Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк», банк), у якому просила розірвати укладений між ними кредитний договір б/н від 20 серпня 2010 року. Позов обгрунтовано тим, що зазначений договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, і на підставі цього договору [PERSON] видано кредитну карту "Універсальна". 09 квітня 2014 року позивач переоформила кредитну карту "Універсальна" на "Gold", отримавши кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку зі скрутним матеріальним становищем у 2015 2016 роках позивач не могла виконувати умови договору належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість і банк звернувся до суду з позовом про її стягнення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року позов банку задоволено. Стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 17232,63 гривень, з яких: 5680 гривень заборгованість за кредитом, 9555,84 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 700 гривень заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом та штрафи: 500 гривень штраф (фіксована частина), 796,79 гривень штраф (процентна складова), а також 1378 гривень сплаченого судового збору. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року зазначене рішення скасоване в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9555,84 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом; 796,79 гривень штрафу (процентна складова); 500 гривень штрафу (фіксована частина), а також 1378 гривень сплаченого судового збору. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким із [PERSON] у користь банку стягнуто 5175,56 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням апеляційної інстанції встановлено, що відсоткова ставка за кредитним договором була змінена банком в односторонньому порядку з 27,6 до 34,8 та 44,4 % річних, без повідомлення відповідача про зміну відсотків за кредитом та письмової згоди останньої на такі дії банку. А тому заборгованість стягнуто в перерахунку за ставкою 27,6% річних, що склало 5175,56 гривень. Незважаючи на зазначене, банк продовжує нарахування відсотків за кредитом за ставкою 44,4% річних, хоч позивач згоди на підвищення відсотків не надавала. За таких обставин позивач вважає, що має місце істотне порушення банком умов кредитного договору, а тому просила його розірвати на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у позовній заяві підстав та просили його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечили. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечили проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом досліджено зібрані у справі докази, на підставі яких установлено такі обставини: 20 серпня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту б/н, який складається із анкети-заяви, Памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів. На підставі зазначеного договору позивач отримала кредитну картку «Універсальна». 09 квітня 2014 року [PERSON] переоформила кредитну карту «Універсальна» на «Gold», отримавши кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором було неналежним, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість перед банком. З виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що упродовж серпня 2016 року квітня 2017 року проценти нараховуються за ставками 2,9% в місяць (34,8% річних) до 31 березня 2015 року та 3,7% в місяць (44,4% річних) з 01 квітня 2015 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року у цивільній справі № 607/8592/16-ц позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 17232,63 гривень, з яких: 5680 гривень заборгованість за кредитом, 9555,84 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 700 гривень заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом та штрафи: 500 гривень штраф (фіксована частина), 796,79 гривень штраф (процентна складова), а також 1378 гривень сплаченого судового збору. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року зазначене рішення скасоване в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9555,84 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом; 796,79 гривень штрафу (процентна складова); 500 гривень штрафу (фіксована частина), а також 1378 гривень сплаченого судового збору. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким із [PERSON] у користь банку стягнуто 5175,56 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням апеляційної інстанції встановлено, що відсоткова ставка за кредитним договором була змінена банком в односторонньому порядку з 27,6 до 34,8 та 44,4 % річних, без повідомлення відповідача про зміну відсотків за кредитом та письмової згоди останньої на такі дії банку. Також, апеляційний суд вказав, що «оскільки в матеріалах справи не міститься жодного документу, метою якого є інформування [PERSON] про зміну тарифів, то зміна Банком відсоткової ставки по даному кредитному договору є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Колегія суддів вважає, що відповідач, відповідно до вимог ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, належним чином довела ті обставини, що Банк неправомірно збільшив річний процент по кредиту в односторонньому порядку, чим порушив її права. Отже, доводи відповідача, що відсотки за кредитом по договору кредиту повинні нараховуватись за ставкою 27,6 % річних, є обгрунтованими». З цих підстав апеляційний суд стягнув із [PERSON] у користь банку заборгованість за відсотками в перерахунку за ставкою 27,6% річних, що склало 5175,56 гривень. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом встановлено, що на підставі укладеного 20 серпня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] договору кредиту б/н, який складається із анкети-заяви, Памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, 09 квітня 2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору б/н від 20 серпня 2010 року, передбачено, що Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п.4.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року встановлено, що відсоткова ставка за кредитним договором була змінена банком в односторонньому порядку з 27,6 до 34,8 та 44,4 % річних, без повідомлення відповідача про зміну відсотків за кредитом та письмової згоди останньої на такі дії банку, та зміна Банком відсоткової ставки по даному кредитному договору є нікчемною. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Апеляційним судом встановлено, що зміна процентної ставки здійснена банком в односторонньому порядку, без повідомлення [PERSON], і така зміна є нікчемною. Як підставу для розірвання договору на вимогу однієї сторони закон передбачає не тільки факт порушення умов договору другою стороною, а й обовязково наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Як зазначалося, заборгованість за відсотками із [PERSON] у користь банку за судовим рішенням стягнута в перерахунку за ставкою 27,6% річних, що склало 5175,56 гривень. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що внаслідок зміни процентної ставки, здійсненої банком в односторонньому порядку, без повідомлення [PERSON], позивач не зазнала ніякої шкоди, оскільки нараховані платежі по збільшеній відсотковій ставці з неї не стягнуті. В судовому засіданні позивач стверджувала, що ПАТ «Акцент-Банк» в порушення вимог закону та рішення суду, яке набрало законної сили, вимагає сплати відсотків за кредитом за ставкою 44,4% річних. Проте, жодних доказів на підтвердження зазначеного позивач не надала. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року набрало законної сили з моменту проголошення. Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку [PERSON] містить дані про нарахування процентів за період з липня 2016 року до квітня 2017 року. Більше того, виписка не є підставою обовязкової сплати заборгованості в разі незгоди боржника із зазначеним у ній розміром. Як убачається з викладених у позовній заяві обставин, на даний час її кредитна картка заблокована банком, а тому вона не може її використовувати, судовими рішеннями стягнуто суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками. За таких обставин подальше існування кредитного договору «заганяє позивача у фінансову прірву, чим порушується співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Відповідно до п. 2.1.5.4 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку клієнт зобовязаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість. Як повідомила позивач у судовому засіданні, заборгованості за рішенням суду вона не погасила, оскільки банк не отримував виконавчого листа та не предявляв його до виконання. Також, вона не хоче погашати заборгованість поки договір не розірваний, щоб уникнути зарахування суми, яка стягнута за рішенням суду, на сплату відсотків за збільшеною процентною ставкою чи в рахунок інших платежів на розсуд банку. Вважає, що лише після розірвання договору стане можливим виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року. Також, як ствердила позивач, з заявою про розірвання договору до банку вона не зверталася. За таких обставин суд вважає недоведеним факт істотного порушення банком умов договору. Доводи позивача про те, що в разі не розірвання договору і добровільної сплати нею стягнутих за рішенням суду коштів, банк зарахує їх на погашення платежів на власний розсуд і за підвищеною процентною ставкою, є лише припущенням позивача про можливе порушення її прав банком у майбутньому. А судовому захисту підлягає право, яке є порушеним, а не право, яке може бути порушеним у майбутньому. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, судом установлено, що відповідачем не було порушено прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки нею не доведено істотного порушення банком умов кредитного договору, а тому відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України вимога позивача про розірвання договору до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed