Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.12.2006 [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». 17.07.2009 проведено державну реєстрацію вказаних змін. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 "Правил користування платіжною карткою". ПАТ КТ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2018 має заборгованість - 66696,47 грн., яка складається з наступного: - 656,76 грн. - заборгованість за кредитом; - 57295,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5091,85 грн. - заборгованість за пеню та комісію; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 3152,21 грн. - штраф (процентна складова). Просять суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 66696,47 грн. за кредитним договором № б/н від 14.12.2006 року та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 11.09.2017 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н від 14.12.2006 про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9). З 21.05.2018 Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») змінило назву на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору згідно ст.526 ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статті 526, 527 ЦК України зобов'язують боржника належним чином виконувати свої зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно розрахунку заборгованості від 31.03.2018, вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити [PERSON] становить 66696,47 грн., яка складається з наступного: - 656,76 грн. - заборгованість за кредитом; - 57295,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5091,85 грн. - заборгованість за пеню та комісію; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 3152,21 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-8). Відповідачем [PERSON] була подана суду заява про застосування строків позовної давності за вимогами позову. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із матеріалів справи позивач достеменно знав про порушення порядку повернення відповідачем коштів, однак протягом всього цього часу не вживав жодних дій, спрямованих на захист своїх прав, при цьому продовжуючи нараховувати проценти, штрафи та пеню по даному зобов'язанню. Враховуючи наведені положення законодавства, суд звертає увагу також на постанови Верховного Суду України від 19.03.2014 № 6-20цс14, 18.06.2014 № 6-61цс14, від 03.06.2015 № 6-31цс15, в яких викладена наступна правова позиція: «у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу». Так в своїй постанові від 23.11.2016 ВСУ дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Суд вважає, що вказані висновки Верховного Суду України не можуть залишитися поза увагою судів нижчої інстанції. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема, з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14.12.2006 (а.с.5-8), що останні платежі відповідачем було здійснено 23.04.2013 на суму 350 грн., 01.04.2014 на суму 250 грн. та 03.10.2015 на суму 58,15 грн. Згідно виписки по кредитному рахунку відповідача (а.с.52-65) 03.10.2015 відбувалося автоматичне погашення простроченої заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року по справі № 6-2891цс16. Враховуючи, що платіж від 03.10.2015 на суму 58,15 грн. на погашення заборгованості було здійснено автоматично, тобто без прямого волевиявлення позичальника він (платіж) не є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії встановлений у заяві та у Пам'ятці клієнта, підписанням яких клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжних карток на момент укладення Кредитного договору регулювалось Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим Постановою Правління НБУ №137 від 19.04.2005. Пунктом 2.9 вказаного Положення встановлено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та у межах установленого договору ліміту кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. Виходячи з тих правовідносин, що випливають з договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.66) вбачається, що 14.12.2006 між сторонами був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитну картку: 5457082905068347 термін дії якої закінчується 12/13. У зв'язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився, враховуючи те, що з моменту випуску кредитної картки пройшло більше 4 років, відповідач з певного часу не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період. Відповідно до пункту 3.1.1 вищевказаних Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця, указаного на ній. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (п.5.4). Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 3.1.3 Умов). Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Із зазначеного можна зробити висновок про те, що кредитний договір може бути подовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та перевипуску позивачем картки. У зв'язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився у грудні 2013 року, останнє погашення по кредитній картці через термінал самообслуговування було здійснено у квітні 2014 року, відповідач не міг використовувати картку для отримання коштів, а позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період, а тому, враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до суду 11.05.2018 з пропуском загальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи термін дії кредитної картки, дату останнього погашення по кредитній картці, а також дату звернення до суду, суд вважає, що строк давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором минув, позивачем не заявлено клопотання про визнання поважними причини пропуску строку для звернення до суду та про його поновлення, а отже позовні вимоги слід залишити без задоволення. Враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, в зв'язку з цим відповідно до вимог ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача й понесені судові витрати.

Outcome: dismissed