Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 21.03.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500354810 на суму 18282 грн., а 27.05.2013 року укладений кредитний договір № 500375838 на суму 16350 грн. 30.09.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата [PERSON]" було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата [PERSON] " перейшло право грошової вимоги до відповідача, в тому числі за вказаними кредитними договорами. 10.10.2016 між ТОВ "Дата [PERSON] " та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата [PERSON] " відступило ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" належне йому право вимоги до відповідача, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належало ТОВ "Дата [PERSON]". Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500354810 в сумі 36955,90 грн. та кредитним договором № 500375838 в сумі 35165,54 грн. Оскільки боржник не виконав свої зобовязання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитними договорами та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив застосувати строк позовної давності, позовні вимоги визнав частково. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 21.03.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500354810 на суму 18282 грн. та 27.05.2013 року буд укладений кредитний договір № 500375838 на суму 16350 грн. Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору № 500354810 від 21.03.2013 року банк надає позичальнику а позичальник приймає грошові кошти в сумі 18282 грн. із сплатою 0,01 % річних, з поверненням у строк до 22.03.2016 року. Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору № 500375838 від 27.05.2013 року банк надає позичальнику а позичальник приймає грошові кошти в сумі 16350 грн. із сплатою 11,99 % річних, з поверненням у строк до 28.11.2015 року. Договора містять положення, які регулюють порядок та умови погашення кредиту, заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків. Свої зобовязання за договором банк виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти в розмірі та порядку, визначених кредитними договорами. 30.09.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Дата [PERSON] " укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата [PERSON] " перейшло право грошової вимоги до відповідача, в тому числі за вказаними кредитними договорами. 10.10.2016 року між ТОВ "Дата [PERSON] " та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата [PERSON] " відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата [PERSON] ". Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором, та боржників за основними договорами , ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 500354810 від 21.03.2013 року в сумі 369955,90 грн., з яких: 16567,78 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 9388,12 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 11 000 грн. - пеня, штраф, неустойка, а також по кредитному договору № 500375838 від 27.05.2013 року в сумі 35165,54 грн., з яких: 15405,11 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 8760,43 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 11 000 грн. - пеня, штраф, неустойка. Згідно п. 2.3. договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок ТОВ "Дата [PERSON] " ціни прав вимоги в повному обсязі.... В дату отримання оплати ТОВ "Дата [PERSON]" у повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п 4.3. цього договору сторони підписують [PERSON] приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього договору. На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, від імені ТОВ "Дата [PERSON] " надіслано повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (а.с. 14). Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обовязку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу [PERSON] було надіслано повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та про включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу (а.с. 15). З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за кредитним договором № 500354810 в сумі 36955,90 грн. та за кредитним договором № 500375838 в сумі 35165,54 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається в ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти і розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даному випадку, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Отже, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року № 6-169цс14. Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116 цс13 зроблено правовий висновок стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому стягнення неустойки /пені, штрафу/ обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня /місяця/, з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З розрахунку заборгованості вбачається, що кошти на погашення кредиту вносилися відповідачем на картковий рахунок останній раз 22.10.2013 року (а.с. 13), до суду з позовом позивач звернувся 21.07.2017 року, де загальна заборгованість за договором нарахована станом на 10.10.2016 року. Тобто, трирічний строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією за період до 21.07.2014 року банком пропущено, а питання щодо поважності пропуску строку позовної давності позивачем не ставилось взагалі. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності ... є підставою для відмови у позові. В своїй письмовій заяві відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та вимоги за кредитним договором № 500354810 від 21.03.2013 р. визнає в частині стягнення заборгованості за період з 22.07.2014 р. по 23.03.2016 р., з урахуванням процентів за користуванням кредитом, в сумі 18984,63 грн., пеню і штраф за період з 22.06.2016 р. по 22.09.2016 р. в сумі 1050 грн, тобто за цим договором на суму 20 034,63 грн. Вимоги за кредитним договором № 500375838 від 27.05.2013 р. визнає в частині стягнення заборгованості за період з 25.07.2014 р. по 25.07.2016 р. в сумі 6561,27 грн., проценти за користуванням кредитом за період з 25.07.2014 р. по 25.07.2016 р. в сумі 1118,48 грн., пеню і штраф за період з 28.06.2016 р. по 28.09.2016 р. в сумі 1050 грн., тобто всього 8729,75 грн. Таким чином, загальний розмір вимог, що визнає відповідач складає 28764,38 грн. З огляду на викладені обставини, суд вважає за можливе застосувати до позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом, відсотками та комісією строк позовної давності та стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором № 500354810 від 21.03.2013 р. за період з 22.07.2014 року по 22.03.2016 рік (згідно графіку а.с. 7), з урахуванням процентів за користуванням кредитом, в сумі 18984,63 грн. За кредитним договором № 500375838 від 27.05.2013 р. за період з р. 28.07.2014 року (згідно графіку а.с. 18) по 28.11.2015 рік, з урахуванням процентів за користуванням кредитом, в сумі 15077,13 грн. В частині нарахування комісії, пені та штрафів, суд виходить з наступного. За положеннями ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, штраф і пеня є різновидами неустойки, яка нараховується у разі порушення боржником зобов'язання. Як вже зазначалось стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду Таким чином, позивач звернувся до суду захистом своїх прав 21.07.2017 року, отже для позовних вимог про стягнення пені та штрафу за період до 21.07.2016 року сплив строк позовної давності, а тому суд вважає за необхідне на підставі ст. 267 ЦК України відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штафу за період до 21.07.2016 року відмовити. Тобто, штраф і пеня за договорами рахується за період з 22.07.2016 р. Однак, враховуючи, що позивач просить стягнути штрафи і пеню станом на 10.10.2016 р., задоволенню підлягає стягнення штрафів і пені за період з 22.07.2016 р. по 10.10.2016 р., що складає 1050 грн. по кожному договору (згідно розрахунків а.с. 13, 24). Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 500354810 від 21.03.2013 року в сумі 20034,63 грн.: (18984,63 грн. + 1050 грн.) та за кредитним договором № 500375838 від 27.05.2013 року в сумі 16127,13 грн.: (15077,13 грн. + 1050 грн.), що разом становить 36161,76 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial