Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

02.04.2018 року Органюк Ю.Ю., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: ПАТ «СК «Галицька» вимогами якого є відшкодування завданої шкоди у розмірі 58 826,68 грн. Обґрунтовує свої вимоги тим, що внаслідок ДТП, яка відбулася 01.02.2017 року по вул. Ген. Наумова, 25 в м. Києві за участю автомобілів "БМВ" під керуванням [PERSON] , автомобіля "Пежо" (водій [PERSON] ), автомобіля «Хюндай» (водій [PERSON] ), та автомобіля «Смарт» (водій [PERSON] ), автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2017 р. провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у страховій компанії «Галицька» на підставі полісу обов`язкового страхування серія АІ №9758368 від 02.06.2016 року, в якому зазначено що відповідач є власником автомобіля БМВ д.н.з. [NUMBER] . 08 грудня 2017 року ПАТ «СК» «Галицька» було здійснено страхове відшкодування позивачу у розмірі 16 727,84 грн., однак отриманої страхової виплати не достатньо для повного відшкодування відповідачем шкоди, оскільки згідно розрахунку кузовних робіт ТОВ «ЕДЕМ-АВТО» від 27.12.2017 року, сума ремонту складає 75 590,52 грн. Таким чином відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає: 58 826,68 грн. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 02.03.2018 р. справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.05.2018 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа повідомлена про розгляд справи належним чином, своїх пояснень не надала. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року у справі № 759/2698/17, 01.02.2017 року по вул. Ген. Наумова, 25 в м. Києві сталась ДТП за участю автомобілів "БМВ" під керуванням [PERSON] , автомобіля "Пежо" (водій [PERSON] ), автомобіля «Хюндай» (водій [PERSON] ), та автомобіля «Смарт» (водій [PERSON] ). в результаті ДТП отримали механічні ушкодження. (а.с. 5). Даною постановою вина [PERSON] встановлена, проте провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КупАП. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вина відповідача та обставини завдання матеріальної шкоди є встановленими. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у страховій компанії «Галицька» на підставі полісу обов`язкового страхування серія АІ №9758368 від 02.06.2016 року, в якому зазначено що відповідач є власником автомобіля БМВ д.н.з. [NUMBER] . Вартість матеріального збитку, що завдано транспортному засобу «Хюндай», внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 01.02.2017 року визначено у звіті страхової компанії «Галицька», однак самостійно отримати страховий поліс та звіт позивач не зміг, що підтверджує копією адвокатського запиту до страховика (а.с. 8). 08 грудня 2017 року ПАТ «страховою компанією» «Галицька» було здійснено страхове відшкодування позивачу у розмірі 16 727,84 грн. Таке відшкодування здійснено в межах ліміт цивільно-правової відповідальності та є меншим за встановлений ліміт. Позивач зазначає, що отриманої страхової виплати не достатньо для повного відшкодування відповідачем шкоди, оскільки згідно розрахунку кузовних робіт ТОВ «ЕДЕМ-АВТО» від 27.12.2017 року, сума ремонту складає 75 590,52 грн. (а.с. 20). З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору 05 лютого 2018 року позивач звернувся до відповідача із листом в якому просив сплатити суму в розмірі 58 826,68 грн. (а.с. 7), однак вимоги її не виконані. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що пред`явлення вимог позивача безпосередньо до відповідача, як до винуватця ДТП, є необґрунтованим з огляду на таке. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (надалі - Постанова) Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15. У своїй постанові від 04.07.2018 року Верховний Суд прийшов до наступних висновків. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (п. 35 Постанови). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п. 36 Постанови). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (п. 71 Постанови). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 72 Постанови). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п. 73 Постанови). Крім того, як передбачено ч. 5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З наведеного слідує, що саме страховик, а не винуватець ДТП, першочергово має відшкодовувати завдану матеріальну шкоду в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. З урахуванням зазначених вище висновків Верховного Суду та встановлених судом обставин, у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, у задоволенні інших вимог суд відмовляє, оскільки вони є похідними. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed