Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

ТОВ «ФГ-ОЛІМП» в особі [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом від імені та в інтересах [PERSON], посилаючись на ту обставину, що 08.04.2015 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №490938170. На підставі кредитного договору [PERSON] отримала кредит в сумі 7089,33 гривень зі сплатою 39,9% річних, строком до 09.04.2020 року. Представник позивача вважає, що при укладання вищевказаного кредитного договору були порушені права [PERSON], зокрема, як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», Конституції України, ЗУ «Про третейські суди», оскільки позичальника\~належним чином не було\~ознайомлено з інформацією про умови кредитування та щодо рефінансування кредитної картки. Позивач вважає, що п.4 Кредитного договору не відповідає вимогам ст.61 Конституції України і ч.3 ст.509 ЦК України. Також представник позивача вважає, що п.6 Кредитного договору, який містить умову про третейське застереження, є недійсним. У звязку з цим представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати недійсним кредитний договір №490938170 від 08.04.2015 року, зобовязати Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» прийняти від [PERSON] суму залишкової заборгованості у розмірі 6159,33 гривень у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту. В судове засідання представник позивача [PERSON] та [PERSON] не зявились. Від [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення в яких зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490938170. Згідно умов договору [PERSON] отримала кредит в сумі 7089,33 гривень зі сплатою 39,9% строком до 09.04.2020 року (а.с.69). Згідно із ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 1, 3 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стосовно посилання представника позивача на той факт, що під час підписання кредитного договору №490938170 від 08 квітня 2015 року [PERSON] не була ознайомлена з умовами кредитування та рефінансування кредитної картки, тобто не отримала повну інформацію щодо умов надання кредиту, судом встановлено згідно п.5 Кредитного договору [PERSON] своїм особистим підписом засвідчила, що підписанням цього Договору вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками,інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому розяснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього Договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення; що вона в письмовій формі ознайомлена з Загальними умовами рефінансування кредитної картки в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №1577 від 10 червня 2014р., які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які їй розяснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна (а.с.69). З чого також вбачається, що підписуючи Кредитний договір №490938170 08.04.2015 року сторони дійшли згоди щодо його змісту та згодні на зазначені умови, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, аналогійний правовий висновок міститься також в постанові Верховного Суду України №522/2038/14 від 12 жовтня 2016 року. З вищевикладених обставин вбачається, що сторони домовились про всі умови оскаржуваного Кредитного договору, його сукупну вартість та дійшли згоди з цього приводу, жодних доказів всупереч цьому та добровільності підписання спірного договору позивачем чи її представником до суду не надано, тому суд не вбачає підстав, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання недійсним спірного Договору. Щодо порушення ч.1 ст.61 Конституції України незаконним в пункті 4 спірного Кредитного договору подвійної відповідальності за невиконання зобовязання, яким передбачено за кожне допущене Позичальником Прострочення платежу він сплачує Банку штраф у розмірі 50,00 гривень, також якщо прострочення платежу триває 5 (пять) і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, Позичальник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного Прострочення платежу. Судом встановлено, що під час укладання спірного договору Банк надав [PERSON] інформацію про всі штрафи, повязані з невиконанням умов кредитного договору, про що зазначено в п.5 спірного Кредитного договору, який позивач підписала, чим надала письмове підтвердження про ознайомлення зі всіма умовами в повному обсязі, а саме щодо кредитних умов, мети, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, відсоткову ставку, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердила згоду на укладання договору своїм підписом в ньому. Також жодних заперечень у спірному Договорі під час його укладання [PERSON] не зазначено та стороною позивача інших доказів, які підтверджують невизнання зазначеної умови спірного кредитного договору, суду не надано, тому суд не вбачає підстав, передбачених ч.1 ст.61 Конституції України для визнання недійсним Кредитного договору №490938170 від 08.04.2015 року вцілому. Стосовно посилання представника позивача відносно третейського застереження, що на час укладення спірного Кредитного договору між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту споживачів, необхідно зазначити, що згідно ч.2 ст.1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарський правовідносин, крім випадків, передбачених законом, а відповідно ст.11 цього закону Третейські суди вирішують спори на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України. Статтею 12 Закону України «Про третейські суди», передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Пунктом 6 спірного Кредитного договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], сторони погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в звязку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх невирішених Сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між Сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору, не виключний перелік яких визначений Розділом №2 цього Договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невідємною частиною цієї третейської угоди та з якими Сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні. Сторони також підтверджують, що вони ознайомлені та згодні з Положенням про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (надалі Положення), а також підтверджують, що мають можливість в подальшому ознайомлюватись зі змістом Положення та Регламентом на web-сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Сторони погодились, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в звязку з Кредитним договором (а.с.69). Відповідно до практики Верховного Суду України, де Ухвалою від 21 квітня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України встановила: «Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ЦПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин с звернення до третейського суду. Таким чином, Третейське застереження у зазначеному Договорі було укладено з дотриманням усіх вимог, які передбачені ст.12 Закону України «Про третейські суди» тому підстав для визнання його недійсним немає, крім того позивачем не наведено жодного конкретного факту, на підставі якого третейське застереження у договорі може бути визнано недійсним. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав, передбачених ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.61 Конституції України, ст.6 Закону України «Про третейські суди» для визнання недійсним спірного Кредитного договору. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Кредитний договір №490938170 від 08.04.2015 року відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України «Про третейські суди», Конституції України та Цивільному кодексу України, тому підстав для визнання недійсним Договору відповідно до вимог ст.ст.203,215 ЦК України у справі суд не вбачається, та в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі\~ за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed