Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача та уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача на її користь відсотки по договору банківського вкладу в сумі 20\~905,21 грн., пеню 626,98 грн., 3% річних у сумі 7\~591 грн., на відшкодування моральної шкоди 50\~000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 7\~500 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.10.2013 року між нею та ПАТ «Акта Банк» укладено договір банківського вкладу «Банківська класика +» №В21-02001/Т/622681. На умовах цього договору вона передала банку в платне строкове користування до 05.11.2014 року грошові кошти в сумі 130\~000 грн., розмір відсоткової ставки складає 18,7% річних. 05.11.2014 року вона звернулась до відділення банку з заявою про повернення вкладу, проте працівники відмовились видавати вклад та приймати заяву. Її спроби зняти кошти через банкомат ні до чого не призвели, тому в грудні 2014 року вона звернулась із заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 29.01.2015 року вона отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через ПУАТ «Фідобанк» 133\~403,39 грн. Разом з цим, ця сума не відповідає умовам договору, оскільки розмір відсотків за кожен день дії договору складає 63,97 грн., отже недоплачена сума відсотків складає 20\~905,21 грн. Оскільки зобовязання з боку відповідача не виконувались 46 днів, нею нараховано 3% річних на суму неповернутих відсотків у розмірі 7\~591 грн., а також пеню в розмірі 626,98 грн. У звязку з протиправними діями відповідача вона отримала стрес та нервовий зрив та з 17.10.2014 року по 17.11.2014 року перебувала на лікуванні у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня». Розмір спричиненої моральної шкоди складає 50\~000 грн. В судове засідання представником позивача надано заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, з урахуванням уточнень. В судове засідання представник відповідача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду, 16.09.2014 року Постановою НБУ №576 віднесено ПАТ «Акта Банк» до категорії неплатоспроможних банків, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення №90 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Акта Банк» строком на три місяці. У звязку з чим, вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено заборону на нарахування неустойки та інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами, а також нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 21.10.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Акта банк» укладено договір банківського вкладу «Банківська класика+» № В21-02001/Т/622681. Пунктом 1.1 вказаного договору встановлено, що вкладник передає, а банк (відповідач) приймає грошові кошти в сумі 130 000,00 грн. терміном на 380 днів з 21.10.2013 р. по 05.11.2014 р. під 18,7 % річних. Для внесення суми вкладу банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок №263540001622681. На виконання вищевказаного договору, позивач 21.10.2013 року внесла у касу відповідача грошові кошти готівкою у сумі 130 000,00 грн., що підтверджується квитанцією банку №1121652 від 21.10.2013 року. Постановою правління Національного банку України № 576 від 16 вересня 2014 року ПАТ «Актабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строком на три місяці з 17 вересня 2014 року по 17 грудня 2014 року. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200.000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Статтею 28 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. Розвязуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що нарахування відсотків припиняється з моменту запровадження тимчасової адміністрації в банку, тобто з 16.09.2014 року, а до того часу сума належних до сплати позивачу відсотків склала: 130\~000 грн. * 18,7% *330 днів/ 365/100 = 21\~978,90 грн., яка була виплачена позивачу відповідно до довідки №463 від 05.04.2016 року. Статтею 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Враховуючи, що позивачу було виплачено відсотки по банківському вкладу, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Решта вимог про стягнення пені та 3% річних, зумовлених несвоєчасним виконанням зобовязання також не можуть бути задоволенні, оскільки не грунтуються на вимогах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, відповідно до ст. ст.23 ЦК України та 611 ЦК України, суд виходить з того, що, по-перше, умови укладеного позивачем з відповідачем договору банківського вкладу не передбачає відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання; по-друге, положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, отже підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди не вбачається. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не можуть бути задоволенні, оскільки на підтвердження факту сплати суми в 7500 грн. позивачем жодного доказу не предявлено. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільняються від сплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed