Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в якому прохає встановити ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди у відсотковому співвідношенні та стягнути з [PERSON] і Відкритого акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» (надалі - СК «Оранта») в солідарному порядку суму страхового відшкодування в розмірі 50816,57 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 506,17 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 03 березня 2010 року трапилася ДТП за участю застрахованого в СК «ПЗУ Україна» автомобіля «Honda Civik», державний номер - [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ-21099», державний номер - [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілю [PERSON] було спричинено механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту, а відповідно і страхового відшкодування, становила 50816,57 грн. За договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та СК «Оранта», згадана страхова компанія взяла на себе зобов'язання здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам під час ДТП , яке сталося з участю забезпеченого транспортного засобу. Після виплати страхового відшкодування СК «ПЗУ Україна» вимагає від [PERSON] та СК «Оранта» відшкодування своїх фактичний затрат. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, представник позивача до залу суду не з'явився, звернувся із письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягав на задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість. Представник відповідача СК «Оранта» прохав у задоволенні позову відмовити, а провадження у справі закрити, посилаючись на наявність рішення Господарського суду м.Києва, яким СК «ПЗУ Україна» відмовлено у задоволенні позову про стягнення з СК «Оранта» страхового відшкодування у порядку регресу. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, суд вважає, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» та Законом України «Про страхування». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що 25 вересня 2009 року між [PERSON] та СК "ПЗУ Україна" (попередня назва - відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна"), був укладений Договір страхування транспортних засобів № КІТ 11829, предметом якого є страхування автомобіля "Honda Civic" державний реєстраційний номер - [NUMBER] (а.с.4). Предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним транспортним засобом на випадок настання страхових подій, а саме до страхових випадків відноситься: дорожньо-транспортні пригоди; незаконне заволодіння; протиправні дії третіх осіб; інші випадкові події (пожежа, вибух або самозаймання транспортного засобу, стихійне лихо чи природні явища і т.п.). 03 березня 2010 року в районі будинку №18 по вул.Строни в м.Комсомольську Полтавська область трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля "Honda Civic", державний номер - [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля "ВАЗ-21099", державний номер - [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 квітня 2010 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Цією ж постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.14). В подальшому, до СК "ПЗУ Україна" звернувся Страхувальник [PERSON] із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв'язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування № КІТ 11829 (а.с.6). Позивач на підставі Страхових актів та розрахунків суми страхового відшкодування до них, виходячи із видаткової накладної від 22.06.2010 року та акту здачі-прийняття робіт, враховуючи ремонтну калькуляцію № 0030300016 від 02.04.2010, здійснив виплату страхового відшкодування на користь Страхувальника, в розмірі 50 816,57 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5735 від 06.05.2010 року № 8450 від 27.07.2010 року (а.с.16-24). Отже, фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком складають 50 816,57 грн. Постановою суду від 02 квітня 2010 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху як [PERSON], так і [PERSON], а тому шкода, заподіяна в результаті ДТП, що сталося 03 березня 2010 року відшкодовується як [PERSON], так і [PERSON] Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності)… при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного…" Із змісту постанови суду від 02 квітня 2010 року вбачається, що 03 березня 2010 року близько 14 год. 00 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки "Honda Civic", державний номерний знак - [NUMBER], рухався по вул. Строна в м. Комсомольську. В цей же час по вул. Строни в м. Комсомольську рухався автомобіль марки «ВАЗ - 210990», державний номерний знак - [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В районі Т-подібного примикання вул. Короленко, розпочинаючи маневр розвороту з узбіччя водій [PERSON] не впевнився в безпеці маневру перед заокругленням дороги і виїхав в межі проїзної частини, чим створив перешкоду для руху автомобіля марки "Honda Civic". В свою чергу водій [PERSON] не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожні умови під час виникнення на проїзній частині перешкоди для руху, внаслідок чого не впорався з керуванням, різко змінив напрямок руху та допустив наїзд на перешкоду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Honda Civic" отримав механічні пошкодження (а.с.14). З огляду на викладене та враховуючи причинно-наслідковий зв'язок між діями водія [PERSON], який виїхав на проїзну частину з узбіччя, чим створив перешкоду для руху автомобіля під керуванням [PERSON], та їх наслідками у виді пошкодження автомобіля "Honda Civic", суд вважає, що ступінь вини водія [PERSON] становить 70 відсотків. Таким чином, з урахуванням ступеня вини на користь СК "ПЗУ Україна" підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 35571,60 грн. (50816,57 - 30% = 35571,60). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п.38.2.3 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З огляду на викладене, суд вважає, що позов СК "ПЗУ Україна" є обґрунтованим і підлягає задоволенню частково. Так, з відповідача СК «Оранта» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика, тобто в розмірі 24990 грн., решта в розмірі 10581,60 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] (35571,60 - 24990 = 10581,60). Вимога позивача про стягнення страхового відшкодування з відповідачів у солідарному порядку задоволенню не підлягає, так як не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі викладеного, суд вважає хибними і не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача [PERSON], в яких він наполягає на тому, що згадана дорожньо-транспортна пригода трапилася лише з вини водія [PERSON] та розмір відновлювального ремонту його автомобіля, а відповідно і розмір страхового відшкодування, є завищеним, так як належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Під час судового розгляду представник СК «Оранта» наполягав на закритті провадження у справі з тих підстав, що набрало законної сили рішення Господарського суду м.Київа від 12 лютого 2013 року, яким СК "ПЗУ Україна" відмовлено у стягненні з СК «Оранта» відшкодування згаданого страхового відшкодування в порядку регресу. Однак, ці твердження суд вважає неспроможними, так як згадане рішення ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, але з інших підстав (а.с.55). Питання про судові витрати вирішено судом відповідно до ст.88 ЦПК України. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. За таких обставин на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір за ставками, як вони визначені ст.4 ЗУ «Про судовий збір», а саме з СК «Оранта» в розмірі 249,90 грн. (24990. х 1%), з відповідача [PERSON] - 105,82 грн. (10581,60 х 1%). На підставі викладеного та

Outcome: partial