Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 22.09.2017 померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач, будучи спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняла та на частину майна нотаріусом їй було видано нотаріальні акти. Інші спадкоємці відсутні, утім реалізувати свої права на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул.. Першотравневій, 28, в с. Королівка, Липовецького району, Вінницької області, та увійшов до складу спадкової маси позивач позбавлена можливості, так як на обєкт нерухомості відсутній правовстановлюючий документ, тому нотаріус відмовив у видачі на імя позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У межах визначеного судом строку відповідач відзиву до суду не направив, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника сільської ради. Ухвалою суду від 05.10.2018 за клопотанням позивача було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої 22.09.2017 [PERSON]. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву, у якій просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його за результатами\~\~підготовчого судового засідання, в порядку ст.ст.\~200,\~206 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін спору, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що 22.09.2017 в с. Королівка Липовецького району померла [PERSON], в підтвердження чого є свідоцтво про смерть серія І-АМ №381704. Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи судом встановлено, що позивач, будучи дочкою спадкодавця, що доведено свідоцтвом про народження та одруження, отож спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняла у порядку та строки визначені законодавством на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за матеріалами справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] На частину спадкової маси нотаріусом на імя позивача було видано нотаріальні акти, утім реалізувати право на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул.. Першотравневій, 28, в с. Королівка, Липовецького району, Вінницької області, та увійшов до складу спадкової маси позивач позбавлена можливості, так як на обєкт нерухомості відсутній правовстановлюючий документ, у звязку із чим нотаріусом було винесено 21.08.2018 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на імя позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний обєкт нерухомості. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування"\~роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Факт належності [PERSON] майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул.. Першотравневій, 28, в с. Королівка, Липовецького району, Вінницької області, підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 27.11.2018 за №784, відповідно до якої встановлено, що вказаний обєкт нерухомості мав статус майна, яке належало колишньому колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, членами якого станом на 15.04.1991 були: [PERSON] та [PERSON] Згідно Технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул.. Першотравневій, 28, в с. Королівка, Липовецького району, Вінницької області (інвентаризаційна справа №86), обєкт нерухомості значиться рік побудови 1957. Згідно ст.\~120\~Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст.\~121,\~123 Цивільного кодексу\~Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п.\~6\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~22\~грудня 2005\~року N\~20\~"Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N\~32 та N\~33\~до Інструкції\~про порядок\~вчинення нотаріальних\~дій виконавчими\~комітетами міських,\~селищних,\~сільських Рад\~депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради\~Міністрів УРСР\~від 11\~березня 1985\~року N\~105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Зібрані у справі докази підтверджують, що власниками колгоспного двору були дві особи, отож їх частки є рівними, тобто по ? кожному. Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують належність майна спадкодавцеві у виді ? частки в обєкті спірного майна, що увійшла до складу спадкової маси та була прийнята позивачем, відтак вона їй належить з часу відкриття спадщини, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний нею спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований в обсязі майна, що увійшло до складу спадкової маси, що складає ? частку, в іншій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки належність майна підтверджено іншому власнику.

Outcome: partial