Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач - [PERSON]. звернулася з позовом до відповідача - [PERSON] про надання малолітній дитині дозволу на тимчасовий виїзд з України без згоди батька. Позов обґрунтований наступним. 06 червня 2002 року між сторонами було розірвано шлюб. Від цього шлюбу сторони мають дитину - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на утриманні позивача та проживає з нею. Позивач має матеріальну змогу періодично вивозити сина за кордон з метою його оздоровлення, відпочинку, вивчення іноземних мов та розширення коло зору. На неодноразові звернення до відповідача з проханням оформити нотаріально згоду на виїзд дитини за межі України, останній відмовляється надати такий дозвіл, не наводячи при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. Такі дії відповідача порушують законні права дитини на відпочинок, туризм і виховання в дусі постійного розширення кола зору, збагачення знань іноземних мов, культури інших народів тощо. З вищезазначених підстав, які підтримала в судовому засіданні представник позивача, вона просила задовольнити позов. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Представник третьої особи - Служби у справах дітей в судове засідання не з'явився, проте, направив на адресу суду письмові пояснення, підтримав позов і просив його задовольнити. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, - на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 06 червня 2002 року між сторонами у справі - [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, під час перебування в якому [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. Позивач з 17 грудня 2005 року перебуває у іншому шлюбі з [PERSON], після реєстрації якого їй присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця доживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч.2, ч. 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З пояснень представника позивача і наданих доказів убачається, що у позивачки наявна можливість організації тимчасових виїздів дитини за межі України - до країн Шенгенської угоди, Турції, Об'єднаних Арабських Еміратів, Південно - Африканської Республіки, Таїланду, Єгипту, Росії з метою відпочинку, оздоровлення, навчання та туризму. Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у газі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Доказів надання нотаріально засвідченого клопотання на оформлення проїзного документу дитині та нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон відповідачем суду не надано. Оскільки виїзд дитини за кордон буде здійснюватися у супроводі матері дитини з метою відпочинку, оздоровлення, навчання та туризму, що відповідатиме інтересам дитини, суд враховує думку Органа опіки та піклування і приходить до висновку про обґрунтованість вимог та про задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved