Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Навчального центру Національної гвардії України з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди заподіяної державі. В обгрунтування позову зазначає, що відповідно до наказу начальника Навчального центру Національної гвардії України від 10.05.2017 №22 о/с солдата [PERSON] призначено на посаду, зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном. Відповідно до накладної №619 від 10.05.2017 року та роздавальної відомості №505 на речове майно від 10.04.2018 року солдату [PERSON] Міністерством внутрішніх справ України в особі Навчального центру Національної гвардії України видано речове майно, згідно визначених норм. Наказом від 14.11.2018 року № 245 солдата [PERSON] звільнено з військової служби на підставі пп"д" п. 2 ч.5 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов'язок і військову службу". На момент виключення із списків особового складу НЦНГ України та усіх видів забезпечення за солдатом [PERSON] рахувалося речове майно, строки носіння якого не закінчилися і загальна сума якого складає 6230,23 грн. Відповідач, після звільнення, добровільно вказаної суми не відшкодував. Представник позивача до початку першого судового засідання подав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 4760,56 грн., надавши при цьому довідку - розрахунок на утримання вартості речового майна №342, що підтверджує вказану суму. В судовому засіданні пояснив, що було проведено перерахунок суми відшкодування, в результаті чого сума шкоди, заподіяної державі, становить 4760,56 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про відшкодування шкоди в сумі 4760,56 грн. визнав. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно наказу начальника НЦНГ України №22о/с від 10.05.2017 року солдата [PERSON] призначено на посаду, зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Як вбачається із накладної № 619 від 10.05.2017 року та роздавальної відомості №505 від 10.04.2018 року на речове право, солдату [PERSON] Міністерством внутрішніх справ України в особі Навчального центру Національної гвардії України видано речове майно. Згідно наказу від 14.11.2018 року № 245 солдата [PERSON] звільнено з військової служби на підставі пп"д" п. 2 ч.5 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов'язок і військову службу", у зв'язку із службовою невідповідністю. Як вбачається із довідки -розрахунку на утримання вартості речового права № 342, солдат [PERSON], звільнений наказом № 245 від 14.11.2018 року, зобов'язаний повернути кошти за отримане ним речове право, строки носіння якого не закінчилися, в сумі 4760,56 грн. Відповідно до п.18 Розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.06.2017 № 475, у разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, які отримані під час проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, утримується з урахуванням строку перебування їх у носінні на підставі довідки-розрахунку на утримання вартості речового майна. Відповідно до п.2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВР України № 243 від 23.06.1995 року, Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Відповідно до ч.1 ст. 1166, ст. 1212 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що представник позивача зменшив позовні вимоги, подавши відповідну заяву до початку першого судового засідання, відповідач визнав такі позовні вимоги, крім того, судом встановлено, що дійсно відповідачем заподіяно майнову шкоду інтересам держави, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved