Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який не одноразово уточнював, до [PERSON] про відшкодування втраченого заробітку. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 19 серпня 2003 року о 22 годині 30 хвилин [PERSON], знаходячись у нетверезому стані з метою помсти за нанесені йому тілесні ушкодження, спричинені іншими особами, маючи намір на навмисне вбивство, взяв у себе вдома мисливську рушницю, яку зарядив двома патронами, підійшов до будинку [ADDRESS], де з товаришами знаходився [PERSON], безпідставно звинуватив позивача у тому, що він приймав участь у його побитті, та з відставні 50 см. вистрілив з мисливської рушниці йому в живіт. Згідно висновку судово-медичної експертизи від листопада 2003 року йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сліпого дробового вогнепального поранення лівої черевної стінки по пердньо-підпахвовій лінії на рівні 8-9 ребер зліва з пошкодженням ребер, діафрагми, нижньої долі лівої легені, лівосторонній гемоторакс, розможження селезінки, нирки зліва, поранення шлунку, товстої кишки, підшлункової залози, лівостороння внутрішньочеревна гематома, дробове поранення лівого ліктьового згину з пошкодженням дугового м'язу з його відривом. Дані тілесні ушкодження є тяжкими, та небезпечними для життя. Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14.09.2004 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Цим же вироком з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто відшкодування шкоди в сумі 46870,32 грн., з яких 25000 в рахунок відшкодування моральної шкоди та 21870,32 грн. - в рахунок спричиненої матеріальної шкоди. На час скоєння злочину позивач навчався на першому курсі Металургійної академії. Спочатку після спричинення тілесних ушкоджень, йому була встановлена друга група інвалідності, а через рік третя група інвалідності, на якій він знаходиться і по теперішній час. У зв'язку із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило каліцтво та ушкодження здоров'я, він не має можливості працювати і на цей час отримує пенсію по інвалідності, яка становить 914 гривень. Призначеної пенсії йому не вистачає не тільки на організацію свого життя, але і на лікування, згідно з програмою реабілітації. Вважає, що відповідач [PERSON] повинен сплачувати на його користь втрачений заробіток виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, за період з 01 квітня 2004 року по 17 лютого 2014 року. Прохає суд стягнути з [PERSON] на його користь, в рахунок відшкодування втраченого заробітку в наслідок спричинення йому тілесних ушкоджень злочином, які потягли за собою втрату професійної та загальної працездатності за період часу з 01 квітня 2004 року по 17 лютого 2014 року в розмірі 48 512 гривень одноразово, крім того стягнути з [PERSON] на його користь у подальшому в рахунок відшкодування втраченого заробітку по 730 гривень щомісячно до зміни матеріального становища сторін, або зміни вартості життя. Також прохає суд стягнути з відповідача по справі [PERSON], судові витрати по справі в сумі 4 807 гривень 47 копійок та витрати на юридичну допомогу. Представник позивача [PERSON] та адвокат Рудоєнко М.Д., в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали суд їх задовольнити. В судове засідання 05 червня 2014 року не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] не визнав в повному обсязі, прохав суд в їх задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що позивач ніякого заробітку не втратив, так як на момент спричинення йому шкоди не працював, а навчався у вищому учбовому закладі. Крім того [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи є працездатним за професією, яку він отримав - економіст, а тому має змогу працювати та отримувати дохід. У судове засідання 05 червня 2014 року представник відповідача [PERSON] не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні факти та обставини. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14.09.2004 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Відповідно до вищезазначеного вироку 19 серпня 2003 року о 22 годині 30 хвилин [PERSON], знаходячись у нетверезому стані з метою помсти за нанесені йому тілесні ушкодження, спричинені іншими особами, маючи намір на навмисне вбивство, взяв у себе вдома мисливську рушницю, яку зарядив двома патронами, підійшов до будинку [ADDRESS], де з товаришами знаходився [PERSON], безпідставно звинуватив [PERSON] у тому, що він приймав участь у його побитті, та з відставні 50 см. вистрілив з мисливської рушниці йому в живіт. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 4986-Э/160 від 07 листопада 2003 року йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сліпого дробового вогнепального поранення лівої черевної стінки по передньо-підпахвовій лінії на рівні 8-9 ребер зліва з пошкодженням ребер, діафрагми, нижньої долі лівої легені, лівосторонній гемоторакс, розможження селезінки, нирки зліва, поранення шлунку, товстої кишки, підшлункової залози, лівостороння внутрішньочеревна гематома, дробове поранення лівого ліктьового згину з пошкодженням дугового м'язу з його відривом. Дані тілесні ушкодження є тяжкими, та небезпечними для життя. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Першотравенській ЦМЛ /де був прооперований/ з 19 серпня 2003 року по 27 серпня 2003 року. Після чого з 27.08.03р. по 05.12.03р; з 20.04.2004 року по 20.05.2004 року та з 02.06.2004р. по 14.06.04р., в 2 нейрохірургічному відділенні обласної клінічної лікарні імені Мечникова /де тричі був прооперований/, про що свідчать виписні епікризи (а.с.15-18). У 2004 року позивач був визнаний інвалідом 2-ї групи, в 2005 році - інвалідом 3-ї групи та з 01 квітня 2006 року 3-я група інвалідності встановлена безстроково, (а.с.10,12). Починаючи з квітня 2004 року і по теперішній час позивач отримує пенсію як інвалід третьої групи (а.с.10,45). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1 від 14 січня 2014 року [PERSON] внаслідок вогнепального поранення отриманого ним 19 серпня 2003 року отримав стійку втрату професійної працездатності на 60%, з моменту первинного обстеження на МСЕК, тобто з 15.03.2004 року. Характер ушкоджень, їх наслідки дали можливість встановити групу інвалідності з 01.04.2006 року безстроково, тому відсотки стійкої втрати професійної працездатності також встановлені безстроково. Стійка втрата професійної працездатності [PERSON] знаходиться у прямому причинному зв'язку з вогнепальним пораненням отриманим 19 серпня 2003 року. На момент проведення експертизи, незважаючи на третю групу інвалідності по загальному захворюванню, [PERSON] є працездатним за своїм фахом - спеціаліст економіки і підприємництва. Працювати за фахом може, за виключенням роботи пов'язаної з фізичними перевантаженнями та в несприятливих метеорологічних умовах. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частина 2 статті 1195 ЦК України передбачає, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. На момент отримання тілесних ушкоджень [PERSON] не працював (був студентом Національної металургійної академії України), отже визначаючи розмір втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров'я, суд виходить з приписів частини 2 ст. 1195 ЦК України. З урахуванням викладених обставин втрачений заробіток у зв'язку з ушкодженням здоров'я з 01 квітня 2004 року по 17 лютого 2014 року складатиме: Мінімальна з/п 2004 рік: з 01.04.04р. по 31.08.04р. - 205,00 грн. (Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік» від 25.11.2003 року); з 01.09.04р. по 31.12.04 р. - 237,00 грн. ( Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» від 17.06.2004 року) Розрахунок втраченого заробітку: 01.04.04р. - 31.08.04р. (205 грн. х 60% х 5 міс.) = 615 грн. 01.09.04р. - 31.12.04р. (237 грн. х 60% х 4 міс.) = 568,8 грн. Всього за 2004 рік = 1183,8 грн. Мінімальна з/п 2005 рік: з 01.01.2005 р. - 262,00 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004 року); з 01.04.2004р. - 290,0 грн.; з 01.07.2005р. - 310,00 грн., з 01.09.2005р. по 31.12.05р. - 332,00 грн. (Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 4005 рік» та деяких інших законодавчих актів України») Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2005 р. - 31.03.2005р. (262 грн. х 60% х 3міс.) = 471,6 грн. 01.04.2005 р. - 30.06.2005р. ( 290 грн. х 60% х 3міс.) = 522,00 грн. 01.07.2005 р. - 31.08.2005р. (310 грн. х 60% х 2міс.) = 372,00 грн. 01.09.2005 р. - 31.12.2005р. (332 грн. х 60% х 4міс. ) = 796,80 грн. Всього за 2005 рік = 2162,40 грн. Мінімальна з/п 2006 рік: з 01.01.2006 р. - 350,00 грн., з 01.07.2006 р. - 375,00 грн., з 01.12.2005 р. - 400,00 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року) Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2006 р. - 30.06.2006 р. (350 грн. х 60% х 6 міс.) = 1260,00 грн. 01.07.2006 р. - 30.11.2006 р. (375 грн. х 60 % х 5 міс.) = 1125,00 грн. 01.12.2006 р. - 31.12.2006 р. (400 грн. х 60 % х 1 міс.) = 240,00 грн. Всього за 2006 рік = 2625,00 грн. Мінімальна з/п 2007 рік: з 01.01.2007 р. - 400,00 грн., з 01.04.2007 р. - 420,00 грн., з 01.07.2007 р. - 440,00 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006р.), з 01.10.2007 р. - 460,00 грн. (Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 15.03.2007 р.) Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2007 р. - 31.03.2007 р. (400 грн. х 60 % х 3міс.) = 720,00 грн., 01.04.2007 р. - 30.06.2007р. (420 грн. х 60% х 3 міс.) = 756,00 грн. 01.07.2007 р. - 30.09.2007р. (440 грн. х 60% х 3міс.) = 792,00 грн. 01.10.2007 р. - 31.12.2007р. (460 грн. х 60% х 3міс.) = 828,00 грн. Всього за 2007 рік = 3096,00 грн. Мінімальна з/п 2008 рік: з 01.01.2008 р. -515,00 грн.; з 01.04.2008 р. - 525,00 грн.; з 01.10.2008 р. - 545,00 грн.; з 01.12.2008р. - 605,00 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р.) Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2008 р. - 31.03.2008 р. (515,00 грн. х 60 % х 3 міс.) = 927,00 грн. 01.04.2008 р. - 30.09.2008 р. (525,00 грн. х 60% х 6 міс.) = 1890,00 грн. 01.10.2008 р. - 30.11.2008 р. (545 грн. х 60% х 2 міс.) = 654,00 грн., 01.12.2008 р. - 31.12.2008 р. (605 грн. х 60% х 1 міс.) = 363,00 грн. Всього за 2008 рік = 3834,00 грн. Мінімальна з/п 2009 рік: з 01.01.2009 р. - 605,00 грн.; з 01.04.2009 р. - 625,00 грн.; з 01.07.2009 р. - 630,00 грн.; з 01.10.2009 р.- 650,00 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 р.); з 01.11.2009 р.- 744,00 грн.(Закон України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 р.). Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2009 р. - 31.03.2009 р. (605,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1089,00 грн. 01.04.2009 р. -30.06.2009 р. (625,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1125,00 грн. 01.07.2009 р. - 30.09.2009 р. (630,00 грн. х 60%х 3 міс.) = 1134,00 грн. 01.10.2009 р. - 31.10.2009 р. (650,00 грн. х 60%х 1 міс.) = 390,00 грн. 01.11.2009 р. - 31.12.2009 р. (744,00 грн. х 60% х 2 міс.) = 892,80 грн. Всього за 2009 рік = 4630,80 грн. Мінімальна з/п 2010 рік: з 01.01.2010 р. - 869,00 грн.; з 01.04.2010 р. - 884,00 грн.; з 01.07.2010 р. - 888,00 грн.; з 01.10.2010 р. - 907,00 грн.; з 01.12.2010 р. - 922,00 грн.(Закон України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 р.). Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2010 р. - 31.03.2010 р. (869,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1564,20 грн. 01.04.2010 р. - 01.06.2010 р. (884,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1591,20 грн. 01.07.2010 р. - 30.09.2010 р. (888,00 грн. х 60 % х 3 міс.) = 1598,40 грн. 01.10.2010 р. - 30.11.2010 р. (907,00 грн. х 60% х 2 міс.) = 1088,40 грн. 01.12.2010 р. - 31.12.2010 р. (922,00 грн. х 60% х 1 міс.) = 553,20 грн. Всього за 2010 рік = 6395,40 грн. Мінімальна з/п 2011 рік: з 01.01.2011 р. - 941,00 грн.; з 01.04.2011 р. - 960,00 грн.; з 01.10.2011 р. - 985,00 грн.; з 01.12.2011 р. - 1004,00 грн. ( Закон України Про державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р.) Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2011 р. - 31.03.2011 р. (941,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1693,80 грн., 01.04.2011 р. - 30.09.2011 р. (960,00 грн. х 60% х 6міс.) = 3456,00 грн., 01.10.2011 р. - 30.11.2011 р. (985,00 грн. х 60% х 2 міс.) = 1182,00 грн., 01.12.2011 р. - 31.12.2011 р. (1004,00 грн. х 60% х 1 міс.) = 602,40 грн., Всього за 2011 рік = 6934,20 грн. Мінімальна з/п 2012 рік: з 01.01.2012 р. - 1073,00 грн.; з 01.04.2012 р. - 1094,00 грн.; з 01.07.2012 р. - 1102,00 грн.; з 01.10.2012 р. - 1118,00 грн.; з 01.12.2012 р. - 1134,00 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011 р.) Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2012 р.- 31.03.2012 р.(1073,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1931,40 грн., 01.04.2012 р. - 30.06.2012 р.(1094,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1969,20 грн., 01.07.2012 р. - 30.09.2012 р.(1102,00 грн. х 60% х 3 міс.) = 1983,60 грн., 01.10.2012 р. - 30.11.2012 р.(1118,00 грн. х 60% х 2 міс.) = 1341,60 грн., 01.12.2012 р. - 31.12.2012 р. (1134,00 грн. х 60% х 1 міс.) = 680,40 грн., Всього за 2012 рік = 7906,20 грн. Мінімальна з/п 2013 рік: з 01.01.2013 р. - 1147,00 грн; з 01.12.2013 р. - 1218,00 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р.) Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2013 р. - 30.11.2013 р.(1147,00 грн. х 60% х 11 міс.) = 7570,20 грн., 01.12.2013 р. - 31.12.2013 р. (1218,00 грн. х 60% х 1 міс.) = 730,80 грн., Всього за 2013 рік = 8301,00 грн. Мінімальна з/п 2014 рік: з 01.01.2014 р. - 1218,00 грн. (ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014р.) Розрахунок втраченого заробітку: 01.01.2014 р. - 31.01.2014 р.(1218,00 грн. х 60% х 1 міс.) = 730,80 грн., 01.02.2014 р. - 17.02.2014 р.(1218,00 грн. :28 дн. х 17 дн. х 60%) = 443,70 грн., Всього за відповідний період 2014 року = 1174,50 грн. Таким чином загальна сума втраченого заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за період з 01 квітня 2004 року по 17 лютого 2014 року складає: 1183,8 грн. + 2162,40 грн. + 2625,00 грн. + 3096,00 грн. + 3834,00 грн. + 4630,80 грн. + 6395,40 грн. + 6934,20 грн. + 7906,20 грн. + 8301,00 грн. + 1174,50 грн. = 48 243,30 грн. Крім того суд вважає за необхідне зменшити суму втраченого заробітку яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на суму отриманої [PERSON] заробітної плати 363,54 грн., які він отримав за період часу з 26 липня 2010 року по 04 серпня 2010 року, коли перебував в трудових відносинах з ПАТ «АКБ «КОНКОРД». Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] з [PERSON] підлягає стягненню 47879,76 гривень в рахунок відшкодування шкоди за період часу з 01 квітня 2004 року до 17 лютого 2014 року включно. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру спричиненої шкоди з причин відсутності грубої необережності в діях позивача, як потерпілого, оскільки за змістом ст. 1193 ЦК України, критерієм для зменшення розміру відшкодування є ступінь вини потерпілого, а також ступінь вини особи, що завдала шкоди (в разі врахування вини як умови відповідальності). У Постанові Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" звертається увага на те, що для форми вини у вигляді грубої необережності характерно, що особа передбачала можливість настання негативних наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості таких наслідків, хоч повинна була або могла їх передбачити. В будь якому випадку оцінку поведінки потерпілого щодо наявності вини у формі грубої необережності здійснює суд, приймаючи рішення по справі. Приймаючи до уваги те, що в цивільному праві не існує презумпції вини потерпілого, а вина останнього повинна бути доведена завдавачем шкоди (відповідальною особою), суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру спричиненої шкоди із застосуванням положень ст. 1193 ЦК України, оскільки в судовому засіданні не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про грубу необережність позивача, як того вимагають приписи статей 57-60 ЦПК України. Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача по 730 гривень щомісячно в рахунок відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок зменшення професійної працездатності, починаючи з 18 лютого 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Ч.2 ст.1195 ЦК України передбачає, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 №719-VII встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 1218 гривень. Згідно з комісійною судово - медичною експертизою, втрата працездатності позивача склала 60% і знаходиться в прямому причинному зв'язку з травмою, яку йому спричинив відповідач 19 серпня 2003 року (а.с. 68-79). З урахуванням викладених обставин втрачений заробіток позивача у зв'язку з ушкодженням здоров'я у місячному розмірі складатиме: 1218 гривень х 60% = 730,80 гривень. За змістом ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Виходячи з вище викладеного суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути щомісячно по 730 гривень (в межах позовних вимог) безстроково до зміни обставин. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного: До матеріалів справи доданий договір від 11.06.2013 року між Адвокатом Рудоєнко М.Д. та позивачем про надання останньому правової допомоги та здійснення представництва у цивільній справі (а.с.37), яким адвокат (п.2.1) зобов'язується надати зокрема послуги представництва замовника у судових засіданнях по справі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. З пункту 1.1. договору про надання юридичних послуг, надавати послуги позивачу буде адвокат Рудоєнко М.Д. На підставі цього договору інтереси позивача в суді представляв адвокат Рудоєнко М.Д., як представник. Відповідно до ч.1,2 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до п. 11 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. При розгляді справи в суді першої інстанції позивач не заявляв клопотання про допуск адвоката Рудоєнко М.Д. до участі у справі у якості особи, яка йому надає правову допомогу. Отже, адвокат Рудоєнко М.Д., фактично приймав участь при розгляді цієї справи в якості представника, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не можуть бути стягнені з другої сторони у справі. Крім того, згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 1 січня 2012 року, ст.1 - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Для вирішення питання про стягнення вказаних судових витрат на правову допомогу, необхідно з'ясувати: яка юридична допомога надана конкретно, а саме: юридична консультація, складання позову, участь у справі адвоката чи фахівця в галузі права чи представника особи та конкретно за який час ці послуги надані; в якості представника позивача або його адвоката чи спеціаліста в галузі права надавалися юридичні послуги та тільки після цього можна зробити висновки про можливість стягнення вказаних судових витрат та їх розмір. Надані документи позивачем, а саме: квитанції на загальну суму 500 грн., договір про надання юридичних послуг адвокатом не є підставою для стягнення вказаної суми судових витрат з відповідача на користь позивача, в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу. З огляду на це суд вважає, що вимоги про стягнення судових витрат з надання правової допомоги не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи відносяться витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачем було сплачено вартість проведення судово-медичної експертизи у розмірі 4 807,47 грн., що підтверджується Договором про надання послуг № 216 від 25.12.2013 року та квитанцією № к27/Q/39 від 26.12.2013 року, які належить стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] У відповідність до ст.ст.80,88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 478,80 гривень.

Outcome: partial