Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовними вимогами до ТОВ «ОН-ЛАЙН». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2016 р. здійснена заміна первісного відповідача ТОВ «ОН-ЛАЙН» на належного [PERSON] (т. 1 ас. 153). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2016 р. позов [PERSON] передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва (т. 1 ас. 155). В судовому засіданні 18.04.2017 р. представником позивача - [PERSON] подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої уточнено коло учасників процесу, а саме: позов пред'явлено до [PERSON] та Teka-Group Foundation, із зазначенням третьою особою: Громадська організація «Комітет по протидії корупції в органах влади» (т. 1 ас. 243-250-а). Ухвалою суду від 31.01.2018 р. позовні вимоги в частині до відповідача Teka-Group Foundation залишені без розгляду за заявою позивача [PERSON] (т. 2 ас. 13). В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням їх уточнень позивач та його представник просять визнати недостовірною поширену [INFO]. на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» з доменним ім'ям [INFO], інформацію, що стосується позивача [PERSON], наступного змісту: «В конце 2015 года новым секретарем Днепропетровского городского совета был назначен действующий глава партии «Гражданская сила» [PERSON]. Что уж тут сказать - личность он довольно скрытная и загадочная. Скрывать ему действительно есть что, ведь в безумные 90-ые он был известным на всю Украину криминальным авторитетом. Несмотря на все попытки его менеджеров и пиарщиков скрыть факты его криминально прошлого, это им вряд ли удастся, ведь слишком много людей своими глазами видели злодеяния «гражданина [PERSON]». Несмотря на все его бывшие преступления, сейчас он живет припеваючи, и, хоть на пост мэра Днепропетровска его не избрали - свое «лакомое местечко» он таки занял. Но, начнем по порядку. «Украинский дагестанец» Родился [PERSON] при рождении) в [INFO] Школьные годы провел в Дагестане, а после получения среднего образования переехал в Украину. Студенческие годы провел в Днепропетровском инженерно-строительном институте. Об этом говорится в его официальной биографии, однако, там нет ни слова о том, что, будучи студентом, [PERSON] пытался стать сотрудником Комитета государственной безопасности СССР (КГБ). Он даже прошел испытательные экзамены и процедуру зачисления, но ему не повезло, ведь пришел 1991 год, который принес распад союза, вместе с которым разрушились мечты [PERSON] об агентурной карьере. Но, как говорится: «бывших КГБ-шников не бывает». В узких кругах бытует мнение, что спецслужбы таки взяли его в оборот, и используют в своих целях до сих пор. После 91 года [PERSON] кардинально поменял свои жизненные приоритеты - немного поработав инженером-строителем и тренером по каратэ, он с головой окунулся в «криминальный омут» безумных 90-х. Согласно информации СМИ, в 90-х [PERSON] был главным защитником «честных» предпринимателей от рэкетиров, как и многие в то время он занимался «крышеванием». Однако это лишь полуправда. На самом деле он был одним из активных членов так называемой бригады «[PERSON]» (кстати, именно в ее составе он получил прозвище «[PERSON]»). В частности, в составе этой ОПГ [PERSON] занимался рэкетом на днепропетровском «Нагорном рынке», курировал деятельность половины проституток Днепропетровска, продавал и поставлял наркотики, а также управлял «боевыми группами». После того, как лидера ОПГ «[PERSON]» убили - его возглавил именно [PERSON]. Стоит отметить, что в милицейских сводках того времени он проходил как «член преступной группировки» и это является достоверным и проверенным фактом. Напомним, что в 90-е годы вся Днепропитровщина находилась в стальных руках [PERSON]. И с ним «делились» все бизнесмены и «бандиты». Не мог быть исключением и [PERSON], который в будущем так же не утратил связей с [PERSON]. Но об этом ниже. Сделав неплохой стартовый капитал в криминальной сфере, [PERSON] решил заняться бизнесом, но перед этим сменил имя с «[PERSON]» на «[PERSON]» (кличка из криминальной среды), поменял отчество с «[PERSON]» на «[PERSON]» и взял фамилию жены, превратившись из «[PERSON]» в «[PERSON]». Сразу после этого он начал легализацию своих доходов, основав вместе с женой [PERSON] предприятие «ОТЕГ», занимавшееся торговлей топливом. Согласно документам, [PERSON] занимал в ней пост генерального директора до 2000 года. Кроме этого, в 2000 году он был избран главой наблюдательного совета Днепропетровского стрелочного завода, акционером которого являлся еще с 1998 года. Однако и этого ему оказалось недостаточно. «Политический перебежчик» В 2004 году неожиданно для всех [PERSON] назначили советником в Координационном комитете по противодействию коррупции при президенте Украины. С этого момента и началось стремительное развитие его политической карьеры. Отличным толчком для нее стало назначение [PERSON] главой избирательного Днепропетровского штаба [PERSON]. После его победы на президентских выборах, [PERSON] был назначен на пост временно исполняющего обязанности заместителя председателя ДнепрОГА. Чуть позже он оказался замешан в весьма «загадочном» эпизоде. Экс-начальника областного Днепропетровского УБОП [PERSON] расстреляли сразу после встречи с [PERSON]. Более того, это произошло прямо возле ресторана «Сан-Тропе», который принадлежал [PERSON]. После этого происшествия в СМИ появилась информация о том, что [PERSON] хотел «купить» [PERSON]. А если быть точнее, то он хотел, чтобы его имя исчезло из милицейских архивов, но [PERSON] ему отказал. Доказать, что это [PERSON] виновен в его смерти практически невозможно, однако, сам факт личной встречи бывшего криминального авторитета с влиятельным милиционером и его скоропостижная смерть явно заслуживает внимания со стороны правоохранительных органов. В 2006 [PERSON] пытался пробиться в «Партию регионов», но не вышло. В итоге он сначала попал в «Блок [PERSON]», а потом и в партию «Громада» [PERSON]. В 2006 году [PERSON] возглавил в Днепропетровске фракцию [PERSON], собрав в ней своих «коллег» из 90-х. Придя к власти, он сразу же начал выстраивать собственное общественное объединение, которое называлось «Гражданская сила». За что его и сняли с занимаемого поста главы фракции. Эксперты говорят, что именно во времена главенствования во фракции Блок [PERSON] [PERSON] завязал тесную дружбу с печально известным регионалом и «истинным новороссом» [PERSON]. Согласно информации СМИ, тандем [PERSON]-[PERSON] хорошо «поработали» в Днепропетровской городской администрации, самовольно переписав на себя (не напрямую, конечно же) огромное количество земельных участков в Днепропетровской области на общую сумму около $800 млн. (4 млрд. грн. по тогдашнему курсу). Именно тогда [PERSON] и получил прозвище «директор горсовета», ведь без его ведома и согласия там не происходило ничего. В 2008 году, будучи «нежелательным» политиком, [PERSON] ушел в «глубокую оппозицию», развивая собственное движение. К слову сказать, его «Гражданская сила» в основном занималось его персональным пиаром, а не активными действиями. Он, конечно, тратил много денег на благотворительность, строительство игровых площадок, финансирование спортивных секций и созданием «социального транспорта», но каждое его вложение и появление среди простых людей в СМИ отображалось так, как будто в Днепр приехал Папа Римский. На президентских выборах в 2010 году он возглавлял штаб [PERSON] в Днепропетровской области, однако на этот раз его ставка не сыграла. Видимо он и сам не особо-то и верил в [PERSON], ведь во время этой избирательной кампании он больше занимался самопиаром, чем повышением рейтинга его кандидата в регионе. После прихода к власти «Партии регионов» у [PERSON] начались серьезные проблемы с бизнесом. Кроме этого - на него завели несколько уголовных дел и начали поднимать старые, которые удалось замять в «лучшие времена». Для того чтобы вырулить из ситуации, [PERSON] пришлось в очередной раз «сменить флаги». На этот раз его спасением стал «Украинский выбор» [PERSON], о «темных делах» которого мы писали в материале: [PERSON]. Кум [PERSON] на страже интересов РФ в Украине. Вместе с родственником [PERSON] и его пророссийско-украинофобским проектом [PERSON] получил защиту от напастей, которые обрушились на него со стороны «Партии Регионов». Кстати в «Украинском выборе» [PERSON] снова активно сотрудничал со старым другом [PERSON]. Поговаривают, что именно он представил его [PERSON]. В мае 2012 года [PERSON] стал жертвой политических разборок. Его взяли под стражу из-за ДТП, которое произошло еще в 2008 году. Такие действия со стороны правоохранителей были весьма странными, ведь срок дела, из-за которого его задержали, давно истек, а обвинительного иска потерпевший и вовсе не подавал. Детальнее об инциденте в видеоролике Кто такой [PERSON] и почему его арестовывали за ДТП 4-летней давности. Компрометирующих эпизодов в биографии [PERSON] более чем достаточно: то он пытался купить себе место главы избирательного штаба «Батькивщины» в Днепропетровске за 3 миллиона долларов, то появились доказательства, что он причастен к титушкам, которые штурмовали стены ОГА во время революционных событий, а то и вовсе доказательства, что он напрямую подкупил нескольких местных чиновников. Пока это все ему сходит с рук. Нам остается лишь надеяться, что найдутся при власти люди, которые «выкурят» этот «криминальный элемент» из состава Днепропетровского политикума». Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 31.01.2018 р. розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 11.07.2018 р. було проведено підготовче засідання, завершено та розпочато судовий розгляд по суті. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги , посилаючись на викладені в позовній заяві обставини (ас. 17). Відповідач в судове засідання не з'явився, який про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (т. 2 ас. 4, 18), проте, конверти із судовою повісткою повернулися без вручення адресату - відповідачу по справі з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т. 2 ас. 4, 18). Судом встановлено та було отримано відомості, що відповідач [PERSON] перебуває за адресою: [ADDRESS], за якою здійснювався виклик останнього в призначені судом судові засідання. Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою кабінету міністрів від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня надходження. Строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, якому адресоване поштове відправлення, вжити заходів для його отримання та ознайомлення з ним протягом цього строку. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у справі №6-3082цс16. Отже, неотримання відповідачем [PERSON] судових викликів за адресою його місцязнаходженя, слід розцінювати як належне повідомлення відповідача про проведення судових засідань. У зв'язку з чим суд вважає , що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, який про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та представника третьої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] року на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» з доменним ім'ям [INFO] було поширено інформацію наступного змісту: В конце 2015 года новым секретарем Днепропетровского городского совета был назначен действующий глава партии «Гражданская сила» [PERSON]. Что уж тут сказать - личность он довольно скрытная и загадочная. Скрывать ему действительно есть что, ведь в безумные 90-ые он был известным на всю Украину криминальным авторитетом. Несмотря на все попытки его менеджеров и пиарщиков скрыть факты его криминально прошлого, это им вряд ли удастся, ведь слишком много людей своими глазами видели злодеяния «гражданина [PERSON]». Несмотря на все его бывшие преступления, сейчас он живет припеваючи, и, хоть на пост мэра Днепропетровска его не избрали - свое «лакомое местечко» он таки занял. Но, начнем по порядку. «Украинский дагестанец» Родился [PERSON] при рождении) в [INFO] Школьные годы провел в Дагестане, а после получения среднего образования переехал в Украину. Студенческие годы провел в Днепропетровском инженерно-строительном институте. Об этом говорится в его официальной биографии, однако, там нет ни слова о том, что, будучи студентом, [PERSON] пытался стать сотрудником Комитета государственной безопасности СССР (КГБ). Он даже прошел испытательные экзамены и процедуру зачисления, но ему не повезло, ведь пришел 1991 год, который принес распад союза, вместе с которым разрушились мечты [PERSON] об агентурной карьере. Но, как говорится: «бывших КГБ-шников не бывает». В узких кругах бытует мнение, что спецслужбы таки взяли его в оборот, и используют в своих целях до сих пор. После 91 года [PERSON] кардинально поменял свои жизненные приоритеты - немного поработав инженером-строителем и тренером по каратэ, он с головой окунулся в «криминальный омут» безумных 90-х. Согласно информации СМИ, в 90-х [PERSON] был главным защитником «честных» предпринимателей от рэкетиров, как и многие в то время он занимался «крышеванием». Однако это лишь полуправда. На самом деле он был одним из активных членов так называемой бригады «[PERSON]» (кстати, именно в ее составе он получил прозвище «[PERSON]»). В частности, в составе этой ОПГ [PERSON] занимался рэкетом на днепропетровском «Нагорном рынке», курировал деятельность половины проституток Днепропетровска, продавал и поставлял наркотики, а также управлял «боевыми группами». После того, как лидера ОПГ «[PERSON]» убили - его возглавил именно [PERSON]. Стоит отметить, что в милицейских сводках того времени он проходил как «член преступной группировки» и это является достоверным и проверенным фактом. Напомним, что в 90-е годы вся Днепропитровщина находилась в стальных руках [PERSON]. И с ним «делились» все бизнесмены и «бандиты». Не мог быть исключением и [PERSON], который в будущем так же не утратил связей с [PERSON]. Но об этом ниже. Сделав неплохой стартовый капитал в криминальной сфере, [PERSON] решил заняться бизнесом, но перед этим сменил имя с «[PERSON]» на «[PERSON]» (кличка из криминальной среды), поменял отчество с «[PERSON]» на «[PERSON]» и взял фамилию жены, превратившись из «[PERSON]» в «[PERSON]». Сразу после этого он начал легализацию своих доходов, основав вместе с женой [PERSON] предприятие «ОТЕГ», занимавшееся торговлей топливом. Согласно документам, [PERSON] занимал в ней пост генерального директора до 2000 года. Кроме этого, в 2000 году он был избран главой наблюдательного совета Днепропетровского стрелочного завода, акционером которого являлся еще с 1998 года. Однако и этого ему оказалось недостаточно. «Политический перебежчик» В 2004 году неожиданно для всех [PERSON] назначили советником в Координационном комитете по противодействию коррупции при президенте Украины. С этого момента и началось стремительное развитие его политической карьеры. Отличным толчком для нее стало назначение [PERSON] главой избирательного Днепропетровского штаба [PERSON]. После его победы на президентских выборах, [PERSON] был назначен на пост временно исполняющего обязанности заместителя председателя ДнепрОГА. Чуть позже он оказался замешан в весьма «загадочном» эпизоде. Экс-начальника областного Днепропетровского УБОП [PERSON] расстреляли сразу после встречи с [PERSON]. Более того, это произошло прямо возле ресторана «Сан-Тропе», который принадлежал [PERSON]. После этого происшествия в СМИ появилась информация о том, что [PERSON] хотел «купить» [PERSON]. А если быть точнее, то он хотел, чтобы его имя исчезло из милицейских архивов, но [PERSON] ему отказал. Доказать, что это [PERSON] виновен в его смерти практически невозможно, однако, сам факт личной встречи бывшего криминального авторитета с влиятельным милиционером и его скоропостижная смерть явно заслуживает внимания со стороны правоохранительных органов. В 2006 [PERSON] пытался пробиться в «Партию регионов», но не вышло. В итоге он сначала попал в «Блок [PERSON]», а потом и в партию «Громада» [PERSON]. В 2006 году [PERSON] возглавил в Днепропетровске фракцию [PERSON], собрав в ней своих «коллег» из 90-х. Придя к власти, он сразу же начал выстраивать собственное общественное объединение, которое называлось «Гражданская сила». За что его и сняли с занимаемого поста главы фракции. Эксперты говорят, что именно во времена главенствования во фракции Блок [PERSON] [PERSON] завязал тесную дружбу с печально известным регионалом и «истинным новороссом» [PERSON]. Согласно информации СМИ, тандем [PERSON]-[PERSON] хорошо «поработали» в Днепропетровской городской администрации, самовольно переписав на себя (не напрямую, конечно же) огромное количество земельных участков в Днепропетровской области на общую сумму около $800 млн. (4 млрд. грн. по тогдашнему курсу). Именно тогда [PERSON] и получил прозвище «директор горсовета», ведь без его ведома и согласия там не происходило ничего. В 2008 году, будучи «нежелательным» политиком, [PERSON] ушел в «глубокую оппозицию», развивая собственное движение. К слову сказать, его «Гражданская сила» в основном занималось его персональным пиаром, а не активными действиями. Он, конечно, тратил много денег на благотворительность, строительство игровых площадок, финансирование спортивных секций и созданием «социального транспорта», но каждое его вложение и появление среди простых людей в СМИ отображалось так, как будто в Днепр приехал Папа Римский. На президентских выборах в 2010 году он возглавлял штаб [PERSON] в Днепропетровской области, однако на этот раз его ставка не сыграла. Видимо он и сам не особо-то и верил в [PERSON], ведь во время этой избирательной кампании он больше занимался самопиаром, чем повышением рейтинга его кандидата в регионе. После прихода к власти «Партии регионов» у [PERSON] начались серьезные проблемы с бизнесом. Кроме этого - на него завели несколько уголовных дел и начали поднимать старые, которые удалось замять в «лучшие времена». Для того чтобы вырулить из ситуации, [PERSON] пришлось в очередной раз «сменить флаги». На этот раз его спасением стал «Украинский выбор» [PERSON], о «темных делах» которого мы писали в материале: [PERSON]. Кум [PERSON] на страже интересов РФ в Украине. Вместе с родственником [PERSON] и его пророссийско-украинофобским проектом [PERSON] получил защиту от напастей, которые обрушились на него со стороны «Партии Регионов». Кстати в «Украинском выборе» [PERSON] снова активно сотрудничал со старым другом [PERSON]. Поговаривают, что именно он представил его [PERSON]. В мае 2012 года [PERSON] стал жертвой политических разборок. Его взяли под стражу из-за ДТП, которое произошло еще в 2008 году. Такие действия со стороны правоохранителей были весьма странными, ведь срок дела, из-за которого его задержали, давно истек, а обвинительного иска потерпевший и вовсе не подавал. Детальнее об инциденте в видеоролике Кто такой [PERSON] и почему его арестовывали за ДТП 4-летней давности. Компрометирующих эпизодов в биографии [PERSON] более чем достаточно: то он пытался купить себе место главы избирательного штаба «Батькивщины» в Днепропетровске за 3 миллиона долларов, то появились доказательства, что он причастен к титушкам, которые штурмовали стены ОГА во время революционных событий, а то и вовсе доказательства, что он напрямую подкупил нескольких местных чиновников. Пока это все ему сходит с рук. Нам остается лишь надеяться, что найдутся при власти люди, которые «выкурят» этот «криминальный элемент» из состава Днепропетровского политикума" (т. 1 ас. 12-27). Представник позивача зазначає, що поширена відповідачем інформація на інтернет ресурсі відповідача є недостовірною, містить відомості про події, які не існували взагалі. Інформація створює негативну соціальну оцінку позивача для оточуючих стосовно його особистості, порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. При вирішенні даного спору суд керується наступним. Судом встановлено, з наданої інформації первісного відповідача по даній справі - ТОВ "ОН-ЛАЙН", 13.11.2015 р. Товариство отримало заявку на обслуговування доменого імені [INFO] , в якій зазначено нступні дані клієнта: [PERSON], e-mail: [INFO]: [ADDRESS]. Доменне ім'я [INFO] перебувало на обслуговуванні у ТОВ "ОН-ЛАЙН" ДО 18.03.2016 Р. (т 1 ас. 153). Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України). Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч. 1 ст. 200 ЦК України). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України). Частиною 1 ст. 277 ЦК України зазначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ч. 6 ст. 277 ЦК України). Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, зазначено, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. (п. 19 Постанови від 27.02.2009 N 1). Судом встановлено, що саме відповідачем [PERSON] була поширена інформація в мережі Інтернет, що стала доступною для користування, перегляду, завантаження тощо усім користувачам, тобто інформація поширена невизначеному колу осіб (т. 1 ас. 12-26). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідач [PERSON], який повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи, всупереч ст.ст. 81, 83 ЦПК України відзиву на позов із запереченнями, у разі їх наявності до суду не направив, доказів спростування позовних вимог суду не надав (т. 2 ас. 4, 18). Аналізуючи наведену вище інформацію, щодо спростування якої подано позов, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем інформація, яка стосується позивача, не відповідає дійсності, зазначені події не існували, поширена інформація є негативною, висловленою в принизливій формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача. Поширення інформації була доведення до відома значного кола осіб, вона стосується позивача і є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності. Поширення відповідачем такої інформації порушує особисті немайнові права позивача. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію поширену [INFO] відповідачем на інтернет-ресурсі інформацію, що стосується позивача [PERSON] Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Позивач зазначає, що розміщеною відповідіачем недостовірною інформацією йому завдано моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» постановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В підтвердження завдання моральної шкоди, позивач посилається на приниження честі, гідності та ділової репутації. За таких обставин, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, внаслідок поширеної щодо позивача інформації, що є предметом даного судового розгляду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Також, суд вважає доведеними в порядку ст. 141 ЦПК України вимоги про стягнення судових витрат, в підтвредження понесення яких представником позивача надано відповідні докази .

Outcome: partial