Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку під час розгляду справи уточнював, до [PERSON], Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку „Індустріалбанк", третя особа відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання права власності та зняття арешту з майна. В обґрунтування остаточних уточнених позовних вимог позивач зазначив, що йому на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 21.05.2008 року, виданої [PERSON] з правом керування та розпорядження, яку вони вважають удаваним правочином купівлі-продажу, належить транспортний засіб PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 12.12.2013 року співробітниками ДАІ тимчасово затримано та вилучено автомобіль PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], у зв'язку з відкриттям відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області виконавчого провадження, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» наявної заборгованості. Посилаючись на вимоги ст.ст. 235, 316, 317, 319, 321, 334, 655, 656, 662 ЦК України, ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", позивач просив суд визнати за ним право власності на транспортний засіб PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, колір коричневий, шасі (кузов, рама, коляска) номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та зняти арешт з вищезазначеного автомобіля, накладеного відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області в порядку примусового виконання виконавчого листа Запорізького районного суду Запорізької області від 09.11.2011 року, у справі №2-1026, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості в сумі 1 144 407,77 грн., з покладенням витрат виконавчого провадження щодо перевезення та зберігання цього автомобіля на [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти заочного вирішення справи не заперечують. Представник відповідача ПАТ АКБ «Індустріалбанк» - Лада Н.М. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому суд визнає неявку відповідача у судову засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за її відсутністю на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочне рішення, проти чого не заперечує позивач та його представник. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивача, його представника, представника відповідача ПАТ АКБ „Індустріалбанк" про слухання справи за їх відсутності, та в зв'язку з неявкою відповідача [PERSON], фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, письмові докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з наступним. Із матеріалів справи вбачається, що відділом державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1026 від 09.11.2011 року, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості в сумі 1144407,77 грн., державного мита в сумі 1700,00 грн. та витрат ІТЗ судового процесу в сумі 120 грн. Як вбачається з протоколу огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.12.2013 року, на виконання цього виконавчого документа співробітниками ДАІ здійснено розшук майна боржника та вилучено транспортний засіб PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] Пунктом 5 частини 2 статті 11 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено право державного виконавця накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 57 цього Закону, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Актом державного виконавця відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Іскрою В.В. від 18.12.2013 року, на виконання доручення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області Чупіни К.О., в ході примусового виконання даного виконавчого документа проведено опис та арешт автомобіля PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, колір коричневий, шасі (кузов, рама, коляска) номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з передачею на відповідальне зберігання [PERSON]. Разом з цим, 21.05.2008 року [PERSON] на ім'я [PERSON] видана довіреність з правом користування і розпорядження (з правом виїзду за кордон) транспортним засобом PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в тому числі з правом зняття та постановлення його на реєстраційний облік в органах ДАІ, продавати, міняти, здавати в оренду, здавати під заставу, проведення заміни вузлів, агрегатів, кольору в автомобілі, розписуватися за власника, а також з правом виконання інших повноважень, які має власник майна. Дана довіреність посвідчена та зареєстрована приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за номером 914. Окрім того, матеріали справи містять розписку від 21.05.2008 року, що власноручно написана [PERSON], за якою остання отримала від [PERSON] гроші у розмірі 10500 доларів США, що є еквівалентом 52500 грн., за проданий автомобіль PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин (пункт 25). Судом встановлено та не спростовано сторонами у справі, що односторонній правочин - нотаріально посвідчена довіреність від 21.05.2008 року, видана [PERSON] на ім'я [PERSON] на право керування та розпорядження автомобілем PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, кузов номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], приховує інший двосторонній правочин - договір купівлі-продажу цього транспортного засобу, який сторони насправді вчинили. До правовідносин сторін за договором купівлі-продажу застосовуються положення глави 54 Цивільного кодексу України. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). У розумінні статті 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з викладених обставин у їх сукупності та кожного окремо, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] придбав у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортний засіб марки PEUGEOT моделі BOXER, 2001 року випуску, кузов номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який сторони приховали шляхом видачі [PERSON] на ім'я [PERSON] нотаріально посвідченої довіреності від 21.05.2008 року на право керування та розпорядження цим автомобілем та представлення розписки від 21.05.2008 року про отримання визначеної грошової суми за продаж даного транспортного засобу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено право, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, як міжнародні договори, ратифіковані державою Україна, так її національне законодавство, не передбачає задоволення вимог кредитора (стягувача) за рахунок майна, належного особі, яка відмінна від боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки позивачем доведено, а іншими сторонами у справі не спростовано, що йому на підставі удаваного правочину купівлі-продажу, оформленого довіреністю від 21.05.2008 року та розпискою від 21.05.2008 року, належить транспортний засіб PEUGEOT BOXER, 2001 року випуску, кузов номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], суд вважає, що позовні вимоги про вилучення його з-під арешту є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При викладених обставинах, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами у справі, виходячи з засад справедливості та розумності, суд вважає, за необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved