Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що предметом діяльності підприємства «Полтаватеплоенерго» є надання послуг з централізованого постачання гарячої води. Нарахування за послуги теплопостачання здійснюються у відповідності до встановлених тарифів. Крім того, зазначає, що взаємовідносини підприємства «Полтаватеплоенерго» та відповідача по наданню послуг з теплопостачання врегульовані договором від 13.02.2013. Предметом даного договору є надання послуг з централізованого теплопостачання в квартиру відповідача [ADDRESS], загальною опалювальною площею 47,9 кв.м. Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору, споживач зобов'язувався оплачувати за спожиті послуги до 10 числа наступного за розрахунковим місяця. Розмір плати за надані послуги становить: за послугу централізованого опалення - 30,26 грн./кв.м. за місяць протягом опалювального періоду, за послугу з централізованого постачання гарячої води - 73,35 грн./куб.м. Між тим, відповідач порушив умови укладеного договору, обов'язок по оплаті спожитих послуг теплопостачання виконував не належним чином. Таким чином, за період з 01.03.2014 по 01.11.2016 утворилась заборгованість в сумі 10373,41 грн. Згідно з п. 10.10 договору, підприємство та відповідач дійшли до згоди збільшити строк позовної давності до 10 років та встановили, що вказаний строк застосовується до правовідносин, які виникли до його укладення. Також, за період з 01.05.2014 по 01.11.2016 нараховано індекс інфляції в сумі 1881,09 грн. та 3% річних в сумі 315,05 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 12569,55 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути на свою користь сплачений судовий збір. Представник позивача за довіреністю Борута Е.В. в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання справи рекомендованими листами, які повернулися на адресу суду з відміткою про неотримання «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що предметом діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є надання послуг з централізованого постачання гарячої води. Нарахування за послуги теплопостачання здійснюються у відповідності до встановлених тарифів. Пунктами 14, 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 №572 встановлено, що плата за використання теплової енергії власниками квартир (будинків), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими у встановленому порядку тарифами та строки. [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ВТВ/064658, що посвідчений приватним нотаріусом Дробітько В.В. 28.11.2012р. (реєстр. №1505) є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується даними витягу про державну реєстрацію прав № 37027831 від 27.12.2012, а також даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №100558616 від 17.10.2017р., а тому учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме вона (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). 13.02.2013 між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та представником [PERSON] за довіреністю - [PERSON] укладено договір про надання послуг теплопостачання. Особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім'я [PERSON] За умовами вищевказаного договору, виконавець зобов'язався надавати споживачеві та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язався своєчасно здійснювати та оплачувати послуги на умовах цього договору. Відповідно до п.п. 4.1.1. зазначеного договору, споживач зобов'язувався вносити платежі за оплату послуг - не пізніше ніж 20 числа наступного за розрахунковим місяця. В судовому засіданні також встановлено, що розмір плати за надані послуги становить: за послугу централізованого опалення - 30,26 грн./кв.м. за місяць протягом опалювального періоду, за послугу з централізованого постачання гарячої води - 73,35 грн./куб.м. Між тим, відповідач порушив умови укладеного договору, обов'язок по оплаті спожитих послуг теплопостачання, в наслідок чого, за період з 01.03.2014 по 01.11.2016 утворилась заборгованість в сумі 10373,41 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який надано позивачем та досліджено в судовому засіданні. За весь період надання послуг відповідачем періодично проводились оплати, але вони не відповідали нарахованим сумам і носили нерегулярний характер, що підтверджує факт визнання відповідачем боргу перед Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго». Згідно із ч. 3 ст. 118 ЦПК України позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.10.2016 заявнику відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, на підставі п. 4 ч. 6 ст. 100 ЦПК України. Тобто, на підставі ч. 2 ст. 101 ЦПК України, у заявника виникло право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України. Таким чином, з моменту надання споживачу послуг, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 14, 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нарахування за послуги теплопостачання здійснюються у відповідності до встанвлених тарифів: з 01.07.2014р. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 06.06.2014р. №650 (в ред. постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 13.06.2014р. №664), встановлено тарифи на послугу з централізованого постачання гарячої води; за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання- 25,60грн./куб.м. (з ПДВ), за відсутності рушникосушильників - 23,88грн./куб.м. (з ПДВ); за відсутності в квартирі споживача засобу обліку гарячої води, нарахування плати за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води на одну особу здійснюється, виходячи з вартості 1куб.м. гарячої води, кількості діб надання послуг у розрахунковому місяці та норми питомого водоспоживання, затвердженого рішенням Полтавської міської ради №354 від 28.12.2012р.; з 01.08.2014р. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 27.06.2014р. №792 внесено зміни до постанови №650 від 06.06.2014р. та встановлено нові тарифи: на послугу з централізованого постачання гарячої води - за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 28,15грн./куб.м. води (з ПДВ), за відсутності рушникосушильників - 26,43грн./куб.м. води (з ПДВ); на послугу з центрального опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 384,07грн./Гкал (з ПДВ); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 8,83грн./кв.м. за місяць протягом опалювального періоду (з ПДВ). Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015р. «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб»єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», встановлено такі тарифи: на послугу з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 42,53грн./куб.м. води (з ПДВ), за відсутності рушникосушильників - 39,49грн./куб.м. води (з ПДВ) з 08.05.2015р.; на послугу з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 663,32грн./Гкал (з ПДВ); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 14,86грн./кв.м. за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ). З 01.07.2016р. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.06.2016р. №1101 внесено зміни до постанови №1171 від 31.03.2015р. і встановлено нові тарифи: на послугу з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 79,48грн./куб.м. води (з ПДВ), за відсутності рушникосушильників - 73,35грн./куб.м. води (з ПДВ); на послугу з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1350,66грн./Гкал (з ПДВ); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 30,26грн./кв.м. за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ). Відповідачем до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості наданих послуг, як і не доведено фактів невиконання позивачем обов'язку з надання вищевказаних послуг. На час розгляду справи договір про надання послуг теплопостачання від 13.02.2013 недійсним чи розірваним не визнаний. Правовідносини між співвласниками майна як суб'єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Відповідно до практики ВССУ від 20.11.2013р. (справа №6-29503св13) від 17.09.2014р. (справа №6-6707св14), від 15.10.2014р. (справа №6-29394св14), коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов»язки з оплати вказаних пслуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є загальнообов'язковим до виконання сторонами. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.Крім того, пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 30.10.2013р. (справа №6-59цс13), у постанові від 20.04.2016р. (справа №6-2951цс15). В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] допустила прострочення виконання своїх зобов'язань, а тому позивач має право на отримання 3% річних - 315,05 грн. та інфляційних - 1881,09 грн., передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, - за період з 01.05.2014 по 01.11.2016. Відповідачем до суду не надано доказів, які б спростовували правильність наведеного позивачем розрахунку простроченої заборгованості за кредитом, інфляційних та 3% річних. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач отримує послуги з теплопостачання, але всупереч умов договору та вимог чинного законодавства здійснює їх оплату частково, від оплати в повному обсязі ухиляється, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, з відмовою від отримання послуг до позивача не зверталася, а тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість у розмірі 12569 грн. 55 коп., з яких: борг - 10373 грн. 41 коп., інфляційні - 1881 грн. 09 коп., 3% річних - 315 грн. 05 коп. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» слід стягнути судові витрати в сумі 1378 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved