Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач 12.10.2018 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON]. матеріальну шкоду в розмірі 3983,34 грн., та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач в темну пору доби викрав у неї сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 500,00 грн., мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4А золотого кольору, чим спричинив їй матеріальну шкоду. В ході слідства по кримінальному провадженню №12016230000000442 вина [PERSON] доведена, однак у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовляється. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.11.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 04.12.2018 р. 04.12.2018 р. на адресу Начальника Слідчого Ізолятора м. Херсона направлено лист щодо вручення [PERSON] повістки про виклик до суду, позовної заяви та відібрання пояснень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.12.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 27.12.2018 р. 19.12.2018 р. на адресу Начальника Слідчого Ізолятора м. Херсона повторно направлено лист щодо неможливості виконання листа суду від 04.12.2018 р., щодо вручення [PERSON] повістки про виклик до суду, позовної заяви та відібрання пояснень. 26.12.2018 р. з Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" надійшов лист, за яким направлено розписку про отримання 05.12.2018 р. [PERSON] судових документів, та повідомлено, що останній 22.12.2018 р. вибув до ДУ "Північна ВК (№90) Херсонської області для відбування строку покарання призначеного за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08.10.2018 р. 27.12.2018 р. на адресу Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" судом направлено лист про вручення [PERSON] судової повістки та відібрання пояснень щодо позовної заяви [PERSON] 16.01.2019 р. з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" надійшла розписка [PERSON] про отримання судової повістки, та письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого вказав, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вироком суду визначено збитки лише 3983,34 грн., інших заяв під час розгляду кримінального провадження від потерпілої не надходило, а тому позов це спосіб збагачення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, вказала, що у зв'язку з викраденням у неї сумки, вона понесла тяжких душевних страждань, у неї був страх виходити на вулицю та пересуватись на одинці, у цей час вона тільки народила дитину, її стрес відображався на дитині, оцінює моральну шкоду у 5000,00 грн., як розумну та достатню. Їй була повернута сумка, але вона розірвана та потребує ремонту, тому просить стягнути усю завдану їй матеріальну шкоду, що визначена вироком. Суд, заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи, приходить до наступного. Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2018 року встановлено, що [PERSON] 27.08.2017 року близько 01-50 год. знаходячись по вул. Перекопській у м. Херсоні на протилежній стороні від розважального закладу «Шаде», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, відкрито, шляхом ривку заволодів майном потерпілої [PERSON], а саме жіночою сумкою чорного кольору фірми «Braska», модель - WX153, вартістю 416,67 грн., у якій знаходились грошові кошти у розмірі 500 грн., та мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 4A» золотого кольору, вартістю 3066,67 грн., та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 3983,34 грн. Вказаним вироком суду [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: - за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки; - за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено [PERSON] остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з поміщенням для відбування покарання до кримінально виконавчої установи закритого типу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Речові докази у справі, зокрема жіночу сумку та картку пам'яті вважати повернутими потерпілій [PERSON] Вирок набув законної сили 08.11.2018 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільний позов в межах кримінальної справи [PERSON] заявлено не було. Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08.10.2018 року встановлено нанесення позивачу матеріальної шкоди на загальну суму 3983,34 грн., однак жіночу сумку та картку пам'яті повернуто позивачу, суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 3566,67 грн., як компенсація за викрадені грошові кошти у розмірі 500 грн., та мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 4A» золотого кольору, вартістю 3066,67 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права та інтереси. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК України покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов'язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов'язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»). Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивача, ступінь важливості для неї предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб'єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи. При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності, тобто виходить з об'єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Суд вважає, що визначена позивачем сума моральної шкоди є адекватною та відповідає душевним стражданням, які позивач зазнала у звязку з протиправною поведінкою відносно її самої та душевним стражданням, які позивач зазнала у звязку із знищенням (протиправним позбавленням майна) та пошкодженням її майна. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності на момент розгляду кримінального провадження вимог [PERSON] щодо відшкодування шкоди, оскільки вказаний факт не позбавляє її права зі зверненням до суду в порядку цивільного судочинства в межах строку позовної давності, чим остання і скористувалася. Враховуючи зазначене вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору, оскільки при поданні позовної заяви позивач була звільнена від сплати. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 21 січня 2019 року. На підставі викладеного, ст.ст. 6-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial