Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

ПАТ «Комерційний Банк «Надра» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6/5/20/2007/840-КЛ/1307 від 27.06.2007 року в загальному розмірі 55988,59 доларів США та 10777,93 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 27.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк «Надра», в особі філії ВАТ КБ «Надра» Харківське РУ, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 6/5/20/2007/840-КЛ/1307 (далі - Кредитний договір). Згідно умов Кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 100000,00 доларів США на строк до 26.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 %. річних. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором, 27.06.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 27.06.2007 року. Крім того, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 6/5/20/2008/840-П/2367 від 19.08.2008 року. Відповідно до умов вказаних договорів поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися солідарно відповідати перед позивачем за належне виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором. [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення отриманих в кредит грошових коштів належним чином не виконує, в зв'язку з чим у нього станом на 24.04.2014 року утворилась заборгованість в наступному розмірі: за кредитом - 48422,66 доларів США; за відсотками - 7565,93 доларів США; за пенею - 10777,93 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості із [PERSON], посилаючись на припинення договору поруки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у її відсутність, суду не надала. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 27.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк «Надра» (Банком), та відповідачем [PERSON] (Позичальником) було укладено Договір кредитної лінії № 6/5/20/2007/840-КЛ/1307 (Кредитний договір). Відповідно до умов розділу 1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредитну лінію у сумі 100000,00 доларів строком на 60 місяців з 27.06.2007 року по 26.06.2012 року. Кредит надається з сплатою 14,5 % річних, які можуть бути змінені додатковими угодами до даного Договору, які є його невід'ємною частиною. Згідно п. 5.1, 5.2., 5.3 Кредитного договору, за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків по ньому Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення від суми непогашеної заборгованості. За нецільове використання кредиту Позичальник виплачує Банку штраф в розмірі 25% від суми кредиту, який був використаний не за цільовим призначенням. У випадку не надання Позичальником фінансової або іншої звітності, яка була витребувала Банком, Позичальник сплачує Банку штраф за вказані порушення в розмірі 0,2 % від суми фактичної заборгованості за кредитом на дату порушення. Також 27.06.2007 року між позивачем (Кредитором), відповідачем [PERSON] (Поручителем) та відповідачем [PERSON] (Позичальником) було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель бере на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по зобов'язанням позичальника [PERSON], які виникають з умов Договору кредитної лінії № 6/5/20/2007/840-КЛ/1307 від 27.06.2007 року, згідно з яким Позичальнику надано грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США. Умовами вказаного договору поруки передбачено солідарну відповідальність Поручителя перед Кредитором нарівні з Позичальником. Крім того, 19.08.2008 року між позивачем (Кредитором), відповідачем [PERSON] (Поручителем) та відповідачем [PERSON] (Позичальником) було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель бере на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по зобов'язанням позичальника [PERSON], які виникають з умов Договору кредитної лінії № 6/5/20/2007/840-КЛ/1307 від 27.06.2007 року, згідно з яким Позичальнику надано грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США. Умовами вказаного договору поруки передбачено солідарну відповідальність Поручителя перед Кредитором нарівні з Позичальником. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, процентами та пенею. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, суд керується наступним. В розрахунку заборгованості, що доданий до уточненого позову, містяться дані щодо трьох траншів кредиту, а саме: траншу № 1, згідно якого [PERSON] 27.06.2007 року отримав від позивача кредит в розмірі 70000,00 доларів США, про що міститься відповідний запис в графі "Сума видачі" підрозділу "Розрахунок заборгованості по кредиту" розділу "Транш 1"; траншу № 2, згідно якого [PERSON] 26.09.2007 року отримав від позивача кредит в розмірі 30000,00 доларів США, про що міститься відповідний запис в графі "Сума видачі" підрозділу "Розрахунок заборгованості по кредиту" розділу "Транш 2"; траншу № 3, згідно якого [PERSON] 19.08.2008 року отримав від позивача кредит в розмірі 15000,00 доларів США, про що міститься відповідний запис в графі "Сума видачі" підрозділу "Розрахунок заборгованості по кредиту" розділу "Транш 3". При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості, щодо стягнення якої пред'явлено позовні вимоги, дорівнює сумі відповідних заборгованостей за всіма трьома траншами. Факт отримання [PERSON] вказаних в розрахунку заборгованості траншу № 1 від 27.06.2007 року в сумі 70000,00 доларів та траншу № 2 від 26.09.2007 року в сумі 30000,00 доларів підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 27.06.2007 року на суму 70000,00 доларів та заявою на видачу готівки № 2 від 26.09.2007 року на суму 30000,00 доларів відповідно. З вказаних заяв також вбачається, що [PERSON] отримав зазначені в них грошові кошти. За таких обставин суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] кредитних коштів в розмірі 70000,00 доларів США та 30000,00 доларів США, всього в загальному розмірі 100000,00 доларів США. Щодо даних розрахунку заборгованості про отримання [PERSON] 19.08.2008 року третього траншу в розмірі 15000,00 доларів США, то будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду позивачем не надано. Так, позивачем надано суду меморіальний валютний ордер № 785 від 19.08.2008 року на суму 15000,00 доларів США. Проте, як вбачається з вказаного ордеру, [PERSON] зазначений в ньому в якості платника, а не отримувача вказаних грошових коштів. Також, на відміну від заяв на видачу готівки, в меморіальному ордері не міститься будь-яких записів та підписів [PERSON] щодо отримання ним вказаної суми грошових коштів. Особи, чиї підписи містяться в ордері, жодним чином не ідентифіковані. При візуальному співставленні підписів [PERSON], які містяться в Кредитному договорі та заявах на видачу готівки, із підписами, які містяться в меморіальному ордері, суд позбавлений можливості встановити їх візуальну схожість. Таким чином, з меморіального валютного ордеру суд позбавлений можливості встановити факт отримання [PERSON] кредитних коштів в розмірі 15000,00 доларів США. При цьому в первісному, а також в уточненому позові позивач посилався на те, що [PERSON] отримав від нього кредит в загальному розмірі саме 100000,00 доларів США, а не 115000,00 доларів США, як зазначено в розрахунку заборгованості. В обґрунтування доводів щодо виконання позивачем зобов'язань про надання [PERSON] кредиту, позивач в позовній заяві посилався також лише на заяви про видачу готівки № 1 від 27.06.2007 року та № 2 від 26.09.2007 року на загальну суму 100000,00 доларів США. Таким чином, в позовній заяві позивач взагалі не посилався на отримання [PERSON] третього траншу кредиту в розмірі 15000,00 доларів США та, відповідно, на отримання ним кредиту в загальному розмірі 115000,00 доларів США. З наданого суду Кредитного договору також вбачається, що сторонами був узгоджений розмір кредитної лінії в загальному розмірі 100000,00 доларів США. Будь-яких додаткових угод до Кредитного договору щодо збільшення розміру кредитної лінії до 115000,00 доларів США, позивачем суду надано не було. В договорах поруки, в тому числі договорі, який був укладений 19.08.2008 року, тобто в день оформлення меморіального валютного ордера № 785, також зазначений загальний розмір кредиту в сумі 100000,00 доларів США. З метою виконання вимог ст. 213 ЦПК України та забезпечення повного і всебічного з'ясування обставин справи, зокрема обставин щодо вказаного вище траншу в розмірі 15000,00 доларів США, судом ухвалою від 25.07.2014 року було визнано обов'язковою явку представника позивача для надання ним особистих пояснень. Зазначена ухвала була надіслана позивачу, в тому числі надсилалась позивачу повторно разом із судовою повісткою на 22.10.2014 року і втретє разом із судовою повісткою на 17.11.2014 року, та була отримана позивачем разом з вказаними судовими повістками, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Таким чином, позивач двічі поспіль був належним чином повідомлений судом про обов'язковість його явки в судове засідання, а також про дату, час та місце останнього, і двічі в судове засідання не з'явися, при цьому про причини неявки суд не повідомив. Оскільки позивачем надавалась заява про розгляд справи за його відсутності, його неявка в судові засідання не є підставою для залишення позову без розгляду. За таких обставин судом було вжито всіх передбачених ЦПК України заходів для забезпечення повного і всебічного з'ясування обставин справи. Враховуючи наведене вище, вимоги законодавства України щодо дотримання розумних строків розгляду справ, а також положення диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, суд розглядає справу без присутності представника позивача на підставі наданих сторонами доказів. Суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] траншу № 3 в розмірі 15000,00 доларів США та, відповідно, на підтвердження надання [PERSON] кредиту в загальному розмірі 115000,00 доларів США. Враховуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, наданим в загальному розмірі 100000,00 доларів США згідно траншів № 1 та № 2, та стягує з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 40320,06 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 6010,23 доларів США, заборгованість за пенею в розмірі 688,69 доларів США. Згідно роз'яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а також обов'язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постанові ВСУ від 24.09.2014 року у справі № 6-145цс14, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами в доларах США, а пені - в національній валюті України за курсом НБУ із розрахунку 11,384637 грн. за 1 долар США, суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вважає за можливе стягнути заборгованість за кредитом та процентами в доларах США, за пенею - в національній валюті України. За таких обставин суд стягує з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом та процентами в загальному розмірі 46330,29 доларів США (40320,06 + 6010,23) та заборгованість за пенею в розмірі 7840,49 грн. (688,69 х 11,384637). Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором в поручителів [PERSON] та [PERSON], суд керується наступним. Згідно роз'яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 р. № 6-78 цс 12, від 21 травня 2012 р. № 6-48 цс 11, від 23 травня 2012 р. № 6-33 цс 12, в яких зазначено, що згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У розділі 4 вказаних вище договорів поруки, укладених із [PERSON] та [PERSON], зазначено, що вони діють до моменту закінчення забезпеченого ними зобов'язання та строк дії вказаних договорів визначається моментом повного погашення заборгованості позичальника. З огляду на вказані вище правові позиції Пленуму ВССУ та ВСУ, в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З обов'язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року по справі № 6- 53 цс 14, вбачається, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вбачається з умов Кредитного договору, кредитна лінія була відкрита на строк 60 місяців з 27.06.2007 року по 26.06.2012 року. До суду з дійсним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивач звернувся 20.12.2013 року, тобто майже через півтора роки від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За таких обставин порука [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України вважається припиненою, оскільки кредитор (позивач) протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явив позовних вимог до поручителів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині вимог, пред'явлених до [PERSON] та [PERSON] Виходячи із розміру задоволених позовних вимог, суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 3441,00 грн.

Outcome: partial