Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 20740.30 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13.10.2011 року відповідач підписала заяву, згідно з якою отримала кредит у сумі 8000.0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитні кошти [PERSON] отримала, а свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, а тому станом на 09.12.2019 року утворилась заборгованість, яку позивач визначає в сумі 20740.30 грн., що складається з наступного: 10296.12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1705.90 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за прострочений кредит; 7274.46 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500.0 грн. - штраф; 963.82 грн. - процентна складова штрафу. Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, тому АТ КБ "ПриватБанк" змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 16.03.2020 року. Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не направив, хоча відкладав декілька судових засідань. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з запропонованими позивачем «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складають між ним та банком кредитний договір, що стверджується підписом у заяві. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6. Договору позичальник при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. На підставі п.2.1.1.5.1 договору позичальник зобов`язується погашати кредит у строки та в розмірах, визначених п.,п. 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2. Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення умов договору та закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, суму коштів не повернув та ухиляється від її сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 2.1.1.8.1 договору визначено, що за несвоєчасне виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання за цим договором банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При вирішенні даної справи суд враховує положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, відповідно до якого при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так Верховний Суд своєю Постановою від 03.04.2019 року по справі №482/1605/15, скасовуючи рішення апеляційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) у цій справі стосується одного й того ж порушення позичальником умов договору, оскільки, зважаючи на викладене вище, пеня та штраф нараховується за різні порушення умов кредитного договору. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням особою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за тілом кредиту та за процентами, а також неустойка підлягає стягненню на користь банку. У порушення умов договору та закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, суму коштів не повернув та ухиляється від її сплати. При розгляді вказаної справи суд бере до уваги, що відповідач користувався вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи, тобто використовував їх на власний розсуд, а тому суд вважає, що відповідач знав, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах визначених позивачем, які до того ж самим відповідачем не оспорювались та не заперечувались. Окрім того відповідач до суду із позовною заявою про розірвання вказаного кредитного договору не звертався. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови договору, заборгованість не погашає, а матеріали справи зворотного не містять, а тому у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку у розмірі, що зазначений вище. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються платіжним дорученням від 03.02.2020 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved