Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

\~ 18.04.2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до територіальної громади в особі Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності. Позивач посилається на те, що 22.06.2015 року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: вул.. Шевченка, 58, с. Зброжківка, Березівський р-н, Одеської обл.. Позивач вказала, що протягом встановленого строку для прийняття спадщини подала заяву до Березівської нотаріальної контори, але державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Позивач зазначила, що за життя [PERSON] правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлялися. У звязку з вищевикладеним, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул.. Шевченка, 58, с. Зброжківка, Березівський р-н, Одеська обл.. У судовому засіданні 01.06.2016 року позивач, позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Представник відповідача у судові засідання 24.05.2016 року та 01.06.2016 року не зявився, хоча належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи (а.с.38,65), а тому справа розглядалась за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Водночас, суд звертає увагу, що під час судового засідання 11.05.2016 року представник Новоселівської сільської ради Одеської області визнав вимоги позовної заяви [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника відповідача під час судового засідання 11.05.2016 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~ \~\~ У відповідності до частини четвертої\~статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…». Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)». Судом встановлено, що 22 червня 2015 року відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №421865 помер [PERSON] (а.с.4). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої входить обєкт нерухомого майна, а саме: домоволодіння по вул.. Шевченка, 58 в с. Зброжківка Березівського району Одеської області, яке складається із житлового будинку загальною площею 57.8 кв.м., з яких житлова площа 29 кв.м., допоміжна 28.8 кв.м., в тому числі із веранди площею -13.2 кв.м., кухні площею -15.6 кв.м., житлових кімнат площею 13.4 кв.м. та 15.6 кв.м., а також сараю та огорожі. Відповідно до ст.1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом». Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України: «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], оскільки за життя була його дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №484778 батьком [PERSON] є [PERSON]. (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ №186369 [PERSON] змінила прізвище на Войтенко (а.с.6). Водночас, у судовому засіданні позивач повідомила, що інших спадкоємців у батька не було. Мати з батьком розлучені. У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Судом також встановлено, що згідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 23.12.2015 року, що знаходиться по вул.. Шевченка, 58 с. Зброжківка Березівськогго району Одеської області, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.11-15). Відповідно до листа-відповіді техніка з інвентаризації нерухомого майна №2 від 22.01.2016 року встановлена інвентаризаційна вартість вищевказаного житлового будинку та складає 42886 грн. (а.с.16). Згідно копії спадкової справи №256/2015 року вбачається, що 08 грудня 2015 року позивач звернулась до Березівської державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини, однак постановою від 31 березня 2016 року (а.с.18) позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок померлого. Водночас, судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Березівський район, с. Зброжківка, вул. Шевченка, 58, власником є саме [PERSON] (а.с.60). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним». Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З аналізу вищевказаних норм права та фактичних обставин справи, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень\~ЦПК України, за умови прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved