Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк», як юридична особа з ідентифікаційним кодом 14351016 і правонаступник Акціонерного Банку «Факторіал-Банк» (ідентифікаційний код 14350784), звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення 938419,20 грн. заборгованості за договором кредиту солідарно достроково. На час розгляду спору правонаступником Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» внаслідок зміни найменування згідно з п.1.1. Статуту (нова редакція), зареєстрованого 27.06.2012р. (а.с. 90) є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (з ідентифікаційним кодом 14351016З). Заявами від 22.01.2013р. (а.с. 118-138), від 29.07.2013р. (а.с. 169) та від 02.12.2013р, представником Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» уточнено позовні вимоги, внаслідок чого сформульовано наступні позовні вимоги: - достроково стягнути з [PERSON], як солідарного боржника, заборгованість по невиконаним зобов'язанням у розмірі 951 895,53грн.(дев'ятсот п'ятдесят одну тисячу вісімсот дев'яносто п'ять) гривень 53 копійки та судові витрати 1820,00 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»; - достроково стягнути з [PERSON] заборгованість по невиконаним зобов'язанням у розмірі 951 895,53 грн. (дев'ятсот п'ятдесят одну тисячу вісімсот дев'яносто п'ять) гривень 53 копійки та судові витрати 1820,00грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» шляхом звернення стягнення на квартиру загальною площею 110,9м2, житловою площею 67,4 м2, що розташована за адресою:[ADDRESS], реєстраційний №17211643, шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Фідобанк», ЄДПОУ 14351016, що має місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул. Червоноармійська,10, права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) ; - виселити [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [PERSON] з квартири що розташована за адресою:[ADDRESS], та зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою у відділі Державної міграційної служби Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що як повний правонаступник кредитодавця та іпотекодержателя - Акціонерного Банку «Факторіал-Банк», має право на дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту в тому числі шляхом стягнення заборгованості солідарно з поручителя [PERSON] та шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, і, як наслідок, звернення стягнення на предмет іпотеки - на позов про виселення всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, яка є предметом іпотеки з відповідним зняттям цих осіб з реєстрації місця поживання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2008р. між Акціонерним Банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №108-В/46 під заставу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] отримав в кредит 100000,00 доларів США на строк по 19.06.2015р.та сплатою процентів в розмірі 12,5%річних. В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між Акціонерним Банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки квартири, що розташована за адресою:[ADDRESS] від 20 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 3802. Також в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між Акціонерним Банком «Факторіал-Банк» та поручителем [PERSON] 20 червня 2008 року було укладено договір поруки, згідно якого поручитель на протязі одного робочого дня від дати отримання від кредитора повідомлення про невиконання боржником зобов'язань, забезпечених порукою, повинен виконати відповідне зобов'язання. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, при цьому, подавши заяву про завершення розгляду справи у її відсутності, позовні та уточнені вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися без поважних причин, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливим розглядати справу у їх відсутності, згідно ст.169 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів. В той же час, суд приймає до уваги пояснення [PERSON], надані в судовому засіданні 06.02.2014 року, відповідно до яких позов заперечив з мотивів неправильного розрахунку кредитором розміру заборгованості, оскільки погашення кредиту ним здійснювалось достроково, та покликаючись на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб про який позивається позивач є непрозорим і призведе до неповного надходження коштів від продажу предмета іпотеки на погашення заборгованості за кредитним договором. Також суд приймає до уваги пояснення представника третьої особи - Відділу у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, надані в судовому засіданні 06.02.2014 року, відповідно до яких останній проти позовної вимоги про виселення заперечив в повному обсязі, а щодо інших позовних вимог покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8-11), 20.06.2008 року між Акціонерним банком „Факторіал-Банк", правонаступником всіх прав і обов'язків якого на сьогоднішній день є ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 108-В/46 під заставу нерухомого майна, відповідно до якого позивач надав відповідачеві [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 100 000,0 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 19.06.2015 року та сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 12,5% річних. Згідно п.п.3.3.2, 3.3.3 Договору кредиту (а.с.10) відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати проценти, одноразову комісію в розмірі та в строк, передбачені умовами Договору кредиту, щомісячно проводити часткове погашення Кредиту в строки та в сумі згідно з Графіком погашення заборгованості за кредитом (а.с.13-14). Відповідно до п.4.2 Договору кредиту (а.с.10) у разі порушення Позичальником строків повернення кредиту, сплати процентів або комісійної винагороди, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення у виконанні зобов'язань. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, 20.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася відповідати перед позивачем щодо сплати відповідачем [PERSON] суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісійних, а також можливих неустойок та інших витрат у розмірі, в строк та на умовах, передбачених Договором кредиту (а.с.16-18). Таким чином, на підставі ст.554 ч.1 ЦК України, встановлено солідарну відповідальність відповідачів. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, [PERSON] було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 110,9 кв.м., житловою площею 67,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-22). Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що станом на 20.07.2010 року загальний розмір заборгованості відповідачів по невиконаним зобов'язанням становить 938 419,20 гривень (а.с.31). Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору кредиту, Договору поруки та Іпотечного договору відповідачам була надіслана Вимога про дострокове повернення кредиту (а.с.25, 26), але така вимога відповідачами не виконана. Як вбачається з листа від 14 січня 2010 року, скерованого ПАТ «СЕБ Банк» на адресу поручителя [PERSON] - яким позивач у відповідності до п.3.2.3 Договору кредиту №108-В/46, Позикодавець самостійно змінив зобов'язання на дострокове повне погашення заборгованості. Встановивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, та що Позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до пункту 3.2.3. кредитного договору, не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У відповідності до ст.3607 ЦПК України, - Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У правовому висновку Верховного Суду України у справі про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, який викладений в постанові у справі № 6-155цс13 від 29 січня 2014 року вказано, що «Установивши, до договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору, не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися». Таким чином, суд приходить до висновку, що договір поруки є припиненим і тому позовні вимоги до [PERSON] не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог до [PERSON], суд приходить до висновку, що такі підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до Графіку погашення заборгованості за Кредитом, який є невід'ємною частиною Договору кредитування №108-В/46 від 20 червня 2008 року, [PERSON] зобов'язувався здійснювати часткове погашення Кредиту у сумах не менших, що наведені в графіку протягом кожного календарного місяця. Вказаним графіком встановлено, що останній платіж має бути проведений 19 червня 2015 року. На час розгляду даної справи в суді Відповідач 1 - [PERSON] протермінував більшість платежів, проте, згідно графіку, деякі платежі має виконати в майбутньому. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Вказане знайшло своє відображення у в правовому висновку Верховного Суду України у справі про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, який викладений в постанові у справі № 6-155цс13 від 29 січня 2014 року Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача до відповідача 1 ([PERSON]), а тому позов ПАТ «Фідобанк» в цій частині слід задоволити. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ПАТ „СЕБ Банк" 1700,00 гривень судового збору та 120,0 гривень витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою Іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. При цьому пред'явлення позову не є пред'явленням вимоги відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку", оскільки на момент звернення ПАТ «Фідобанк» до суду із позовом про виселення, його права повинні бути порушені відповідачами шляхом невиконання вимоги про звільнення житлового приміщення. Наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення із іпотечного житла. Тобто, при вирішенні позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати те, що виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом, зокрема при вирішенні цього питання слід чітко враховувати вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», якими встановлено певний порядок дій іпотекодержателя ( банку). При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, а саме: у разі, якщо мешканці не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами письмової вимоги про добровільне звільнення квартири, яка є предметом іпотеки, а тому суд приходить до переконання, що в частині виселення відповідачів слід відмовити. Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим ст. 39 Закону України "Про іпотеку"передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 зазначеного Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Проте, п.4.1. Іпотечного договору містить посилання на договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Так, 20.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого в разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов основного договору, Сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно буде здійснено шляхом продажу від імені Іпотекодержателя Предмету іпотеки, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині надання Публічному акціонерному товариству «Фідобанк», права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) підлягають до задоволення. Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved