Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

08.01.2014 р. позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що на виконанні у Ленінському районному відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-5786\\10 виданий Ленінським районним судом м. Харкова 24.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним 23-річного віку, за умови, що він продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної плати щомісячно, починаючи з 23.07.2010 року. Починаючи з 23.07.2010 року по 01.01.2015р. відповідач систематично не сплачує аліменти та внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати аліментів, що встановлено розрахунком заступника начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ [PERSON] Відповідно до розрахунку заборгованість по стягненню аліментів станом на 01.02.2015 року складає 22876.48 грн. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, вона, як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1-го відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) у розмірі 1-го відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення складає 176073.32 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в сумі 22876.48 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 176073.32 грн. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Проти задоволення зустрічного позову, заперечили. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позивних вимог в частині стягнення пені у звязку із недоведеністю. Звернулись в суд із зустрічною позовною заявою та просили суму по заборгованості за аліментами зменшити та здійснити розстрочку її виплати у звязку з тяжким матеріальним становищем відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за основним позовом та за зустрічним задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.11.2010 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23.07.2010 року до досягнення ним 23-річного віку. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.05.2014 р. рішення суду першої інстанції змінене. Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] з 1\\4 частини до 1\\6 частини. Вказане рішення суду знаходиться на виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), відповідно до Закону України " Про виконавче провадження" - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як вбачається з довідки про розмір заборгованості по стягненню аліментів заборгованість станом на 01.01.2015 року складає 22876.48 грн. Пунктом 3,4,5,6,11 частини 3 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ. Відповідно до ч. 2 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Таким чином, заборгованість по сплаті аліментів в сумі 22876.48 грн. повинна стягуватись у рамках наявного виконавчого провадження державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду про це. Відповідач [PERSON] визнав наявність у нього заборгованості по аліментам, та не заперечував проти задоволення позову в даній частині. Однак, враховуючи те, що рішення суду про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина знаходиться на виконанні у Ленінському ВДВС ХМУЮ позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов'язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Жодних доказів того, що несплата аліментів відбулась з вини відповідача або була наслідком іншої незалежної від нього обставини позивачем до суду не надано. Так, під час розгляду справи було встановлено, що про існування заочного рішення суду про стягнення аліментів, відповідачу стало відомо тільки після отримання позовної заяви у даній справі. Вказане стало підставою апеляційного перегляду заочного рішення суду першої інстанції та в подальшому було змінено. Крім цього, при вивченні матеріалів виконавчого провадження, судом було встановлено, що лист на імя боржника [PERSON] щодо наявності у нього заборгованості по аліментам було направлено тільки 10.07.2014 р., відомості щодо його отримання в матеріалах відсутні. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на власноручну відмітку відповідача на копії позовної заяви про стягнення аліментів, як доказу того, відповідачу було відомо про заочне рішення Ленінського районного судом, враховуючи відсутність доказів про знаходження його (позову) в провадженні суду на той час. Крім цього, суд враховує дуже тривалі строки звернення позивачки за виконавчим листом та предявлення його до виконання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення пені. Беручи до уваги, що у задоволені первісного позову відмовлено, то і зустрічний позов також задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed