Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] (надалі позивачі) звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (надалі відповідач), в якому просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] 55 818 грн. 79 коп. інфляційних витрат за час із березня 2016 року по березень 2017 року, 11 289 грн. 46 коп. трьох процентів річних за час із 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року, 137 640 грн. 00 коп. пені за час із 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року та на користь [PERSON] 150 613 грн. 21 коп. інфляційних витрат за час із лютого 2016 року по березень 2017 року, 32 539 грн. 06 коп. трьох процентів річних за час із 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року, 382 612 грн. 59 коп. пені за час із 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року. Вказують, що у період з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року [PERSON] (зі своїх інших карткових рахунків, в т.ч. з карткового рахунку в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та третіми особами ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].) за допомогою сервісу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ІРАY було перераховано [PERSON] грошові кошти на загальну суму 955 862,34 грн. Вказані грошові кошти повинні були бути зараховані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунок LiqPay [PERSON] моб. тел. № [NUMBER] та фактично перераховані на картку [NUMBER], яка була прив'язана до такого рахунку LiqPay. Однак, грошові кошти після неодноразового звернення були зараховані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунок [PERSON] лише 06 квітня 2017 року в сумі 344 100 грн. та 07 квітня 2017 року в сумі 611 762,34 грн., що загалом складало 955 862,34 грн. Крім того, 27 серпня 2014 року [PERSON] за допомогою сервісу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ІРАY перерахував [PERSON] грошові кошти на загальну суму 344 100 грн. Вказані грошові кошти повинні були бути зараховані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунок LiqPay [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) моб. тел. № [NUMBER] та фактично перераховані на картку № [NUMBER], яка була прив'язана до такого рахунку LiqPay. Однак, грошові кошти в сумі 344 100 грн. після неодноразового звернення були зараховані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунок [PERSON] лише 07 квітня 2017 року. Враховуючи, що відповідач неправомірно затягував зарахування грошових коштів належних [PERSON] та [PERSON], останні просять стягнути з відповідача інфляційні втрати, три відсотка річних та пеню по день зарахування коштів на рахунки за виключенням періоду, за який інфляційні втрати, три відсотка річних та пеня були стягнуті рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року в справі №569/11463/15-ц. Також, зважаючи, що в справі №569/11463/15-ц в задоволенні позовів [PERSON], [PERSON] в суді першої інстанції було відмовлено, а позови задоволено частково лише судом апеляційної інстанції у позивачів не було впевненості в необхідності подачі даного позову, тому причина пропущення позовної давності є поважною та порушене право підлягає захисту. Відповідач, діючи через представника [PERSON], заперечує проти задоволення позову, оскільки підставою для застосування положень статті 625 ЦК України є порушення боржником саме грошових зобов'язань. Натомість зобов'язання із перерахування грошових коштів не може вважатися грошовим, адже воно полягає не в сплаті грошових коштів, а в здійсненні їх переказу. Відповідно, положення статті 625 ЦК України до даних вимог не підлягають застосуванню. Також відсутні правові підстави для стягнення пені на підставі п.37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України", оскільки вказаною нормою встановлено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Емітент електронних платіжних засобів (емітент) - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів. На підставі вказаного пункту може стягуватись пеня тільки власниками карток (коштів). Окрім того, відповідач вважає, що строк позовної давності позивачами пропущений, і у випадку якщо суд дійде висновків про обґрунтованість позовних вимог просить застосувати спеціальну позовну давність, передбачену ст. 267 ЦК України та ч.3 ст. 551 ЦК України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, позов [PERSON] та позов [PERSON] задоволено частково: визнано дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqРay, а саме незавершення переказів на користь [PERSON] виконаних за період з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року на загальну суму 955 862,34 грн., неправомірними; зобов'язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити роботу всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay за номером телефона +380682260000; стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 572 561,54 грн. інфляційних втрат за час із вересня 2014 року по січень 2016 року, 43 053,08 грн. суми трьох процентів річних за час із 03 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року, 523 812, 56 грн. пені за кожен день прострочення з 03 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року; визнано дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqРay, а саме незавершення переказів на користь [PERSON] виконаних 27 серпня 2014 року на загальну суму 344 100 грн., неправомірними; зобов'язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити роботу всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay за номером телефона +380976626773; стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 206 135, 71 грн. інфляційних втрат за час із вересня 2014 року по березень 2016 року, 14 904,71 грн. суми трьох процентів річних за час із 24 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року, 181 340, 70 грн. пені за кожен день прострочення з 24 вересня 2014 року по 03 березня 2016 року. За змістом дослідженого судом рішення Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року було встановлено, що між [PERSON] і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір банківського рахунка, який складається з заяви-анкети, Угоди користувача та Умов і правил надання банківських послуг. Протягом часу з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року на рахунок позивача LiqРay [NUMBER] за допомогою сервісу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» IPAY було здійснено платежів на загальну суму 955 862, 34 грн. Дані перекази здійснено безпосередньо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Однак спірні грошові кошти на рахунок LiqРay [PERSON] № [NUMBER] не було зараховано, а доступ до рахунка LiqРay заблоковано банком. Між [PERSON] і банком також було укладено договір банківського рахунка, який складається з заяви-анкети, Угоди користувача та Умов і правил надання банківських послуг. 27 серпня 2014 року на її рахунок LiqРay [NUMBER] за допомогою сервісу IPAY здійснено платежів на загальну суму 344 100 гривень. Натомість відповідачем доступ до рахунку [PERSON] LiqРay ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» теж було заблоковано, а переказані грошові кошти не зараховано. Спірні кошти було добровільно перераховано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] і [PERSON] у квітні 2017 року. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконно не зарахував перераховані грошові кошти на рахунки LiqРay, які належать [PERSON] і [PERSON], наявна вина виконавця - банку, який одержав грошові кошти у споживача відповідно до угоди користувача та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим правочином згідно зі ст. 614 ЦК України, що є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлені рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року в справі №569/11463/15-ц, яке вступили в законну силу і є чинним на час розгляду справи, вищенаведені обставини не потребують доказування в даній справі. Як слідує з копії банківської виписки №O84F-8HO4-FVPG-CR4A від 10 квітня 2017 року зарахування коштів на рахунок, який належить [PERSON], згідно укладеного КД 6682299 відбулося частинами, а саме 06 квітня 2017 року зараховано 344 100 грн., 07 квітня - 611 762,34 грн. Як слідує з копії банківської виписки №BCQ0-09GS-9IQL-V9KU від 10 квітня 2017 року зарахування коштів на рахунок, який належить [PERSON], згідно укладеного КД 6682299 відбулося 07 квітня 2017 року, зараховано 344 100 грн. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст. 524 і 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12). Тобто грошовим зобов'язанням є зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. Оскільки за вищевказаних обставин договірні зобов'язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перед позивачами з приводу зарахування на їхні рахунки LiqРay є грошовими, а щодо їх виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» допущено прострочення, тому на спірні правовідносини розповсюджуються правила ч. 2 ст. 625 ЦК України. Обчислюючи суму інфляційних втрат [PERSON], суд бере до уваги те, що сукупний індекс інфляції протягом часу з лютого 2016 року по березень 2017 року склав 1,158%, а тому помноживши 955 862,34 грн. на наведену величину інфляції та віднявши 955 862,34 грн. від здобутих 1 106 888,58 грн. отримаємо 151 026,25 грн. втрат. Разом з тим, враховуючи, що [PERSON] просить стягнути на його користь інфляційні втрати за вказаний період в сумі 150 613,21 грн., суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині в межах заявлених позовних вимог - 150 613, 21 грн. Обчислюючи суму інфляційних втрат [PERSON], суд бере до уваги те, що сукупний індекс інфляції протягом часу з березня 2016 року по березень 2017 року склав 1,162%, а тому помноживши 344 100 грн. на наведену величину інфляції та віднявши 344 100 грн. від здобутих 399 844,20 грн. отримаємо 55 744,20 грн. втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] Щодо суми трьох процентів річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] суд враховує, що період прострочення заборгованості з 04 березня 2016 року по 06 квітня 2017 року складає 398 днів. Поділивши 955 862,34 грн. на 100%, помноживши отриману суму на 3%, поділивши на 365 днів та помноживши на 398 днів, отримаємо 30 482,84 грн. суми трьох процентів річних, які слід стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] Період прострочення заборгованості з 06 квітня 2017 року по 07 квітня 2017 року включно складає 2 дні. Поділивши 611 672,34 грн. на 100%, помноживши отриману суму на 3%, поділивши на 365 днів та помноживши на 2 дні, отримаємо 100,56 грн. суми трьох процентів річних, які слід стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON], а загалом 30 583,40 грн. Щодо суми трьох процентів річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] суд враховує, що період прострочення заборгованості з 04 березня 2016 року по 07 квітня 2017 року складає 400 днів. Поділивши 344 100 грн. на 100%, помноживши отриману суму на 3%, поділивши на 365 днів та помноживши на 400 днів, отримаємо 11 312,87 грн. суми трьох процентів річних. Разом з тим, враховуючи, що [PERSON] просить стягнути на її користь 3% річних за вказаний період в сумі 11 289,46 грн., суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині в межах заявлених позовних вимог - 11 289,46 грн. Окрім того, відповідно до п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Договірними умовами розмір пені не визначено, тоді як вимогами вищенаведеного п. 37.1 ст. 37 "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено відшкодування еквайром (у спірних правовідносинах - банком) 0,1 % суми платежу за кожен день призупинення завершення переказу. Тому, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню пеня в розмірі 0,1 відсотка суми платежу за кожний день його призупинення. Аналізуючи доводи відповідача щодо застосування норми ч.2 ст.258 ЦК України при визначені спеціальної позовної давності суд виходить із такого. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, підлягає стягненню пеня в межах останніх 12 місяців перед зверненням позивачів до суду, у зв'язку з чим з відповідача слід стягнути пеню на користь [PERSON] в загальному розмірі 296 584,98 грн. за період з 01 червня 2016 року, так як позивач [PERSON] звернувся до суду 01 червня 2017 року, по 07 квітня 2017 року, день в якому здійснено остаточне зарахування коштів [PERSON] (955 862,34 грн./1000х309 днів затримки переказу платежів (з 01 червня 2016 року по 06 квітня 2017 року)=295 361,46 грн. та 611 762,34 грн./1000х2 дні затримки переказу платежів (з 06 квітня 2017 року по 07 квітня 2017 року)=1 223,52 грн.). А на користь [PERSON] з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 107 015,10 грн. за період з 01 червня 2016 року, так як позивач [PERSON] звернулася до суду 01 червня 2017 року, по 07 квітня 2017 року, день в якому здійснено остаточне зарахування коштів [PERSON] (344 100 грн./1000х311 днів затримки переказу платежів (з 01 червня 2016 року по 07 квітня 2017 року)=107015,10 грн.). Доводи представника позивачів про поважність причин пропущення позовної давності на увагу не заслуговують, оскільки про порушене право позивачі дізналися щонайменше у вересні 2014 року, що не заперечувалося представником позивачів в судовому засіданні, і жодних об'єктивних перешкод для звернення до суду за захистом порушеного права у них не було. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір неустойки не перевищує розмір заподіяних позивачам збитків значно та відповідачем не наведено суду жодних інших обставин, які мають істотне значення, підстави для зменшення розміру нарахованої пені відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягнення судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 777,81 грн., а на користь [PERSON] - 1 740,48 грн.

Outcome: partial