Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, в якій просив суд: визнати протиправним рішення відповідача від 22.02.2019 № 81-47/VII "Про надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] "; зобов`язати відповідача прийняти рішення про передачу позивачу у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту). Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач усупереч вимогам Земельного кодексу України протиправно прийняв оскаржуване рішення, оскільки резервування земельного масиву за учасниками АТО та ООС, згідно рішення сесії Білозірської сільської ради № 71-43 від 26.09.2018, не може бути підставою для відмови позивачу в наданні у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 580/1388/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Білозірської сільської ради від 22.02.2019 № 81-47/VII "Про надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] "; зобов`язано Білозірську сільську раду Черкаського району Черкаської області на черговій сесії повторно розглянути заяву [PERSON] від 14.02.2019 про передачу у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 16 липня 2020 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі № 580/1388/19 скасовано, провадження у справі закрито. Роз`яснено, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами цивільного судочинства, а також зазначено про право позивача звернутися протягом 10 днів з дня отримання відповідної постанови до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 серпня 2020 року заяву [PERSON] про направлення за встановленою юрисдикцією справи № 580/1388/19 задоволено, справу за позовом [PERSON] до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії передано до Черкаського районного суду Черкаської області. 20 серпня 2020 року вказана справа надійшла до Черкаського районного суду Черкаської області. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 вересня 2020 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 27 жовтня 2020 року. 27 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено до 25 листопада 2020 року у зв`язку з неявкою представника відповідача у судове засідання. 25 листопада 2020 року сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] звернувся до суду з письмовим клопотанням, у якому повідомив про те, що не має можливості взяти участь у судовому засіданні у зв`язку із складною епідеміологічною ситуацією в Україні, при цьому заявлені позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача голова Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Міцук В. направив суду письмове клопотання, у якому із заявленими позовними вимогами не погодився, вважаючи їх безпідставними, надуманими, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а розгляд справи просив провести за його відсутності. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Так, судом установлено, що 14 лютого 2019 року позивач у справі [PERSON] звернувся до Білозірської сільської ради із заявою, в якій просив надати йому у власність земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту). За наслідками розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів, Білозірська сільська рада рішенням від 22 лютого 2019 року № 81-47/VII відмовила [PERSON] в наданні у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту), у зв`язку з тим, що вказаний масив зарезервований за учасниками АТО та ООС, згідно з рішенням сесії Білозірської сільської ради № 71-43 від 26 вересня 2018 року. [PERSON] , вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з відповідним позовом. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти. Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з вимогами частин першої - третьої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України). У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. З огляду на це, [PERSON] , який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення садівництва. Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. При цьому суд акцентує увагу на тому, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень відповідача, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету. Таким чином, рішення Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 22.02.2019 № 81-47/VII, яким відмовлено [PERSON] у наданні у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту), вважається прийнятим у передбаченій законом формі (належним чином оформленим) та органом, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання. У той же час, частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, об`єктивно перешкоджає розгляду та винесенню законного рішення і може бути самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 17 грудня 2018 року в справі № 509/4156/15-а (адміністративне провадження № К/9901/7504/18), та у постанові від 11 листопада 2020 року в справі № 120/1563/19-а (провадження № К/9901/31283/19). Оцінюючи підстави відмови у наданні земельної ділянки у власність, які наведені в оскарженому рішенні Білозірської сільської ради від 22.02.2019 № 81-47/VII, суд констатує, що резервування масиву земельних ділянок з метою їх надання військовослужбовцям, які виконують завдання по здійсненню антитерористичної операції чи беруть участь в Операції об`єднаних сил, не є передачею їх у власність, та не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 806/5106/15. До того ж, відповідачем не надано суду жодного рішення про резервування земельних ділянок для надання їх у власність учасникам АТО та ООС. При цьому, відмовляючи у наданні земельної ділянки у власність, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови. Водночас, суд наголошує, що позивач звернувся до відповідача не для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме одразу для отримання у власність земельної ділянки, оскільки вважав, що так як він просив у власність вже сформовану земельну ділянку з присвоєним кадастровим номером, то у нього не було необхідності отримувати дозвіл на розробку проекту землеустрою, розробляти проектну документацію та погоджувати її у встановленому законом порядку. З вказаними доводами суд погодитись не може, виходячи з наступного. Як уже зазначалося, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. При цьому, вказані норми є імперативними і чинним законодавством не передбачено право громадян та суб`єктів владних повноважень відступати від їхніх положень. Спрощеного порядку безоплатної приватизації громадянами вже сформованих земельних ділянок з присвоєним кадастровим номером, який би не вимагав отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його погодження, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України, статтею 118 ЗК України не передбачено. Відтак, доводи позивача з цього приводу суд вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Зважаючи на те, що, у порушення вимог ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, позивач у справі [PERSON] у своїй заяві до Білозірської сільської ради від 14 лютого 2019 року просив одразу надати йому у власність земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту), а не надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд констатує, що клопотання зацікавленої особи було подано з недоліками змісту, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Водночас, суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні. Таким чином, суд вважає, що рішення Білозірської сільської ради від 22.02.2019 № 81-47/VII прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин відмови у наданні у власність земельної ділянки у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а рішення Білозірської сільської ради від 22.02.2019 № 81-47/VII - скасуванню. Щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про передачу позивачу у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту), суд вважає необхідним зазначити наступне. За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, Білозірська сільська рада наділена дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу. Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року № 1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. За вказаних обставин, вимога позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про передачу позивачу у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту), є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача. Відтак, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, яким у даному випадку є Білозірська сільська рада, позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про передачу позивачу у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту) є такою, що не підлягає задоволенню. За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, оскільки позивач, який є самостійним суб`єктом звернення, діє у власних інтересах та має повну цивільну дієздатність, не ставить перед судом вимоги про зобов`язання Білозірської сільської ради на черговій сесії повторно розглянути його заяву від 14 лютого 2019 року про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7124981000:01:006:0578 для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту), у суду відсутні підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, а саме задоволенням самостійної позовної вимоги позивача немайнового характеру про визнання протиправним рішення відповідача від 22.02.2019 № 81-47/VII "Про надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON] ", зважаючи на те, що позивач є звільненим від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 840,80 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене та

Outcome: partial