Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] у якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 ідеальних частин нежитлової будівлі, магазин "[INFO]" під літерою А-2, загальною площею 557,5 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], від 27 листопада 2013р., посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирсько області, [PERSON]; та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 ідеальних частин нежитлової будівлі, магазин "[INFO]" під літерою А-2, загальною площею 557,5 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS], зобов'язавши реєстраційну службу Бердичівського міськрайонного управління юстиції внести відповідні зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 вересня 2013 року апеляційним судом Житомирської області було винесено ухвалу, якою залишено без змін рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.05.2013р., згідно якого було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 2 475 552,95 грн. та кошти на судові витрати в сумі 3 219,00 грн. (три тисячі двісті дев'ятнадцять грн. 00 коп.), а всього 2 478 771,95 грн. (два мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч сімсот сімдесят одна грн. 95 коп.).На виконання вказаного рішення судом першої інстанції було видано виконавчий лист від 13.11.2013р. про примусове виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.05.2013 року № 0603/7357/12. Для примусового виконання зазначеного рішення суду позивач 26 листопада 2013 року звернувся у відділ ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції, після чого отримав Постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2013р. №41078727. В подальшому старший державний виконавець повідомила його, що відповідач відчужив належне йому нерухоме майно свої дочці [PERSON] шляхом укладання 27 листопада 2013р договору дарування 1/2 ідеальних частин нежитлової будівлі, магазин "[INFO]" під літерою А-2 загальною площею 557,5 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] Оскільки після укладання договору дарування [PERSON] продовжував розпоряджатися подарованою ним нерухомістю, підшукуючи орендарів, підписуючи від свого імені договори оренди, домовляється з орендарями про істотні умови договору та орендну плату, виступає в договорі оренди як орендодавець, отримує орендні платежі, частину з яких перераховує на його рахунок вважаю договір дарування таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а тому відповідно до статті 234 ЦК України він є фіктивним, та має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав вказаних у позовній заяві, додатково пояснила, що [PERSON], а не його дочка займався всіма питаннями щодо обслуговування цієї нерухомості. Фактично він подарував своїй дочці цю нерухомість після залишення в силі судом апеляційної інстанції рішення суду про стягнення з нього на користь позивача грошових коштів. Крім того у електронному листі [PERSON] вів мову про блокування виконавчого листа. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, та пояснила, що ще раніше їй батько пообіцяв подарувати магазин. Договір вирішили оформити у 2013 році. Оригінали документів на нерухомість знаходяться у неї вдома. Батько продовжує займатися підприємницькою діяльністю, оскільки він зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, а вона проживає у м. Житомирі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що він від імені своєї дочки, відповідно до норм Сімейного кодексу продовжує здійснювати підприємницьку діяльність, щодо обслуговування подарованої дочці нерухомості. Про те, що він фактично здійснював діяльність щодо всієї нерухомості, в тому числі і частки [PERSON], останній знав. Договір дарування нерухомості укладав з дочкою, оскільки мав таке право. Закону він не порушив. Представник відповідачів позов не визнав, пояснив, що [PERSON], маючи право розпорядитися своїм нерухомими майном, подарував його своїй дочці, бо так вирішили в сім'ї. Так як він проживає у Бердичеві, а дочка у Житомирі, і вона не має досвіду ведення підприємницької діяльності, [PERSON], маючи досвід ведення підприємницької діяльності, продовжував здійснювати діяльність щодо обслуговування нерухомого майна - магазину „[INFO]" по [ADDRESS]. Дослідивши докази, суд вважає, що в задоволення позову слід відмовити, виходячи з такого Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року [PERSON] подарував [PERSON] ( своїй дочці) ? ідеальну частку нежитлової будівлі, магазину „[INFO]" під літ. А-2, загальною площею 557,5 кв.м. по [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON] ( а.с. 12-13). Право власності на ? ідеальну частку нежитлової будівлі, магазину „[INFO]" під літ. А-2, загальною площею 557,5 кв.м. по [ADDRESS] 27.11.2013 року зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 61-62). Власником іншої ? ідеальної частки нежитлової будівлі, магазину „[INFO]" під літ. А-2, загальною площею 557,5 кв.м. по [ADDRESS] являється [PERSON] ( а.с. 14). Згідно із частинами першою та четвертою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із частинами третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Предметом договору дарування можуть бути нерухомі речі ( стаття 718 ЦК України ). За частиною другою статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 234 ЦК передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Укладення фіктивного правочину завжди відбувається з певною метою і умисно. Фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначених у частині п'ятій статті 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Як вбачається із статті 234 ЦК України ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. А отже, якщо одна сторона діяла лише "для вигляду", а інша намагалась досягти правового результату, то такий правочин не може бути визнаний фіктивним. Відповідно до статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону ( стаття 334 ЦК України). Як пояснила відповідачка [PERSON]. І ця обставина ніким не ос порена, правовстановлюючі документи, а саме оригінал спірного договору дарування ? ідеальної частка будинку [ADDRESS]. знаходиться у неї вдома. Крім того, як зазначалося вище, право власності на ? ідеальну частка будинку [ADDRESS] відповідно до вказаного договору дарування зареєстровано за [PERSON] Вищевказане свідчить про те, що [PERSON] прийняла дарунок та набула права власності на нього. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не довів перед судом відсутності у сторін спірного договору дарування наміру створити юридичні наслідки на момент укладання спірного договору дарування, оскільки обдарованим прийнято дарунок. Той факт, що договори оренди щодо приміщень у належному [PERSON] нерухомому майні - ? ідеальна частка будинку [ADDRESS] ( а.с. 65-73) після відчуження будівні укладав від свого імені попередній власник [PERSON] не може свідчити про фіктивність самого договору дарування в момент його укладання. Це може мати лише відповідні правові наслідки щодо самих договорів оренди. Твердження позивача, що договір дарування укладався лише для уникнення погашення боргу а не з метою настанні правових наслідків, суд не бере за основу, оскільки як зазначалося вище [PERSON] бажала настання правових наслідків договору дарування. Крім того що виконавчий лист про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] фактично пред'явлено до виконання 04 грудня 2013 року, після укладання договору дарування ( а.с. 54). Інші письмові документи, а саме роздруківку змісту повідомлень (а.с. 63), суд не бере за основу та не вважає належним та допустимим доказом, оскільки відповідач [PERSON] заперечив проти того, що він направляв листа з таким змістом, допускає редагування тексту. Крім того з тексту повідомлення суду не зрозуміло про яке приміщення та про який виконавчий лист йде мова. Оскільки позивачем не доведено, що діями обох сторін спірного договору дарування властива ознака фіктивності (що обидві сторони діяли лише для вигляду, а не для настання правових наслідків) позов безпідставний і не підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 214 ЦПК України при винесенні рішення, суд вирішує питання щодо скасування заходів забезпечення позову. Зважаючи, що суд відмовляє в позові, після набрання рішенням чинності, слід скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на на ? частку не житлової будівні, магазину „[INFO]", що знаходиться за адресою [ADDRESS], належного [PERSON], згідно ухвали Бердичівського міськрайсуду від 10 листопада 2014 року (а.с. 40)

Outcome: dismissed