Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, в якому просив шлюб з відповідачкою розірвати, неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], залишити проживати з ним, витрати по справі покласти на відповідачку. Свої вимоги мотивує тим, що 16.01.2005 р. він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу у них народилися [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Через рік після одруження він став помічати, що дружина часто вживає спиртні напої, вона перестала цікавитися сімейними справами, доглядати дітей, виконувати будь-які роботи по господарству. Вона періодично пропадала з дому на декілька днів, тижнів, місяців, зраджуючи йому з іншими чоловіками. Внаслідок цього він зі своєю мамою доглядав, виховував та утримував дітей. Будучи в нетверезому стані, відповідачка часто влаштовувала різного роду сварки, скандали, під час яких ображала нецензурними словами його, його маму та дітей. На його неодноразові прохання змінити поведінку відповідачка не реагувала. Така її аморальна поведінка негативно впливає на їхніх дітей. Більше того, дружина перешкоджає у вихованні дітей, у здобутті ними освіти. В лютому 2016 року вона пішла з дому, забравши доньок [PERSON] та [PERSON], та не появлялася вдома протягом тижня. Впродовж цього часу [PERSON] не ходила до школи. В лютому 2017 року відповідачка в стані алкогольного сп'яніння забрала дочку [PERSON] і протягом трьох місяців не поверталася додому, внаслідок чого остання була позбавлена можливості відвідувати підготовчу групу перед початком навчання в школі. За вказаних обставин він не бажає жити з дружиною, вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Ніякі заходи для примирення не дадуть бажаних наслідків. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з батьком, на користь якого стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Строк на примирення просили не надавати, оскільки він не дасть бажаного результату. Додатково позивач пояснив, що [PERSON] сама заявила про те, що не бажає з ним спільно проживати, внаслідок чого вони з лютого 2017 року проживаютиь окремо. З того часу він намагався примиритися з дружиною, пропонував їй повернутися додому, однак вона відмовилася та ще сказала забрати дітей. На даний час з ним проживають [PERSON], якому 13 років, та [PERSON], якій 14 років. Молодшу доньку [PERSON], якій 6 років, до нього проживати відповідачка не відпустила. Однак йому відомо, що дитина не доглянута, взимку вона ходить у літній одежі, не завжди відвідує школу, тому він хоче, щоб і вона проживала з ним. Не заперечив проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Вiдповiдачка, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про що свідчать розписки (а.с. 51, 69, 70, 71), в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. В судовому засіданні адвокат [PERSON] зазначив, що йому не відомі причини неявки його довірительки, якій він має право надавати правову допомогу, однак не наділений від її імені представництвом її інтересів в суді. Враховуючи вказане, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, проти чого не заперечив прозивач та що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 174584 від 04 травня 2017 року сторони зареєстрували шлюб 16 січня 2005 року, актовий запис № 4. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 5). Згідно світлокопій свідоцтв про народження від 04 травня 2017 року [PERSON] народилася 23 травня 2005 року, актовий запис № 13, [PERSON] народився 03 листопада 2006 року, актовий запис № 27, [PERSON] народилася 13 вересня 2011 року, актовий запис № 19. Їхніми батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7, 8, 32, 33, 34). В судовому засіданні встановлено, що сторони з лютого 2017 року проживають окремо, між ними часто виникали конфлікти, в тому числі, у присутності дітей, що призвело до припинення подружніх відносин. Позивач скористався наданим йому правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Строк на примирення просив не надавати, оскільки він не дасть бажаного результату. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між ними необхідно розірвати. При визначенні місця проживання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Довідка про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб № 487 від 24 квітня 2017 року свідчить про те, що склад сім'ї (зареєстрованих) за адресою: вул. Долішня, 15 в с. В.Тур'я Долинського району Івано-Франківської області наступний: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з довідки-характеристики № 618 від 31 травня 2017 року, наданої Великотур'янською сільською радою, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], у будинку своєї свекрухи разом з чоловіком та трьома дітьми, але зараз не проживає за даною адресою. Її місце проживання не відоме (а.с. 41). [PERSON] працює в ТзОВ "[PERSON] Системс УА ГмбХ" монтером кабельного виробництва з 14.10.2009 р. З 19.05.2017 р. по 13.09.2017 р. перебувала в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (а.с. 37, 38). На обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах Долинської ЦРЛ не знаходиться (а.с. 39, 40). Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], складений комісією в складі сільського голови Великотур'янської сільської ради, фахівця з соціальної роботи та депутата вказаної сільської ради, свідчить про те, що комісією встановлено, що [PERSON] не виконує прямих батьківських обов'язків, а саме: періодично зникає з дому на кілька тижнів, не займається вихованням та доглядом дітей, соціальну грошову допомогу на дітей використовує на особисті потреби. Двоє старших дітей знаходяться на утриманні та вихованні батька та бабусі. Молодшу дочку жінка забирає з собою. Дана сім'я неодноразово обстежувалася комісією як така, що перебуває у складних життєвих обставинах (а.с. 9). Будучи допитаною в судовому засіданні, свідок [PERSON] пояснила, що вона працює фахівцем з соціальної роботи в Великотур'янській сільській раді. Вона вказала на те, що була у складі комісій, коли обстежувалися умови проживання обох сторін. Під час обстежень було встановлено, що матеріальне забезпечення батька є кращим. Він проживає у будинку, де чисто та є багато місця для дітей. Натомість відповідачка проживає у трьохкімнатному будинку асоціальної сім'ї, де проживає 11-12 чоловік, більшість з яких не працюють. Вона не може ствердити, що мама є поганою, однак односельці вказують на те, що [PERSON] дозволяє собі погуляти, часто відвідувала місця, де розпивають спиртні напої, очевидцями чого були діти. Згідно характеристик, долучених до матеріалів справи, неповнолітні [PERSON], [PERSON] навчаються у Великотур'янській НВК. Вони виховуються у багатодітній сім'ї, багато працюють фізично, допомагають батькам у веденні господарства. Школу без поважних причин не пропускають. Вони шкідливих звичок не мають, з сумнівними компаніями не водяться (а.с. 35, 36, 46, 47). Будучи допитаною в судовому засіданні, свідок [PERSON] вказала, що вона є соціальним педагогом Великотур'янської НВК. Також пояснила, що вона була за місцем проживання і тата, і мами. Діти, які проживають з ними одягнуті, доглянуті. Юля найчастіше розповідає про тата, однак маму особливо не критикує. Відповідачка працює на [PERSON], проте з розмови з останньою їй стало відомо, що вона має намір їхати на роботу за кордон, щоб заробити більше грошей. Відповідачка забирає зі школи молодшу дитину, але щоб остання навідувала старших дітей вона не бачила. Як вбачається з заяв [PERSON] та [PERSON] від 27.09.2017 р., написаних в присутності заступника начальника служби у справах дітей [PERSON] та класного керівника [PERSON], діти виявили бажання проживати з матір'ю [PERSON] (а.с. 73, 74). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], жительки вул. Шевченка, 29 в с. Велика Тур'я Долинського району Івано-Франківської області, комісією встановлено, що [PERSON] за вищевказаною адресою проживає з дітьми, у яких є всі необхідні умови для проживання (а.с. 75). Відповідно до наданих пояснень сторін, вивчивши умови проживання обох батьків, провівши бесіди з дітьми органом опіки та піклування Долинської РДА складено висновок про визначення місця проживання дітей № 917/01-26/55 від 18.10.2017 р., згідно якого рекомендовано після розірвання шлюбу між батьками залишити малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на проживання з матір'ю [PERSON] (а.с. 76-77). Представник органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мати дітей не з'являлася на засідання органу опіки та піклуванння, тому 27 вересня 2017 року вони виїхали за місцем проживання дітей та відповідачки, де обстежили умови проживання дітей і в окремих кімнатах провели з ними бесіду. [PERSON] діти виявили бажання проживати з мамою. В ході обстеження будинку встановили, що в ньому проживала сестра відповідачки та [PERSON] з дітьми, для яких були створені всі умови, відведено місце для навчання та сну. [PERSON] в той час дома не було, оскільки вона перебувала на роботі, тому з нею не спілкувалися. Умови, які створені в будинку батька, де зареєстровані та проживали до того часу діти, вони не обстежували. За результатами обстеження на піставі чинного законодавства, враховуючи думку дітей, ними був складено висновок про доцільність проживання дітей з мамою. Однак, під час слухання справи діти висловили бажання проживати з татом, відповідачка не з'являється до суду, їх інтереси не відстоює, тому просив вирішувати спір з приводу визначення місця проживання дітей з врахуванням інтересів неповнолітніх. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Будучи допитаною в судовому засіданні в присутності батька та представника органу опіки та піклування, неповнолітня [PERSON], [INFO], вказала, що вона хоче залишитися проживати з татом, до якого вона перейшла проживати у жовтні 2017 року. У його будинку створені всі належні умови, він її забезпечує одягом та всім необхідним. У будинку, де проживає мама, живе ще одинадцять осіб. Мама та інші члени її сім'ї до неї чіпляються, конфліктують та звинувачує її у тому, що вона нічого не робить, хоча самі навіть не прибирають за собою. Коли батьки проживали спільно, між ними виникали сварки, ініціатором яких була мама. Вважає, що її тато справиться з її вихованням. З того часу як вона перейшла проживати до батька, мама не цікавилася нею, не телефонувала. У школі вона спілкується з сестрою та братом. Її сестричка [PERSON] також хоче перейти проживати до батька, однак мама її не пускає. Будучи допитаним в судовому засіданні в присутності батька, представника органу опіки та піклування, а також соціального педагога, неповнолітній [PERSON], [INFO], вказав, що після того як його батьки почали проживати окремо, він залишився з мамою. Про свій намір проживати з мамою він також заявив і представнику органу опіки та піклування, оскільки сподівався, що мама буде дбати про них та про їхні умови життя. [PERSON] батько провідував їх, приносив гостинці. А за місцем проживання мами та їх часто відбувалися гостини, які переростали у сварки та бійки. Внаслідок цього він повернувся проживати до батька, де він має свою кімнату, тато дбає про нього, купує все необхідне. Мама не навідує його ні дома, ні в школі, не цікавиться ним. Враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, їх спосіб життя, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, те, що на даний час неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком за власним бажанням і мають намір і далі з ним проживати, що підтвердили в судовому засіданні, висновок органу опіки та піклування втратив актуальність, оскільки на даний час суперечить інтересам дітей, а також те, що відповідачка проявила байдужість до долі своїх дітей, не відстоюючи їх інтереси в суді, з метою уникнення роз'єднання дітей суд вважає за необхідне неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], залишити проживати з батьком [PERSON] При цьому, суд враховує принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.\~\~При цьому враховує, що позивач, сплативши 640,00 гривень судового збору, що підтверджується квитанцією № 42.161.1/2023146 від 12.05.2017 р. (датам валютування 13.05.2017 р.) (а.с. 1), та 1500,00 гривень витрат за надання правничої допомоги, про що свідчать квитанції № 21 від 11.05.2017 р., № 22 від 23.05.2017 р. (а.с. 11, 90), поніс всього 2140,00 гривень судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачки на його користь у зв'язку з задоволенням позову.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114, 161 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону україни "Про охорону дитинства",

Outcome: approved