреності від 02 жовтня 2013 року (а.с.22), позовні вимоги не визнала, просила відповіти у їх задоволенні у цілому за безпідставністю вимог. При винесенні рішенні просила врахувати на підставі ст. 3607 ЦПК України постанови Верхного Суду України, прийняті з аналогічних правовідносин. Вислухавши пояснення відповідача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові доводи та заперечення сторін, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у його задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 21 грудня 2012 року, яке набуло чинності, стягнуто з ВАТ НАСК "ОРАНТА" на користь позивача 24 490 грн. страхового відшкодування, як зі страховика винної в ДТП особи [PERSON], також з [PERSON] на його користь стягнуто 510 грн. - розмір франшизи (а.с.6-8, 9-11). Згідно даних правовідносин позивач не є страхувальником ВАТ НАСК "ОРАНТА", а є потерпілою особою, з ним він не перебуває в жодних договірних відносинах. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до пункту першого статті 22 Закону «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених документів. Позивач, як постраждалий, надав страховику винної в ДТП особи всі необхідні документи, які підтверджують факт настання страхового випадку, проте відповідачем не вчасно прийнято рішення про виплату страхового відшкодування без обґрунтованих підстав. Проте, всі вимоги позивача є безпідставними. Так, вимоги в частині стягнення фінансових санкцій (пені) за наслідками невиконання умов договору щодо виплати страхового відшкодування не можуть бути задоволені з тих підстав, що вони не засновані на вимогах чинного законодавства, оскільки положення п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", регулює правовідносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб"єктом цього договору, а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ НАСК "Оранта" пені немає. Таку позицію сформував Верховний Суд України при розгляді справи про стягнення пені за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 вересня 2012 року. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Вимоги про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних витрат також не підлягають задоволенню, виходячи із таких правових підстав. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, а саме потерпілим від протиправних дій страхувальника відповідача у справі й відповідачем не можуть бути застосовані правові наслідки, що передбачені ст.ст. 526, 625 ЦК України, оскільки між цими сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак й правові наслідки невиконання зобов»язань за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За правилами ст. 5 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Оскільки позивач не є суб"єктом договірних правовідносин з ВАТ НАСК "Оранта", а тому правових підстав щодо стягнення з ВАТ НАСК "Оранта" на корить позивача індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми немає. Відтак, позов уцілому є безпідставний, а тому підлягає відмові у його задоволенні. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 5, 22, 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4,

Outcome: dismissed