Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Приват Банк» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON]А.) в якому просило стягнути з останнього 50196 грн. 49 коп. заборгованості за кредитним договором. Також просили стягнути судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп. зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 17 червня 2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Кредитний договір № ZOH0R000070040, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 1980 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,00 % на рік. Відповідач у порушення норм закону та умов договору зобовязання за договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 18.07.2016 року має заборгованість 50196 грн. 49 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вказав, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, наголосив на порушення позивачем строків позовної давності. [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Наголосив на тому, що ніяких повісток з суду крім судового засідання яке призначене на сьогодні він не отримував. Крім того, ніяких пропозицій від банку з приводу добровільного повернення кредитних коштів також не отримував. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 червня 2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Кредитний договір № ZOH0R000070040, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 1980 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,00 % на рік. Згідно копії судового наказу від 26 серпня 2009 року за № 2-н-95/2009 Золочівського районного суду Львівської області, вбачається, що на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк \~«Приватбанк» з [PERSON] було стягнуто заборгованість у сумі 17\~073 грн. 96 коп. Проте зі слів Відповідача, останньому не відомо про існування даного судового наказу. В матеріалах справи є розрахунок заборгованості за договором № ZOH0R000070040 від 17 червня 2004 року, який наданий позивачем. Даний розрахунок починається з 17 червня 2004 року та закінчується 18 липнем 2016 року Незважаючи на те, що строк дії договору встановлений до 17 червня 2005 року, а строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів з 16 по 22 число включно кожного календарного місяця, що підтверджується п.1.1 кредитного договору. Банк своїми ж умовами визначив строки сплати чергових платежів місяцями. Проте з невідомих суду причин, продовжив нараховувати позивачу відсотки аж до 2016 року! Не повідомивши відповідача про наявну заборгованість станом на строк закінчення дії договору який кредитним договором встановлений до 17 червня 2005 року. Позивач, нарахував Відповідачу заборгованість яка станом на 18 липня 2016 рік становить (згідно розрахунку позивача) - 67270 грн. 45 коп., а саме: - заборгованості по кредиту 1936 грн. 76 коп.; - заборгованості по сплаті відсотків 15595 грн. 34 коп.; - 49739 грн. 35 коп. заборгованість за пеню та комісію. Від вищевказаної загальної суми банк відняв 17\~073 грн. 96 коп., які були задоволені судовим наказом Золочівського районного суду Львівської області від 25.08.2009 року, а відтак з даного рахунку вбачається, що різниця становить 50\~196 грн. 49 коп. Проте, представник позивача суду не пояснив, що саме було стягнуто з [PERSON] судовим наказом Золочівського районного суду Львівської області від 25.08.2009 року, проценти, пеня, основна сума заборгованості? Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У матеріалах справи відсутня вимога позивача до відповідача з приводу досудового врегулювання спору. Позивач не намагався повідомити позивача про існуючу заборгованість, а лише після спливу тривалого проміжку часу звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може\~\~звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст.72 ЦПК України\~право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Згідно\~ст.267 ч.3 ЦК України\~\~позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В силу вимог п. 7 ч. 11\~ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12.05.1991 року\~кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", передбачено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Враховуючи те, що ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту з пропуском трьохрічного строку позовної давності, що згідно вимог ч.4\~ст. 267 ЦК України\~є підставою для відмови у позові. Як вбачається із штампа вхідної кореспонденції позовна заява позивача\~\~ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла на адресу суду лише\~\~09 серпня 2016 року. Крім цього у змісті позовної заяви позивач не просить поновити пропущений строк позовної давності, а також не зазначає причин його поновлення. \~Зважаючи на наведене в\~\~задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід відмовити, оскільки позивачем пропущений\~\~трирічний строк звернення до суду за захистом своїх прав, крім того банк не довів суду існування реальної заборгованості відповідача перед позивачем. На підставі\~\~викладеного,

Outcome: dismissed