Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за [ADDRESS]. Посилається на те, що його батьку [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. На випадок своєї смерті він не залишив особистого розпорядження, тому спадкування здійснюється за законом. До першої черги спадкоємців відносяться він, дружина покійного [PERSON] та брат [PERSON], які відмовилися від своїх часток на спадщину на його користь. Відповідно до ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї. На момент смерті він проживав та був приписаний у житловому будинку з надвірними спорудами за [ADDRESS], тому відповідно до приписів вищевказаної статті вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки на спадковий будинок відсутні правовстановлюючі документи, то оформити свідоцтво про право на спадщину в нотконторі не видається можливим, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] За життя [PERSON] рішенням Руськополівської сільської ради від 05.10.1991 р. було надано земельну ділянку, площею 0.07 га., за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Тячівської міської об'єднаної територіальної громади, згідно погосподарської книги № 17, сторінка № 15, № об'єкта 011496/1, покійний [PERSON] був головою дворогосподарства, по [ADDRESS]. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мін'юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, будинок [ADDRESS], у відповідності до діючого на той час законодавства належав [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до статей 1216-1218 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. З приписів статті 1222 ЦК України убачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На момент смерті [PERSON] заповідальне розпорядження не зробив, тому відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкування здійснюється почергово. У ході розгляду справи було встановлено, що в коло спадкоємців першої черги входять дружина [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців першої черги та спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку на час відкриття спадщини не має. 21.09. та 23.10.2018 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися у Тячівську держнотконтору, в яких вказали, що не бажають отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок за [ADDRESS]. У зв'язку з чим, позивач звернувся у Тячівську держнотконтору про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, а 21.09.2018 р. йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У рішенні від 30.11. 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у нотаріальному порядку. На даний час на ім'я позивача виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]. З експлікації будинку [ADDRESS], вбачається, що будинок складається з підсобного приміщення площею 17 м.кв., підсобного приміщення - 45.5 м.кв., коридору - 5.8 м.кв., їдальні - 26 м.кв., житлової кімнати - 12.8 м.кв., комори - 5.3 м.кв., кухні - 8 м.кв., санвузлу - 5 м.кв., житлової кімнати - 21.9 м.кв. та житлової кімнати - 22.7 м.кв. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], ні за ким не зареєстроване. За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент його будівництва прирівнювалося до його реєстрації, [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги, в померлого відсутні правовстановлюючі документи на належний йому житловий будинок, які б дозволяли видати свідоцтво про спадщину, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок. Судові витрати слід покласти на позивача. За таких обставин,

Outcome: approved