Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10.10.2018 року приблизно об 09 год. 05 хв. на вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро, з вини водія [PERSON], третя особа по справі, який керував транспортним засобом вантажним автомобілем [NUMBER], сталась дорожньо транспортна пригода внаслідок чого належний позивачу автомобіль ХОНДА, держ. номер [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень, а позивач матеріального збитку. Позивач зазначає, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2018 року, встановлена вина третьої особи [PERSON] у скоєному ДТП, та факт трудових відносин із відповідачем по справі. Як свідчить проведений на замовлення позивача висновок судової автотоварознавчої експертизи № 0411/18/18 від 07.11.2018 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ХОНДА, державний номер [NUMBER], без урахування зносу на замінні складники становить 267 391,69 гривень, з урахуванням зносу 113 488,32 гривень. Вказує, що фактична вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля ХОНДА, держ. номер [NUMBER] складає 239 861 гривень, що підтверджується Актом виконаних робіт СТО ФОП «[PERSON]» № 1 від 24.01.2019 року, видатковою накладною ФОП «[PERSON] № 1 від 16.01.2019 року, та квитанціями ФОП «[PERSON] від 16, 21 та 24 січня 2019 року. Таким чином, з огляду на відшкодування страховиком позивачу, де була застрахована цивільно правова відповідальність відповідача, страхового відшкодування в розмірі 100 000 гривень (максимальний ліміт відповідальності за полісом страхування № АК/8485402), різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в розмірі 239 861 грн.) та страховим відшкодуванням (100 000 гривен), що становить суму 139 861 гривень, та витрати на проведення судового автотоварознавчої експертизи в розмірі 2100 гривень просить стягнути із відповідача в силу положень ст. ст. 22, 1194, 1172 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. З огляду на ціну позову та характер правовідносин, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2019 року позов прийнято до розгляду, та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного провадження. До судового розгляду справи по суті, у встановлений ухвалою від 7 лютого 2019 року про відкриття провадження по справі строк, від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позов, з якого вбачається не визнання позовних вимог у повному обсязі з мотивів того, що позивач, як потерпіла особа, майно якої було пошкоджено у дорожньо-транспортній пригоді, має право лише на компенсацію ремонтних робіт з урахуванням фізичного зносу на складники, оскільки такий знос має місце та розрахований судовим експертом в розмірі 113 488,32 гривень. Крім цього зазначає у відзиві, що форма розрахункових документів за проведені роботи, не відповідають вимогам, що встановлені відповідними нормативно-правовими актами у сфері обліку готівкових коштів, а отже не можуть бути належними доказами по справі. В свою чергу позивачем, у встановлений ухвалою від 7 лютого 2019 року про відкриття провадження по справі строк, наданий до суду та учасникам справи відповідь на відзив, в якому він з посиланням на відповідні норми матеріального права вважає доводи відповідача безпідставними, та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову з підстав, що викладенні у позовній заяві,та у відповіді на відзив відповідача. В судовому представник відповідача Нанкевич О.Л. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, наполягала на відмові у задоволенні позову з підстав, що викладенні у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснень не надав, заяв чи клопотань до суду не подавав, підтримав позицію відповідача щодо позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3ЦПК(в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що 10.10.2018 року приблизно об 09 год. 05 хв. на вул. Запорізьке шосе в м. Дніпро, з вини водія [PERSON], який керував транспортним засобом вантажним автомобілем [NUMBER], сталась дорожньо транспортна пригода внаслідок чого належний позивачу автомобіль ХОНДА, держ. номер [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2018 року, встановлена вина третьої особи [PERSON] у скоєному ДТП, та факт трудових відносин із відповідачем по справі. Вказані обставини не оспорювались сторонами та вважаються встановленими в силу положень. ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як свідчить проведений на замовлення позивача висновок судової автотоварознавчої експертизи № 0411/18/18 від 07.11.2018 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ХОНДА, державний номер [NUMBER], без урахування зносу на замінні складники становить 267 391,69 гривень, з урахуванням зносу 113 488,32 гривень. Оскільки вмотивованих клопотань з боку сторони відповідача щодо призначення судом повторної, або додаткової автотоварознавчої експертизи з підстав наявних обґрунтованих сумнівів у неупередженості або компетентності судового експерта не надходило, тому суд вважає вказаний доказ належним та допустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом із цим, у п. 14 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Суд звертає увагу, що предметом позовних вимог є не відшкодування збитків, як зазначає відповідач, а саме стягнення вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. Крім того, у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" судам роз'яснено, що у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Отже, з аналізу вказаних норм матеріального права можна дійти висновку, що врахування фізичного зносу при пошкодженні майна можливе у випадку пред'явлення вимог про стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (вимог про відшкодування збитків) у випадку, коли відновлення речі є фізично неможливим або економічно недоцільним, тоді як саме стягнення на користь потерпілого фактичної вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу, якщо він перевищує страхове відшкодування, є ефективним способом захисту порушеного права позивача, як володільця пошкодженого автомобіля. Вказана правова позиція, щодо відшкодування відповідальною за збиток особою різниці між страховим відшкодуванням (яке розраховується виходячи із вартості відновлювальних робіт з урахуванням зносу) та фактичною вартістю ремонтних робіт (без урахування зносу) підтверджується судовою практикою Верховного Суду по подібним справам, що викладені у Постанові від 22 квітня 2019 року по справі № 761/14285/16-ц та у Постанові від 23 травня 2018 року по справі № 641/8540/15-ц. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», та ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи наведені вище норми матеріального права та правові висновки ВС, суд відхиляє заперечення представника відповідача, щодо необхідності враховувати фізичний знос на замінні складники при компенсації витрат на проведення ремонтних робіт з відновлення пошкодженого автомобіля. У судовому засіданні встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що фактична вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля ХОНДА, держ. номер [NUMBER] складає 239 861 гривень, що підтверджується Актом виконаних робіт СТО ФОП «[PERSON]» № 1 від 24.01.2019 року, видатковою накладною ФОП «[PERSON]» № 1 від 16.01.2019 року, та квитанціями ФОП «[PERSON] від 16, 21 та 24 січня 2019 року. Суд також не погоджується із доводами відповідача з приводу недоведеності позивачем факту ремонту пошкодженого транспортного засобу у ФОП «[PERSON]» із використанням замінних складників, які були придбанні ним у ФОП «[PERSON]» за накладною № 1, з огляду на те, що ретельно дослідженні у судовому засіданні докази, а саме постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2018 року, схема ДТП, фото таблиця до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 07.11.2018 року, ремонтна калькуляція ФОП «[PERSON]» до акту № 1 від 24.01.19 року, свідчать про те, що локалізація та характер пошкоджень транспортного засобу позивача після ДТП повістю відповідають обсягу ремонтних робіт, які були проведені ФОП «[PERSON]» на підставі акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 24.01.19 року (у томи числі із врахуванням замінних складників, вузлів та агрегатів, які були придбані позивачем у ФОП «[PERSON]» за накладною № 1 від 16.01.2019 року). Відхиляючи доводи представника позивача з приводу того, що форма розрахункових документів за проведені роботи, не відповідають вимогам, які встановлені відповідними нормативно-правовими актами у сфері обліку готівкових коштів, а отже не можуть бути належними доказами по справі, то суд звертає увагу на таке. Згідно п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері, торгівлі, громадського харчування та послуг» цього закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Відповідно до п. 15 ст. 3 названого Закону субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності наданих від продавця до покупця товарів (послуг) з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Оскільки у судовому засіданні не встановлено, та відповідачем не підтверджено, що форма оподаткування та підприємницька діяльність ФОП «[PERSON]» (єдиний податок) вимагає обовязкової наявності реєстратора розрахункових операцій, то суд вважає належними та допустимими доказами відповідні квитанції, та акт наданих послуг в підтвердження виконаних робіт, які були надані позивачу на його вимогу вказаним субєктом господарювання. Крім цього суд констатує, що позивач, як споживач послуг, при отриманні документів від субєкта господарювання в підтвердження наданих послуг, не наділений повноваженнями перевіряти правильність та/ або повноту бухгалтерського та податкового обліку субєкта господарювання, оскільки це виходить за межі відносин споживча та субєкта господарювання. Враховуючи те, що 01 січня 2019 року страховою компанією ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на рахунок СТО ФОП «[PERSON]» було виплачене відшкодування в розмірі 100 000 гривень (максимальний ліміт відповідальності страховика за полісом № АК/8485402), то залишок шкоди в розмірі 139 861 гривень підлягає до стягненню із відповідача, як з особи, яка в силу положень ст. 1172 несе відповідальність за дії третьої особи по справі. Суд вважає за необхідне відмовити лише в частині позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представником позивача з цього приводу не надано суду будь яких доказів. Інші позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, відповідно дост. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються із витрат на проведення судової експертизи в розмірі 2100 гривень, та судового збору 1398,61 гривень.

Outcome: partial