Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа опіки та піклування Літинської РДА про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. В позові зазначає, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 15.04.2005 року. Від даного шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Який, з моменту розірвання шлюбу, проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області, справа №2-478/06 від 30.03.2006, з відповідача, [PERSON], стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ? частин всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2006 і до досягнення сином повнолітня. Відповідач жодного разу не сплачував аліменти. Позивач вказує, що на даний час, матеріальне становище [PERSON] змінилося, він отримує нерегулярний, мінливий дохід, тому просить змінити розмір стягуваних аліментів, визначивши їх у твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно. Крім того, [PERSON] зазначає, що [PERSON], який є батьком її неповнолітнього сина, [PERSON], взагалі не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду,не спілкується з дитиною, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, як сладову виховання. Відповідач взагалі не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, не створює умов для отримання ним освіти. Тобто, [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Тому, позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів її неповнолітнього сина, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Тому, вона звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач, [PERSON], позов підтримала в повному обсязі та просила задовільнити. Суду пояснила, що відповідач не займається вихованням та утриманням їхнього неповнолітнього сина, не цікавиться його життям, здоров'ям, матеріально не забезпечує, тобто відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому просить позбавити відповідача батьківських прав. Крім того, [PERSON], просила змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів. Пояснила, що на даний час він має нерегулярний дохід, періодично їздить на заробітки за кордон, тому у зв'язку із зміною його матеріального становища просить змінити розмір стягуваних аліментів на тверду грошову суму, а саме на 800 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття. Представник третьої особи Джигун О.Л. суду пояснила, що вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON], 2003 р.н., оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Також зазначила, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини Літинської РДА, [PERSON] не з'явився. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які є у справі, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між стронами існують сімейні правовідносини. Копія свідоцтва про розірванн шлюбу (а.с.7) підтверджує, що, 15.04.2005 року, позивач, [PERSON] розірвала шлюб із відповідачем [PERSON] Із копії свідоцтва про народження (а.с.6) встановлено, що [PERSON], народився [INFO], його батьком є відповідач у справі, [PERSON]. Копія рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30.03.2006 (а.с.8) підтверджує той факт, що із відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача, на утримання сина, [PERSON], 2003 р.н., в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. На виконання вказаного рішення, видано виконавчий лист, який направлено на виконання до Соснівського відділу державної виконавчої служби (а.с.9). Як встановлено із довідки про склад сім'ї (а.с.12), [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS], її син, [PERSON], [INFO], проживає разом із мамою та перебуває на її утриманні. Копії довідки та характеристики, які видані виконавчим комітетом Дяковецької сільської ради (а.с.11,13) свідчать, що [PERSON] проживає разом із неповнолітнім сином, [PERSON], 2003 р.н., самостійно займається його вихованням, за місцем проживання характеризується позитивно. Батько дитини, [PERSON], за час проживання сім'ї на території Дяковецької сільської ради, а саме з 2006 року, до сина не навідувався та не брав участі у його вихованні. Інформація із навчального закладу (а.с.10) підтверджує, що [PERSON], 2003 р.н., є учнем 8 класу Літинської СЗШ І-ІІІ ст.№1. Вихованням та навчанням учня займається мама, [PERSON], яка виконує батьківські обов'язки одноосібно, адже батько, [PERSON], за час навчання дитини, щоденним шкільним життям не цікавиться. Висновок служби у справах дітей Літинської РДА підтверджують той факт, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, [PERSON]. Він не цікавиться його життям, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. Крім того, на засідання комісії з питань захисту прав дитини, [PERSON] не з'явився. Тому, із вказаних вище підстав, комісією зроблено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який є батьком неповнолітнього [PERSON], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, він не забезпечує дитину необхідним, матеріально не утримує, взагалі не цікавиться його життям, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року передбачено, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. У національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських права, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. Більше того, усі обставини свідчать про те, що він продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків. Він не цікавиться життям сина, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. Крім того, судом з'ясовано, що [PERSON] родинних стосунків з дитиною взагалі не підтримує. Тому, суд вважає, що розлучення неповнолтінього [PERSON] з його батьком, буде в найкращих його інтересах. Відповідно до ППВС України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п. 15 передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних нормморалі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до практики ЄС "справа Гаазе проти Німеччини" п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей. У рішенні по справі " Хант проти України " п 54. зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення усправі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Савіни проти України" п.47 зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Тому, зважаючи на наведене, позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Ураховуючи те, що відповідач на день ухвалення рішення про стягнення із нього аліментів у частці від доходу працював, однак на даний час, він не має постійного місця роботи, має дохід від тимчаосивх заробітків за кордоном, що у відповідності до вимог ст. 184 СК України, є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі і свідчить про зміну матеріального стану відповідача, який є платником аліментів, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду від 30.03.2006, у частці від заробітку (доходу), визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дитину до її повноліття. Змінюючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що обов'язок утримувати дитину є рівнозначиним обов'язком як батька, так і матері, крім того, ураховуючи, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Тому, з урахуванням даних обставин, а також з метою забезпечення інтересів дитини та захисту її права на утримання батьками, суд приходить до висновку, що зміна розміру аліментів на тверду грошову 800 гривень щомісячно, в даному випадку, буде необхідним та достатнім. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 1060,00 грн., які складаються з 640,00 грн. - судовий збір, а також 420, 00 грн. - вартість оплати оголошення про виклик відповідача в пресі, що підтверджено квитанціями.

Outcome: approved