Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначила, що у жовтні 2011 року із Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна їй стало відомо що на майно, яке їй належить на праві власності, а саме на: земельну ділянку, площею 4.9032 га., розташовану по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області; 5/36 частин сховища для техніки № 423 /секції 1-5/, розташованого по [ADDRESS]" у м. Коростені Житомирської області; паркетний цех та приміщення сушильних камер, розташованих по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області; адмінкорпус-їдальня-2 незавершеним будівництвом, розташованої по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області, накладено арешт. Підставами для накладення арешту зазначено заяви ст. слідчого Ковальчука А.М. ДПА в Житомирській області про реєстрацію обтяжень об'єктів нерухомого майна від 16.04.2008 року. Ці об'єкти нерухомого майна нею придбані в 2007 - 2008 роках та нотаріально посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстровані у відповідному реєстрі. 10.08.2012 року вона звернулася до ДПА у Житомирській області з листом про зняття арешту з нерухомого майна, однак їй було відмовлено у цьому та повідомлено, що цей арешт накладено в межах кримінальної справи по обвинуваченню директора ТОВ "Панорама Прес" [PERSON] Після цього їй стало відомо, що по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] Святошинським районним судом м. Києва [PERSON] засуджено за ст.212 КК України і в цьому вироку жодним чином не згадується навіть її прізвище та й не йде навіть мова про накладення арешту на її майно, власником якого не являється [PERSON] і ніякого до нього відношення не має. Ні з [PERSON], ні з ТОВ "Панорама Прес" ані цивільно - правових, ані господарських взаємовідносин вона не мала і не має. Ні родичкою, ні підозрюваною, ні обвинуваченою по вищезазначеній кримінальній справі, чи особою, яка несе матеріальну за дії [PERSON] чи ТОВ "Панорама Прес", вона не являється. Тому вважає, що слідчим накладено арешт на її майно безпідставно, а це обмежує її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, як це передбачено ст.317 Цивільного кодексу України. Тому вона звернулася в суд з даним позовом та просила суд звільнити з-під арешту та зняти заборону з 4 об'єктів її нерухомого майна. В подальшому [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд припинити арешт 4 об'єктів її нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, який просила задовольнити у повному обсязі, а також просила суд поновити строк позовної давності по позову, як такий, що пропущено з поважних причин. Зокрема позивачці про порушення свого права стало відомо саме 12.10.2011 року із Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Представники відповідачів заперечили проти позову та просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачкою пропущено строк позовної давності. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з наданими сторонами доказами та доведення перед судом їх переконливості, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.10.2011 року позивачці стало відомо що на майно, яке їй належить на праві власності, а саме на: земельну ділянку, площею 4.9032 га., розташовану по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області; 5/36 частин сховища для техніки № 423 /секції 1-5/, розташованого по [ADDRESS]" у м. Коростені Житомирської області; паркетний цех та приміщення сушильних камер, розташованих по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області; адмінкорпус-їдальня-2 незавершеним будівництвом, розташованої по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області, накладено арешт. Підставами для накладення арешту зазначено заяви ст. слідчого Ковальчука А.М. ДПА в Житомирській області про реєстрацію обтяжень об'єктів нерухомого майна від 16.04.2008 року (а.с.65-70а). Про накладення арешту на майно позивачці стало відомо із Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, який їй видано 12.10.2011 року (а.с.17-18, 174-175), а 11.06.2013 року вона звернулася до суду з даним позовом (а.с.2). З цього слідує, що позивачкою пропущено строк позовної давності на звернення в суд з позовом про порушення свого права з поважних причин, а тому строк позовної давності слід поновити, як такий, що пропущено з поважних причин, адже позивачці не було відомо про накладення арешту на її 4 об'єкти нерухомого майна. Про це відповідачами не спростовано будь-якими доказами, а тому позов в частині поновлення строку підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України - "Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки…" Судом також встановлено, що позивачці на час розгляду даної цивільної справи на праві приватної власності належить: - земельна ділянка, площею 4.9032 га., розташована по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області, на підставі державного акту про право власності на землю серії ЯГ № 805030, виданого 22.11.2007 року відділом земельних ресурсів у Коростенському районі та договору купівлі - продажу, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 17.10.2007 року, реєстровий № 9694, кадастрові номери земельної ділянки: №1822384400:08:000:0035 та № 1822384400:08:000:0036; - 5/36 частин сховища для техніки № 423 /секції 1-5/, розташованих по [ADDRESS]" у м. Коростені Житомирської області, на підставі договору купівлі - продажу нежилого приміщення, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 19.03.2008 року, реєстровий № 1933; - паркетний цех та приміщення сушильних камер, розташованих по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області, на підставі договору купівлі - продажу нежитлових приміщень та земельної ділянки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 17.10.2007 року, реєстровий № 9694; - адмінкорпус-їдальня 2 незавершеним будівництвом, розташована по [ADDRESS] у м. Коростені Житомирської області, на підставі договору купівлі - продажу нежитлових приміщень та земельної ділянки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 17.10.2007 року, реєстровий № 9694 (а.с.189-191). Встановлено і те, що 03 листопада 2009 року вироком Святошинського районного суду м. Києва [PERSON] засуджено за ст.212 КК України (а.с.30-32, 113-114). Судом досліджувались усі надані сторонами докази, які суд оцінивши їх в сукупності, не знайшов будь-яких фактичних даних щодо причетності позивачки [PERSON] ні з [PERSON], ні з ТОВ "Панорама Прес". Не встановлено і не доведено відповідачами щодо цивільно-правових чи якихось господарських взаємовідносин між [PERSON], ТОВ "Панорама Прес" чи інших підприємств, з якими мав зносини обвинувачений [PERSON] в межах кримінальної справи по його обвинуваченню. Також не встановлено і наявність між [PERSON] і [PERSON] будь-яких родинних стосунків. У ст.126 ч.1 Кримінального процесуального кодексу України (1961 року) було передбачено, що "…Забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії…" Оглянувши "Постанови про накладення арешту на майно" і "Заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна" від 16 квітня 2008 року слідчого слідчої групи прокуратури Житомирської області Ковальчука А.М. (а.с.65-70а), судом встановлено, що у цих постановах зазначено такі підстави накладення арешту на спірне майно, зокрема: "…здобуті злочинним шляхом, внаслідок ухилення від сплати податків, кошти були використані для придбання рухомого та нерухомого майна, зокрема: …належить [PERSON]. Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення виконання процесуальних рішень та вжиття заходів, спрямованих на забезпечення цивільного позову, передбаченої законом конфіскації майна та відшкодування завданих злочином збитків…" Однак із вироку Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2009 року визначено конфіскацію майна [PERSON], а аж ніяк не [PERSON], де також і не зазначено щодо наявності цивільного позову та його вирішення при постановленні вироку. Тому на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та про задоволення позову, оскільки в даному спорі вбачається, що органом досудового слідства неправомірно та без будь-яких на те законних підстав (помилково) накладено арешт на майно позивачки. Відповідно до приписів ст.ст.321, 328 Цивільного кодексу України - "Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів…" В зв'язку з такими обставинами суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а порушене право власності [PERSON] підлягає відновленню. Тому арешт на спірне нерухоме майно, накладений на підставі заяв ст. слідчого Ковальчука А.М. ДПА в Житомирській області №№ 7040/10/09-006, 7041/10/09-006, 7044/10/09-006, 7048/10/09-006 від 16.04.2008 року, підлягає припиненню, адже відповідно до ст.41 Конституції України - право приватної власності є непорушним.

Outcome: approved