Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Державної казначейської служби, треті особи Прокуратура Харківської області, Головне Управління МВС України в Харківській області та Головне Управління Національної поліції України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. В позові вказує, що 19.08.2013 року в.о. прокурора Харківської області Суходубовим В.С. йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, (провадження ЄРДР №12013220190000627 від 22.03.2013 року), тобто у вчиненні тяжкого злочину. Ознайомившись з ним, крім обурення і незгоди ніяких емоцій він не отримав, бо обставини, викладені в підозрі, були явно сфальшовані посадовцями слідчого відділення Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області, які проводили розслідування, що і стало підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності прокурором області. 06.11.2013 року він та його захисник звернулися до прокурора прокуратури Балаклійського району Харківській області - процесуального керівника досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013220190000627 юриста 3 класу [PERSON] і до старшого слідчого СВ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції [PERSON] з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно нього за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України в звязку з тим, що не були встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання. Однак це клопотання задоволено не було, що підтверджується постановою прокурора прокуратури Балаклійського району [PERSON] від 08.11.2013 року №22-01-615-13. 18.11.2013 року слідчим був складений відносно нього обвинувальний акт за ч. 2 ст. 286 КК України, який був затверджений прокурором, і скерований для розгляду в Балаклійський суд Харківської області. В звязку з невідповідності вимогам закону, вказаний обвинувальний акт судом було повернуто для усунення його недоліків, після чого 26.02.2014 року слідчим повторно був складений відносно нього обвинувальний акт за ч. 2 ст. 286 КК України, який також був затверджений прокурором, і скерований для розгляду в Балаклійський районний суд Харківської області. Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 21.05.2015 року [PERSON]. був виправданий у скоєнні вказаного тяжкого злочину за недоведеністю вини. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2015 року апеляційна скарга прокурора прокуратури Балаклійського району Харківської області була залишена без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 21.05.2015 року у відношенні нього був залишений без змін. Тобто, виправдувальний вирок відносно нього набрав чинності. До теперішнього часу від посадових осіб прокуратури і досудового слідства [PERSON] не отримав навіть елементарних вибачень, хоча за наслідком складених ними процесуальних документів він безпідставно перебував під слідством і судом більше двох календарних років. Протягом усього досудового слідства та під час розгляду справи судом були порушені його нормальні життєві звязки. Для організації свого життя він витратив додаткові зусилля. Ним було зайво витрачено особисту енергію та час, які міг витратити з користю, як для суспільства, так і для своїх родичів, близьких людей, а також для себе. Моральні страждання, отримані ним при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності та перебуванні під судом, призвели до погіршення стану здоровя, позбавили можливості реалізовувати свої звички та бажання. На нервовому підґрунті з-за притягнення до кримінальної відповідальності і перебування під слідством і судом у нього в організмі підвищився рівень цукру, що стало наслідком захворювання на цукровий діабет, що підтверджується довідкою від 02.10.2015 року з Яковенківської амбулаторії сімейного лікаря. Погіршились стосунки із оточуючими людьми, так як його тривалий час вважали злочинцем, знизився авторитет в суспільстві і це при тому, що він був і є діючим депутатом Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області ІІІ, IV, V, VI скликань. Йому завдано моральну шкоду тими органами, які повинні захищати права і свободи людини, громадянина, стояти на шляху протиправних зазіхань окремих непорядних представників правоохоронних структур, що використовують своє службове становище у власних інтересах, які, притягаючи до кримінальної відповідальності, можливо виконували замовлення, а не діяли у відповідності до вимог законодавства. Сам факт притягнення, і проведена посадовими особами органів досудового слідства і прокуратури процедура незаконного притягнення його - законослухняної людини до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, перебування більше двох років підряд під слідством і судом в статусі підозрюваного і обвинуваченого в тяжкому злочині, вочевидь вже є тими обставинами, що спричинили глибоку душевну і психологічну травму, викликали повязані з цим моральні страждання і переживання. 18.10.2013 року, близько 10 год. 30 хвилин, при виконанні слідчих дій в кабінеті №33 Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області, а саме після повідомленя про закінчення досудового слідства і подальше направлення справи відносно нього до суду, він став почувати себе зле, тому слідчим Нечитайло В.Н. до нього була викликана швидка допомога. Прибувший за викликом фельдшер надав йому необхідну медичну допомогу, вколов кілька разів внутрішньомязово ліки, що потягло за собою подальшу неможливість і відмову від участі в слідчих діях за станом здоровя, про що слідчим було складено протокол за участю двох понятих. З урахуванням тривалості перебування його під слідством і судом, виходячи з кількості викликів до слідчого і кількості відбувшихся по справі судових засідань (а їх було 14), вважає, що в цей час він користувався обмеженою свободою, хоча запобіжні заходи до нього і не застосовувались. Враховуючи також суттєве погіршення стану здоровя та зниження авторитету в суспільстві як депутата місцевої ради, спричинену йому моральну шкоду він оцінює в 100 000,00 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали просили його задовольнити в повному обсязі . Представник прокуратури Харківської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала надала свої письмові заперечення, просила в їх задоволенні відмовити посилаючись на пояснення які долучені до матеріалів справи та в ході судового розгляду. /а.с.70-73/ Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, однак надав суду заперечення в яких позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. /а.с.65-67/ Представник ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області позовні вимоги не визнала, надала свої письмові заперечення, просила в їх задоволенні відмовити. /а.с.94-96/ Представник Головного Управління Національної поліції України в Харківській області в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, 21.05.2015 року Балаклійським районним судом Харківської області, був ухвалений виправдальний вирок, відносно [PERSON] згідно з яким він визнаний невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та виправданий у зв'язку із недоведеністю його вини. Згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2015 року апеляційну скаргу прокурора Балаклійського району Харківської області залишено без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 21.05.2015р. без змін. Згідно ч.ч.1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Пунктами 3 і 5 ч.1 ст.3 цього ж Закону та п.7 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3, 5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч.ч.5, 6 ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та абз.1, 2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Суд вважає доведеним те, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки мається виправдувальний вирок суду відносно позивача, незаконність його перебування під слідством та судом встановлено цим вироком. Проте, щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом позивача [PERSON], а саме з 19.08.2013 року ( оголошення підозри) по 08.09.2015 року ( винесення ухвали апеляційного суду ), загальний строк складає 24 місяці 21 день, та враховує при визначенні розміру моральної шкоди позбавлення позивача можливостей у повному обсязі реалізувати ним свої звички і бажання, суттєве погіршення стану його здоровя та зниження авторитету в суспільстві як депутата місцевої ради. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial