Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська лікарня № 1 м. Слов`янська», третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 27 листопада 2003 року до 19 січня 2016 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від браку у позивача є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітні діти зареєстровані та проживають спільно з позивачем у домоволодінні [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. [PERSON] - батько дітей проживає окремо, з іншою сім`єю та в добровільному порядку не надає позивачу будь-яку матеріальну допомогу на утримання дітей. Донька позивача - [PERSON] , є інвалідом дитинства до 18 років, страждає на тяжке хронічне захворювання - дитячий аутизм, у зв`язку з чим перебуває на обліку у КЛПУ «Вузлова лікарня станції «Слов`янськ» м. Слов`янська Донецької області. Крім того, [PERSON] у зв`язку із зазначеним діагнозом перебуває на диспансерному обліку в Донецькій облесність психіатричній лікарні м. Слов`янська Донецької області. Згідно з наказом МОЗ України № 482 від 04 грудня 2001 року «Про затвердження порядку видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років» зі змінами, внесеним наказом МОЗ України № 187 від 23 травня 2002 року та наказом МОЗ України № 342 від 11 липня 2005 року, для вирішення питання видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю підгрупи (А) необхідна наявність виписки з медичної картки стаціонарного хворого форми 027/о або консультативного висновку спеціаліста форми 0127/0, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження хворого 03 жовтня 2013 року лікарсько-консультаційною комісії Донецької обласної психіатричної лікарні м. Слов`янська надано висновок, який підтверджено діагноз [PERSON] , [INFO] , а саме: дитячий аутизм (інвалідність з дитинства групи (А) до 18 років) та рекомендовано оформити соціальну допомогу дитині інваліду віком до 18 років, що відповідає розділу 10, п. 3 пп. 3, 5 Переліку медичних показань - легка розумова відсталість. Вказаний висновок дійсний до 06 серпня 2025 року, згідно протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії даної медичної установи від 02 жовтня 2023 року. Наведений висновок ЛКК направлено в КЛПУ «Вузлову лікарню станції «Слов`янськ» для надання медичного висновку на засіданні ЛКК вказаного медичного закладу. При цьому, медичну документацію, в тому числі історію розвитку дитини на засідання ВКК КЛПУ «Вузлова лікарня станції «Слов`янськ» готувала лікар-педіатр та колишній лікар доньки позивача - [PERSON] . При цьому, при оформленні медичної документації у відношенні її доньки було допущено помилку, а саме не вказано група інвалідності (А), що спричинило за собою помилку, яку допущено в медичному висновку лікарсько-консультативної комісії від 05 грудня 2013 року № 95/1383, а саме: не вказано групу (А) інвалідності доньки позивача [PERSON] . Крім того, в грудні 2013 року КЛПУ «Вузлової лікарні станції «Слов`янськ» вказаний медичний висновок з допущеною помилкою направлено до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради для призначення державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю до 18 років, без зазначення групи (А) інвалідності дитини. На підставі наведеного висновку Управлінням соціального захисту населення Слов`янської міської ради розпочато виплату соціальної державної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років. Однак, внаслідок наявності вищевказаної помилки в медичному висновку позивачу не було призначено надбавку по догляду а дитиною з інвалідністю групи (А) до 18 років. Про те, що надбавка по догляду за дитиною з інвалідністю групи (А) їй не виплачується, позивач дізналась лише в кінці літа 2018 року, порівнявши розмір державної допомоги на дитину з інвалідністю, яку вона отримує, та розміром державної допомоги на дитину з інвалідністю, яку отримують інші особи з урахування вищевказаної надбавки по догляду за дитиною з інвалідністю групи (А). Після цього, вона одразу звернулась до головного лікаря КЛПУ «Вузлової лікарні станції «Слов`янськ», начальника Відділу охорони здоров`я Слов`янської міської ради, а також начальника департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації з відповідною скаргою на протиправні дії лікаря-педіатра [PERSON] , які полягали в недбалому відношенні до своїх службових обов`язків, в результаті яких з 24 грудня 2013 року позивач не отримувала вищевказану надбавку по догляду за дитиною інвалідом. В подальшому нею отримано відповідь, згідно з якою медичний висновок із зазначенням групи інвалідності (А) щодо [PERSON] на момент надання відповіді, тобто станом на 24 вересня 2018 року не надходив, у зв`язку з чим вищевказана надбавка по догляду за дитиною з інвалідністю не призначалась. На підставі наказу відділу охорони здоров`я Слов`янської міської ради від 13 вересня 2018 року № 278 у зв`язку зі звернення позивача, проведено службову перевірку, в ході якої встановлено, що при видачі вищевказаного висновку ЛКК зазначеною вище медичною установою, внаслідок недбалого ставлення лікаря [PERSON] допущено помилку. Наказом головного лікаря КЛПУ «Вузлової лікарні станції Слов`янськ» від 29 серпня 2018 року № 99 голові ЛКК даного медичного закладу [PERSON] за недбалий підхід до заповнення медичної документації оголошено догану, а з лікарем-педіатром [PERSON] проведено роз`яснювальну роботу з приводу недбалої підготовки медичної документації. Лише 03 жовтня 2018 року відповідачем направлено медичний висновок з виправленням раніше допущеної помилки, із зазначенням групи інвалідності (А), до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради та лише 18 жовтня 2018 року позивачу призначено надбавку по догляду за дитиною з інвалідність групи (А). Крім того, на підставі наказу відділу охорони здоров`я Слов`янської міської ради Донецької області від 13 вересня 2018 року, проведено службове розслідування, в ході якого підтверджено факт підтверджено факт недбалого ставлення до виконання своїх обов`язків співробітниками КЛПУ «Вузлова лікарня станції Слов`янськ», внаслідок якого допущено зазначену вище помилку у медичній документації. Зважаючи на неправомірні дії співробітників зазначеної медичного закладу висновок ЛКК із зазначенням групи інвалідності (А) [PERSON] від 05 грудня 2013 року надійшло до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради лише 03 жовтня 2018 року, а відповідна надбавка по догляду за дитиною з інвалідністю групи (А) призначена 18 жовтня 2018 року. Вважає, що внаслідок протиправних дій їй спричинено матеріальну, яка складається з надбавки по догляду за дитиною з інвалідністю до 18 років групи (А) за період з грудня 2013 року до 18 жовтня 2018 року, а також моральну шкоду. Тому, після уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 44262,54 грн., а також моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. та судові витрати. Позивач у судовому засіданні зазначила, що в 2013 році вона вперше оформляла інвалідність свої доньці - [PERSON] , яку визнано інвалідом І групи підгрупи А. [PERSON] на той час займала посади лікаря-педіатра та завідуючої відділенням. Також, [PERSON] підписувала документи для встановлення інвалідності. Під час розмови з [PERSON] , остання запропонувала передати документи щодо інвалідності [PERSON] до Управління соціального захисту населення. Після цього, вона надала до УСЗН зазначені документи, проте не додала рішення ЛКК про те, що позивач здійснює догляд за дитиною з підгрупою А, у зв`язку з чим протягом 6 років їй виплачувалась допомога у значно меншому розмірі за встановлений, про це вона дізналась у 2018 році. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Іваненко В.Я. позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі та надав пояснення, згідно з якими, 05 грудня 2013 року, коли надавався висновок поняття підгрупи А для встановлення її дітям з інвалідністю до 18 років не існувало. Підгрупу А було введено постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, яка набула чинності 31 грудня 2013 року. Зазначеною постановою визначався порядок встановлення ЛКК інвалідності дітям. До цього, порядок інвалідності визначався за переліком медичних показань від 08 листопада 1991 року № 454/471/516, який затверджений спільним наказом МОЗ, Мінпраці та Мінфіну. Також був наказ МОЗ України від 04 грудня 2001 року № 482 «Про Порядок видачі медичного висновку на дитину з інвалідністю др. 18 років». Комісії ЛКК утворюються наказом по закладу, в якому вказується її склад, графік роботи, правила проведення. Після 31 грудня 2013 року у заявниці було право звернутись з питання перегляду висновку ЛКК. Представник відповідача Поляцько О.Ю. у судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, надавши пояснення аналогічні поясненням представника відповідача Іваненко В.Я. , а також додала що позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, представником відповідача Ставничий С.Ф. до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 482 від 04 грудня 2001 року «Про затвердження порядку видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років» (в редакції станом на 05 листопада 2013 року, тобто на момент надання медичного висновку [PERSON] зі змінами внесеними наказом МОЗ № 242 від 11 липня 2005 року), перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затверджено наказом МОЗ, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516. Згідно з п. 3 наказу № 482, встановлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями, дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», Українського центру медичної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження. Відповідно до п. 7 наказу МОЗ № 482, визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого або консультативного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ», Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку. Пунктом 4 Наказу № 482 встановлено, що при обстеженні в указаних закладах наявність у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років обґрунтовується лікуючим лікарем у первинній медичній документації: медичній карті стаціонарного хворого або історії розвитку дитини за підписами лікуючого лікаря, завідувача відділення (поліклініки) та заступника головного лікаря з медичної частини із зазначення згідно з Міжнародною класифікацією хвороб діагнозом та кодом. Згідно з протоколом засідання № 974/3 від 23 жовтня 2013 року лікарсько-консультаційною комісією Донецької обласної психіатричної лікарні м. Слов`янська, надано висновок, яким підтверджено [PERSON] , [INFO] , діагноз аутизм, легка розумова відсталість синдром рухової розторможеності, та рекомендовано оформлення соціальної допомоги дитині-інваліду в віці до 18 років підгрупа А, згідно з наказами МОЗ України від 08.11.2001 року № 454/471/516, МОЗ України № 342 від 11.07.2005 року. Вказаний протокол разом з первинною медичною документацією, наданою лікуючим лікарем [PERSON] надано на розгляд лікарсько-консультативної комісії ДЗ «Вузлова лікарня м. Слов`янська» для встановлення наявності у дитини [PERSON] , медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років. Комісією складено медичний висновок від 05 грудня 2013 року № 95/1383 за формою, затвердженою додатком до наказу № 482 (форма 080/о) на дитину [PERSON] , 2007 року народження. В п. 5 додатку «захворювання» зазначено дитячий аутизм, легка розумова відсталість, синдром рухомої розторможеності, відповідає розділу Х, п. 3, пп.3.5 переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Корінець медичного висновку від 05 грудня 2003 року № 95/1383 залишився в ЛКК, оригінал медичного висновку було направлено до УСЗН Слов`янської міської ради для призначення державної соціальної допомоги. В день постановлення висновку ЛКК складено індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда [PERSON] . Відповідно до пп. 2.3 п. 2 наказу № 623 «Вимоги до заповнення ІПР» пункти 1-9 форм заповнюються в точній відповідності із записами в Акті огляду МСЕК або в Медичному висновку про дитину-інваліда віком до 18 років. Згідно з пп. 2.5 п. 2 наказу № 623 пункт 12 «Супутні захворювання» - це нозологічні форми, які етіологічно і патогенетично не пов`язані з основним захворюванням, але здатні впливати на перебіг і тяжкість основного захворювання або можливість реабілітації хворого. Зазначається назва хвороби і код за МКХ-10. Наслідки хвороби класифікуються за Міжнародною класифікацією функціонування, обмеження життєдіяльності і здоров`я. Обліку підлягають усі виявлені у інваліда (дитини-інваліда) обмеження життєдіяльності незалежно від того, проводяться або не проводяться реабілітаційні заходи щодо обмеження життєдіяльності. Відповідно до пп. 2.6 п. 2 наказу № 623 у пункті 13 «Обмеження життєдіяльності» вказуються вид та ступінь обмежень життєдіяльності вказуються відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 07.04.2004 року № 183 (втратив чинності). Згідно з пп. 2.2 до р. ІІ «Класифікація основних видів порушення функцій, основних критеріїв життєдіяльності та ступенів їх вираженості» наказу МОЗ № 561 від 05.09.2011 року «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» до критеріїв життєдіяльності людини належать: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєю поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності. Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступін обмеженні життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступеня обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне. Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, ІІ або ІІІ група інвалідності. І група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді. Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності це Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями. Медико-соціальна експертиза проводиться х метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам зх. інвалідністю за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. Згідно з п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення І групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. До І групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування. Критеріями встановлення І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному ІІІ ступені: нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до орієнтації (дезорієнтації); нездатність до спілкування; нездатність контролювати свою поведінку; значні обмеження здатності до навчання; нездатність до окремих видів трудової діяльності. До підгрупи А І групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування. Критеріями встановлення підгрупи А І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб. Проте, в індивідуальність програмі реабілітації дитини-інваліда [PERSON] , відсутні обмеження життєдіяльності особи у значному ІІІ ступені, тому жодних підстав для встановлення підгрупи інвалідності А у комісії не було. На час постановлення висновку, жодним нормативним актом, яким повинні керуватись в своїй діяльності лікарсько-консультативні комісії для визначення наявності підстав для висновку про встановлення інвалідності дитині до 18 років. Не було передбачено встановлення підгрупи А. Законний представник [PERSON] , - [PERSON] була ознайомлена з висновком комісії та індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда 05 грудня 2013 року, про що свідчить її підпис в графі 20 програми. На даний час позивач стверджує, що її дитини в 2013 році неправильно видано медичних висновок, однак з 2013 року законний представник не оскаржувала зазначений висновок, а звернулась лише в 2018 році зі скаргою до відділу охорони здоров`я про начебто неправомірні дії ЛКК, у зв`язку з чим пропустила законодавчо встановлені строки на оскарження висновку. Відповідно до п. 1 постанови КМУ № 917 від 21.11.2013 року, затверджений Порядок визначає механізм, умови та критерії встановлення лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів інвалідності дітям. В цьому порядку законодавець вперше вживає термін категорія «дитина з інвалідністю підгрупи А». Зазначена постанова № 917 набрала чинності 31 грудня 2013 року, в той час як лікарсько-консультативною комісією ДЗ «Вузлова лікарня м. Слов`янська» було надано медичний висновок [PERSON] про дитину-інваліда віком до 18 років 05.12.2013 року, до набрання чинності постанови № 917. Згідно з п. 6 постанови № 917, комісія за місцем проживання дитини з інвалідність мають право розглядати (переглядати) оглядові справи дітей, яким вже встановлено категорію «дитина з інвалідністю», з метою встановлення таким дітям категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А». У разі встановлення зазначеній дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» оформляється новий медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років. Оригінал зазначеного висновку у триденний строк надсилається (передається) комісією органові, в якому дитина з інвалідністю перебуває на обліку як особа, що отримує державну соціальну допомогу або пенсію. До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму І та ІІ ступеня їх вираженості (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії І ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є виключено висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму ІІІ і ІV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії ІІ, ІІІ і ІV ступеня їх вираженості (які оцінюються відповідно до вікової норми). Оскільки індивідуальна програма реабілітація дитини-інваліда [PERSON] містить відмітки про обмеження життєдіяльності категорії ІІ, захворювання [PERSON] відноситься до переліку захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затвердженому МОЗ, враховуючи, що законодавчо передбачено з 31 грудня 2013 року встановлення дітям інвалідності підгрупи А та вказівки відділу охорони здоров`я Слов`янської міської ради ЛКК КЛПЗ «Вузлова лікарня м. Слов`янська» направлено новий медичний висновок з підгрупою А до УСЗН. Відповідно до п. 10 розділу «Умови встановлення інвалідності» постанови № 917, у разі незгоди з рішенням комісії дитина старша 15 років, у тому числі потерпіла від нещасного випадку на виробництві та/або її батьки чи законні представники мають право протягом місяця після надходження висновку комісії звернутись до центральної комісії Міністерства охорони здоров`я АР Крим, центральних обласних, центральних міських у містах Київі та Севастополі або до комісії, в якій дитині проводилася медико-соціальна експертиза, чи до МОЗ АР Крим, відповідного структурного підрозділу з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. [PERSON] ознайомлена з медичним висновком 05 грудня 2013 року, протягом одного місяця його не оскаржила, що свідчить про згоду останньої з висновком, наданим комісією. Крім того, жодної помилки в медичному висновку допущено не було, а отже підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з лікарні матеріальної шкоди немає, оскільки наявність матеріальної шкоди повинна бути доведена неправомірністю дій чи бездіяльності. Відповідач жодного листа [PERSON] з зазначенням відомостей, що ЛКК та лікарем [PERSON] допущено помилки при оформленні медичної документації не надсилав, відомості про те, що проводилось службове розслідування за результатами якого були складені висновки надавали [PERSON] відділ охорони здоров`я Слов`янської міської ради та Департамент охорони здоров`я Донецької ОДА, які відповідно до вимог закону мали б розглядати таке звернення протягом одного місяця з дня постановлення медичного висновку, тобто з 05 грудня 2013 року у разі наявності скарги, однак такі обставини з`ясовувались зі спливом 5 років. Крім того, позивач зазначає, що виплату соціальної допомоги їй розпочато з 24 грудня 2013 року, проте вона вважає, що отримує інший вид допомоги лише в 2018 році, однак жодних доказів яким чином їй стало про це відомо до позовної заяви не долучено. Згідно з вимогами закону, якщо позивач знала, що її дитині повинна була призначена підгрупа А, то вона мала б подати до УСЗН заяву та документи, що підтверджують здійснення нею фактичного догляду за дитиною-інвалідом. Будь-яких доказів, що позивач подавала заяву для призначення державної соціальної допомоги з усіма необхідними документами, в тому числі про фактичне здійснення нею догляду за дитиною-інвалідом до позовної заяви не долучено. Отже, позивачу з 05 грудня 2013 року було відомо про те, що її дитині не встановлено підгрупу А. Відповідно до п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майно шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач порушив вимоги закону та неправомірно не встановив її доньці підгрупу А, внаслідок чого вона не отримувала надбавку за фактичний догляд за дитиною. Для стягнення компенсації матеріальної та моральної шкоди підлягають доказуванню факт неправомірних дій заподіювача шкоди, сама шкода, її розмір та причинний зв`язок між неправомірними діями та наслідками у вигляді шкоди. Відповідач не вчиняв неправомірних дій щодо позивача, які перебувають в причинному зв`язку з наслідками у вигляді необхідності лікування та моральною шкодою, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте 06 червня 2019 року направила на адресу суду пояснення, в яких зазначила наступне. За змістом позовної заяви, виплата державної допомоги на користь позивача розпочата управлінням соціального захисту населення 24 грудня 2013 року. Зазначені виплати позивач отримувала протягом шести років, а отже мала можливість дізнатись про порушення своїх прав та інтересів з боку ЛКК ДЗ «Вузлова лікарня станція Слов`янськ», якими видано висновок. Доводи позивача щодо співставлення нею розмірі державної допомоги на дитину з інвалідністю на її користь та на користь інших осіб, отримуючи подібні виплати, вважає їх такими що не відповідають ч. 6 ст. 81 ЦПК України, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зазначила, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні спілкування з людьми, у настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність вини останнього в заподіюванні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить. Спричинення моральної шкоди не є матеріально-правовою презумпцією, тому повинно бути доведено не тільки сам факт спричинення моральної шкоди, але і обов`язково її розмір. Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що в позовній заяві про відшкодування моральної повинно бути визначено, зокрема, у чому вбачається ця шкода, з яких міркувань виходить позивач, визначаючи розмір шкоди, і якими доказами це підтверджується. Моральну шкоду позивач оцінив в 100000,00 грн., не надавши при цьому жодних доказів, з чого він виходив, вказуючи дану суму відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що з позивачем вона познайомилась в інтернаті, де їх діти навчались в одному класі. В 2018 році між нею та [PERSON] відбулась розмова з приводу розміру соціальної допомоги, під час якої з`ясувалось, що розміри допомоги, які ними отримуються є різними. Зазначила, що її дитина є інвалідом підгрупи А, яку їй присвоєно в 2013 році. Групу інвалідності своїй дитині вона оформляла, коли дитині було 3 роки, з діагнозом аутизм. Ухвалою суду від 21 червня 2019 року зобов`язано Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області надати на адресу суду відомості про розмір надбавки до державної соціальної допомоги по догляду за дитиною інвалідом дитинства до 18 років групи «А» за період часу з грудня 2013 року по 18 жовтня 2018 року щомісяця та в цілому, яка могла бути виплачена [PERSON] , [INFO] , по догляду за її донькою - [PERSON] , [INFO] , при наявності відповідного медичного висновку про призначення дитині інвалідності дитинства групи «А». Ухвалою суду від 10 березня 2020 року у даній справі замінено первісного відповідача - Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Вузлова лікарня м. Слов`янська», на належного відповідача - Комунальне некомерційне підприємство Слов`янської міської ради «Міська лікарня № 1 м. Слов`янська». Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] у м. Слов`янську Донецької області та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії Посвідчення серії [NUMBER] , виданого 09 липня 2015 року УСЗН м. Слов`янська, [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , призначена державна соціальна допомога, як дитині інваліду до 18 років. Вказана державна соціальна допомога, як дитині-інваліду до 18 років, була призначена на підставі Медичного висновку № 95/1383 про дитину-інваліда віком до 18 років від 05 грудня 2013 року. Наведеним Медичним висновком [PERSON] , [INFO] встановлена наявність захворювання (патологічний стан) - дитячого аутизму, легкої розумової відсталості, синдрому рухової розторможеності, яке відповідає розділу Х, пункту 3 підгруппа А підпункту 3.5 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516. Датою переогляду визначено - 06 липня 2015 року. Спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516 затверджено Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років. Підпунктом 3.5 пункту 3 наведеного Переліку визначено, що до захворювань та патологічних станів, що дають право на одержання державної соціальної допомоги строком до 16 років віднесено дитячий аутизм, клінічний перебіг якого проявляється у порушеному або аномальному розвитку, що проявляється у віці до 3-х років аномальним функціонуванням у всіх сферах: соціальній взаємодії, спілкуванні, обмеженою та стереотипною поведінкою. Вказаним підпунктом жодним чином не визначено віднесення встановлених вищевказаним Медичним висновком захворювань до категорії групи І інвалідності з підгрупою А. Форма Медичного висновку про дитини-інваліда віком до 18 років (направляється в районне (міське) управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, опікуна), встановлена у Додатку до Порядку видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 482 від 04 грудня 2011 року. Так, згідно з Додатком до наведеного Наказу МОЗ № 482 від 04 грудня 2011 року, форма Медичного висновку про дитину-інваліда до віком до 18 років, окрім самого Медичного висновку передбачає Корінець медичного висновку. Встановлена форма Корінця до медичного висновку не передбачає зазначення підгрупи до встановленої групи інвалідності. Відповідно до п. 3 наказу МОЗ України № 482 від 04 грудня 2011 року, встановлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями, дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», Українського центру медичної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження. Пунктом сьомим наказу МОЗ України № 482 встановлено, що визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого або консультативного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ», Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку. Згідно з п. 4 Наказу № 482 від 04 грудня 2011 року, при обстеженні в указаних закладах наявність у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років обґрунтовується лікуючим лікарем у первинній медичній документації: медичній карті стаціонарного хворого або історії розвитку дитини за підписами лікуючого лікаря, завідувача відділення (поліклініки) та заступника головного лікаря з медичної частини із зазначення згідно з Міжнародною класифікацією хвороб діагнозом та кодом. Вперше підгрупа А інвалідності введено постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» від 21 листопада 2013 року № 917. Вказаною постановою затверджено Положення про лікарсько-консультативну комісію та Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям. Крім того, зазначена постанова набула чинності 31 грудня 2013 року. Відповідно до п. 3 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого ПКМУ № 917 від 21 листопада 2013 року, Особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія «дитина-інвалід», а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія «дитина-інвалід підгрупи А». Абзацом першим п. 6 наведеного Порядку встановлено, що комісія проводить огляд хворої дитини та розглядає документи, зазначені у пункті 4 цього Порядку, протягом семи робочих днів з дня їх надходження. Пунктом 4 цього Порядку встановлено, що на розгляд комісії лікар, який надає дитині первинну медичну допомогу, подає такі документи: історію розвитку дитини за формою, встановленою МОЗ; виписку з медичної карти стаціонарного хворого або консультаційного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження та лікування дитини в закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах, визначених МОЗ, з обґрунтуванням медичних показань для визнання дитини інвалідом із зазначенням згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем здоров`я 10-го перегляду діагнозу та коду; план медичної реабілітації; документ, що засвідчує особу батьків дитини або її законних представників. Крім того, відповідно до абзаців 2-4 пункту 6 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, комісії за місцем проживання дитини-інваліда мають право розглядати (переглядати) оглядові справи дітей, яким вже встановлено категорію "дитина інвалід", з метою встановлення таким дітям категорії "дитина-інвалід підгрупи А". У разі встановлення зазначеній дитині категорії "дитина-інвалід підгрупи А" оформляється новий медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років. Оригінал зазначеного висновку у триденний строк надсилається (передається) комісією органові, в якому дитина-інвалід перебуває на обліку як особа, що отримує державну соціальну допомогу або пенсію. Зважаючи на те, що категорія «дитина-інвалід підгрупи А» введена вже після надання Медичного висновку № 95/1383 про дитину-інваліда до 18 років від 05 грудня 2013 року, тому при його складанні зазначення в ньому про підгрупу А, присвоєння якої обумовлює призначення відповідної державної соціальної допомоги, було неможливим, у зв`язку з відсутністю нормативно-правового визначення та врегулювання надання визначеної категорії. Згідно з підпунктом 2.3 пункту 2 «Вимоги до заповнення ІПР» Порядку складання індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда, затвердженого наказом МОЗ № 623 пункти 1-9 форм заповнюються в точній відповідності із записами в Акті огляду МСЕК або в Медичному висновку про дитину-інваліда віком до 18 років. Відповідно до пп. 2.5 п. 2 Порядку складання індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда, пункт 12 «Супутні захворювання» - це нозологічні форми, які етіологічно і патогенетично не пов`язані з основним захворюванням, але здатні впливати на перебіг і тяжкість основного захворювання або можливість реабілітації хворого. Зазначається назва хвороби і код за МКХ-10. Наслідки хвороби класифікуються за Міжнародною класифікацією функціонування, обмеження життєдіяльності і здоров`я. Обліку підлягають усі виявлені у інваліда (дитини-інваліда) обмеження життєдіяльності незалежно від того, проводяться або не проводяться реабілітаційні заходи щодо обмеження життєдіяльності. Згідно з пп. 2.6 п. 2 Порядку складання індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда, у пункті 13 «Обмеження життєдіяльності» вказуються вид та ступінь обмежень життєдіяльності вказуються відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 07.04.2004 року № 183 (втратив чинності). Підпунктом 2.2 до р. ІІ «Класифікація основних видів порушення функцій, основних критеріїв життєдіяльності та ступенів їх вираженості» наказу МОЗ № 561 від 05.09.2011 року «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності» до критеріїв життєдіяльності людини належать: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєю поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності. Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступін обмеженні життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступеня обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне. Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, ІІ або ІІІ група інвалідності. І група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді. Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності це Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями. Медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам зх. інвалідністю за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. Згідно з п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення І групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. До І групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування. Критеріями встановлення І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному ІІІ ступені: нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до орієнтації (дезорієнтації); нездатність до спілкування; нездатність контролювати свою поведінку; значні обмеження здатності до навчання; нездатність до окремих видів трудової діяльності. До підгрупи А І групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування. Критеріями встановлення підгрупи А І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб. Проте, в індивідуальність програмі реабілітації дитини-інваліда [PERSON] , відсутні обмеження життєдіяльності особи у значному ІІІ ступені, тому жодних підстав для встановлення підгрупи інвалідності А у комісії не було. На час постановлення висновку, жодним нормативним актом, яким повинні керуватись в своїй діяльності лікарсько-консультативні комісії для визначення наявності підстав для висновку про встановлення інвалідності дитині до 18 років. Не було передбачено встановлення підгрупи А. До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму І та ІІ ступеня їх вираженості (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії І ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є виключено висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму ІІІ і ІV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії ІІ, ІІІ і ІV ступеня їх вираженості (які оцінюються відповідно до вікової норми). Оскільки індивідуальна програма реабілітація дитини-інваліда [PERSON] містить відмітки про обмеження життєдіяльності категорії ІІ, захворювання [PERSON] відноситься до переліку захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затвердженому МОЗ. Позивач зверталась із листами щодо неправомірності дій відповідача із не встановлення [PERSON] підгрупи А до Відділу охорони здоров`я Слов`янської міської ради та Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації. Так, своїм листом № П-08-12/191 від 25 вересня 2018 року Відділ охорони здоров`я Слов`янської міської ради повідомив позивачу, що на підставі наказу відділу охорони здоров`я від 13.09.2018 року № 278 «Про розгляд звернення [PERSON] », проведено службову перевірку, в ході якої з`ясовано, що при оформленні висновку ЛКК від 05 грудня 2013 року № 95/1383 ДЗ «Вузлова лікарня станції Слов`янськ» за рекомендацією ЛКК КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська» виникла помилка через велику завантаженість в роботі медичного персоналу, а саме - не вказана підгрупа А. У зв`язку з чим, голові ЛКК [PERSON] за неуважний підхід до оформлення медичної документації наказом головного лікаря КЛПЗ «Вузлова лікарня м. Слов`янська» від 29 серпня 2918 року № 99, оголошено догану. Лікар-педіатр [PERSON] , яка надавала історію розвитку дитини на розгляд лікарсько-консультативної комісії на теперішній час працює в іншому лікувальному закладі - КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов`янська. Комісією відділу охорони здоров`я з нею проведено роз`яснювальну роботу щодо неуважного виконання роботи з підготовки медичної документації. Крім того, зазначено, що згідно наказу МОЗ України № 482 від 04.12.2001 «Про затвердження порядку видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років», для вирішення питання видачі медичного висновку на дитину з інвалідністю підгрупи А з теперішнього часу необхідна наявність виписки з медичної карти стаціонарного хворого або консультативного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янськ», де дитина перебуває на диспансерному обліку. Також, Департамент охорони здоров`я Донецької ОДА фактично продублював відповідь відділу охорони здоров`я Слов`янської міської ради, виклавши аналогічну інформацію у своєму листі на адресу позивача. Проте, інформація, що міститься у вказаних письмових доказах, судом до уваги не приймається, оскільки вона не відповідає дійсності та фактично суперечить положенням діючого на момент встановлення інвалідності [PERSON] , нормативно-правовим актам, що регулюють дані правовідносини. Окрім цього, [PERSON] та її представник неодноразово зверталась до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради з листами стосовно призначення їй державної соціальної допомоги. Так, своїм листом № П-1154-2.1-6.2 від 27 вересня 2018 року Управління соціального захисту населення повідомило, що медичний висновок про дитину з інвалідністю, віднесеною до підгрупи А, на [PERSON] , 2007 року народження, на день надання відповіді до Управління не надходив, тому призначити надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю, віднесеною до підгрупи А, немає підстав. Як вбачається з листа УСЗН Слов`янської міськради № П-1314-2.1-6.2 від 01 листопада 2018 року, призначення та виплата державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю здійснюється на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та регламентується Порядком надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України № 226/293/169 від 30 квітня 2002 року. Згідно з п. 3.5 наведеного Порядку, надбавка на догляд за особами з інвалідністю з дитинства та дітьми з інвалідністю призначається з дня звернення за її призначенням. На підставі медичного висновку № 95/1383 від 05 грудня 2013 року про дитину-інваліда віком до 18 років, віднесеного до підгрупи А, на [PERSON] , який надійшов до Управління 03 жовтня 2018 року, згідно заяви від 18 жовтня 2018 року позивачу призначено надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю віднесеною до підгрупи А, з 18 жовтня 2018 року. Окрім цього, повідомлено, що Порядком не передбачено призначення та виплату державної допомоги за минулий час у разі помилки лікувального закладу. Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради № 04-39/1364, [PERSON] , перебуває на обліку в Управлінні та на підставі ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю підгрупи А - доньку [PERSON] , [INFO] , з 24 грудня 2013 року по 05 серпня 2025 року, розмір якої з 01 грудня 2018 року становить 3074,90 грн., щомісячно. Статтею 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (в редакції Закону чинній на 05 грудня 2013 року)встановлено такі розміри державної соціальної допомоги: інвалідам з дитинства I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам з дитинства II групи - 80 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам з дитинства III групи - 60 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; на дітей-інвалідів віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З огляду на викладене вище, законодавець розділяє такі поняття як «інвалід з дитинства» та «дитина-інвалід віком до 18 років». Так, відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (в редакції Закону чинній на 05 грудня 2013 року), надбавка на догляд за дитиною-інвалідом підгрупи А встановлюється в розмірі: на дитину-інваліда підгрупи А віком до 6 років - прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; на дитину-інваліда підгрупи А віком від 6 до 18 років - прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Статтю 2 наведеного Закону в зазначеній редакції викладено на підставі внесених змін від 04 липня 2013 року Законом № 410-VII. Прикінцевими положеннями Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», передбачено що Кабінет Міністрів України повинен був: підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції про внесення змін до законодавчих актів України, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Отже, аналізуючи викладені норми законодавства, суд приходить до висновку щодо відсутності винних дій з боку відповідача, оскільки ситуація, що розглядається обумовлена відсутністю закінченого процесу законотворчості та нормативною невизначеністю порядку, умов та критеріїв визначення та надання відповідної під категорії І групи інвалідності дитині-інваліду до 18 років. Відповідно до п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майно шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність вини останнього в заподіюванні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить. Беручи до уваги надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача На підставі викладеного,

Outcome: dismissed