Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Приватний нотаріус ЗМНО Корнієнко Я.С. про визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року, що видане Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожному із співвласників фактично належить по 1/5частині квартири. [INFO] помер їх дідусь - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України була його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Усі спадкоємці прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті, та звернулися з відповідною заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Гура М.Г. Тобто кожному належить в порядку спадкування за законом по 1/10 частині (1/5:2) квартири [ADDRESS] . [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 14.06.2005 року після смерті [PERSON] , посвідчене державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Гура М.Г. за р№1-1224. [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права. [INFO] померла їх мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 3/10 частку квартири [ADDRESS] (1/5 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року та 1/10 в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ). Позивачі прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , на 3/20 частини (3/10:2) квартири [ADDRESS] , кожному. [INFO] померла їх бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 3/10 частку квартири [ADDRESS] (1/5 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року та 1/10 в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] ). При житті [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно, що належить їй на день смерті вона заповідала [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті та також звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., де була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , але приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.12.2018 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з тим, що відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року, позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Отримати дублікат свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року та зареєструвати його в державній реєстраційній службі не можливо так як цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Також у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS] , а саме свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року, що видане Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради, необхідно підтвердження їх прав власності на 1/5 частину квартири кожному. Отримати дублікат свідоцтва про право власності на житло та зареєструвати його в управлінні державної реєстрації прав на нерухоме майно неможливо у зв`язку зі смертю інших співвласників квартири. Позивачі просять:визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з втратою свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року, що видане Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради, та на 3/10 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а взагалі визнати право власності на 1/2 частину квартири; визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з втратою свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року, що видане Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради. Ухвалою суду від 13.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.04.2019 року підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивачі, представник позивача [PERSON] , адвокат Мєдвєдєва А.В. в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, просять його задовольнити. Представник відповідача Запорізької міської ради в судове засіданні не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить винести рішення на розсуд суду, відзиву на позов або зустрічний позов до суду не подав. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовні вимоги позивачів, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про визнання права власності на майно і вважає встановленими такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999р., що видане Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира за адресою [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тобто, кожному із співвласників зазначеної квартири належить по 1/5частки. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2005 року, яке посвідчене державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Гура М.Г. за р№1-1224, [PERSON] належить 1/10 частина квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2005 року, яке посвідчене державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Гура М.Г. за р№1-1226, [PERSON] належить 3/20 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2005 року, яке посвідчене державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Гура М.Г. за р№1-1228, [PERSON] належить 3/20 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 10.01.2016 року померла [PERSON] , про що складено 11.0. 2016 року відповідний актовий запис №18. Як вбачається з копії спадкової справи заведеної після померлої [INFO] [PERSON] ,з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . При житті [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно, що належить їй на день смерті вона заповідала [PERSON] . До складу спадкового майна входить 3/10 частки квартири [ADDRESS] , які складаються з 1/5 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року та 1/10 в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Корнієнко Я.С. від 12.12.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі ст.1268,1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1ст. 1297 ЦК України). Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача [PERSON] можливості здійснювати права власника та порушує ч.1ст. 317 ЦК України, ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У зв`язку з втратою правовстановлюючого документа на квартиру, а саме свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.03.1999 року, що видане Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради та зареєстровано ОП ЗМБТІ 28.04.1999 року позивачам необхідно підтвердження їх прав власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , кожному. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Томуми змушені звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обрані позивачами способи захисту їх прав передбачені законом і відповідають йому. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30.11. 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved