Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом посилаючись на наступне. Позивач зазначив, що у липні 2014 року відповідачі звернулися до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області із заявою щодо продажу 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала їхній дитині, з метою дарування на ім'я дитини 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. У подальшому відповідачі просили змінити адресу нерухомості, вказавши трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Дозволи на продаж частки нерухомого майна дитини та на дарування нерухомості оформлено відповідними рішеннями виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. Через деякий час орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області встановив не виконання відповідачами рішення виконкому у частині дарування нерухомості на ім'я дитини, що спричинило порушення майнових прав малолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявне у справі поштові повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 02.02.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, України. Із змісту заяв відповідачів від 29.07.2014 року за № 351 вбачається, що вони звернулись до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області із проханням надати дозвіл на відчудження 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала їх малолітньому сину [PERSON], [INFO], для дарування на ім'я останнього 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. Право власності на частку дитини квартири підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 07.04.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, видане 23.04.2014 року. Дозвіл законним представникам - відповідачам на продаж 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] взамін на дарування на ім'я малолітньої дитини 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] надано рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 06.08.2014 року № 187, п.п.1, 2, 3. Пунктами 4, 5 Рішення відповідачі попередженні про відповідальність за порушення законодавства щодо захисту житлових та майнових прав дитини та зобов'язано їх у строк до 01.02.2015 року надати до служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради копію договору дарування, що підтверджує право власності дитини на житло. 31 січня 2015 року відповідачі повторно звернулися до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області із заявою про продовження терміну для надання договору дарування на на ім'я дитини 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] до 01.08.2015 року. Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області погодився з проханням відповідачів та продовжив термін для надання документів. Листом виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 13.07.2015 року № 16/02-33/2481, відповідачів повідомлено про необхідність в строк до 01.08.2015 року надати до служби у справах дітей копію договору дарування 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. На день звернення до суду вимоги встановлені рішенням виконкому відповідачами не виконанні. Відповідачами в порушення законодавства не забезпечено малолітнього [PERSON], [INFO], рівноцінним житлом, тоді як відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 21.09.2015 року № [NUMBER] про припинення права власності, речові права, іпотеки, обтяження, право власності малолітнього [PERSON] на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS], припинено на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотариусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., 11.08.2015 реєстровий № 1066. Згідно ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Батьки управляють майном дітей без спеціального на те повноваження, але без дозволу органів опіки та піклування не можуть укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині прав, здійснювати відчуження житла. Пунктом 1 ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-й сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції про права дитини , гарантує кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов необхідних для розвитку дитини. Законодавством встановлено, що батьки відносно своїх дітей є їх опікунами та піклувальниками в силу закону та відповідно до ст. 177 СК України, зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Вчиняти певні правочини щодо майна та майнових прав дитини батьки мають право лише за дозволом органу опіки та піклування. В свою чергу, дозвіл зазначеного органу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Відповідно ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно ч.3 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно п.3 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року "Про порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини" органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" не наділяє орган опіки та піклування міської ради правами юридичної особи, тому позивач не мав права звернення з даним позовом. Як вбачається з матеріалів справи до суду звернувся позивач, який є не належним позивачем та не може звертатись до суду з відповідним позовом.

Outcome: dismissed