Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

16 жовтня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 грудня 2014 року помер його батько [PERSON] Після смерті залишилась спадщина у вигляді двох земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 6,222га та 6,397га, які розташовані на території Демуринської селищної ради. Заповітним розпорядженням [PERSON] заповів позивачу земельну ділянку площею 6,222га, на яку 29 грудня 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На земельну ділянку площею 6,397га заповіт не складався. Крім [PERSON] спадкоємцями першої черги являється мати позивача [PERSON] та його брат [PERSON] На користь останнього [PERSON] зробила відмову від своєї частки у спадщині, а брат позивача не бажає здійснювати розподіл земельної ділянки. Позивач за уточненими позовними вимогами просить суд розподілити спадщину померлого батька у вигляді земельної ділянки площею 6,397га, яка розташована на території Демуринської селищної ради та визнати за ним право власності на 1/3 частку цієї земельної ділянки, що складає 2,132га. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, які викладені вище та на задоволенні позову наполягав. Відповідач та його представник у судовому засідання уточнені позовні вимоги не визнали повністю. Надано суду відзив з посиланням на те, що заходи по розподілу спадщини здійснюються виключно нотаріусом, який має видати свідоцтво про право спадщину на відповідну частку кожному з них. При оформленні [PERSON] спадщини за заповітом ним у заяві до нотаріуса не вказано про наявність іншої земельної ділянки померлого батька, а при цьому він взагалі не виявив бажання отримати частину спадщини, яка не охоплена заповітом. Зазначається, що у позивача не дотримана процедура оформлення спадщини, а саме відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що свідчить про невірний спосіб захисту ніби то порушеного права. Просять відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Свідоцтвом про народження серії ЯЕ №543348, виданого Володимирським С/ЗАГС 21 липня 1954 року, актовий запис №43, [PERSON] народився 13 червня 1954 року, батьком якого записано [PERSON], а матірю [PERSON] Згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії IV-ДП №092876 та №083948, виданих на підставі рішення 22 сесії XXIII скликання Демуринської селищної ради народних депутатів №120 від 03 квітня 2001 року [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 6,222га та 6,397га, які розташовані на території Демуринської селищної ради. Акти зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №308 та №742 відповідно. Згідно свідоцтва про смерть серії I-КИ №614625 виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Межівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 10 квітня 2015 року, актовий запис №2, [PERSON] помер 28 грудня 2014 року. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 29 грудня 2015 року, спадкова справа №70/2015, зареєстрованого в реєстрі за №1732 підтверджується, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] у вигляді земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,222га, яка розташована на території Демуринської селищної ради, кадастровий номер:1222655400:01:003:0277 є його син [PERSON] \~ \~ \~ \~З витребуваної судом спадкової справи, яка належним чином завірена нотаріально, вбачається, що син спадкодавця [PERSON] спадщину за заповітом у вигляді земельної ділянки після смерті [PERSON] приймає та після спливу шестимісячного строку просить видати йому свідоцтво про право на спадщину. Про наявність іншої земельної ділянки відомостей від останнього до нотаріуса не надано. Додатково вказано, що спадкоємцем першої черги є його брат [PERSON] та дружина спадкодавця [PERSON] \~ \~ \~ \~Заповітом підтверджується, що [PERSON] на випадок смерті зробив розпорядження, яким заповів [PERSON] земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,222га, яка розташована на території Демуринської селищної ради. \~ \~ \~ \~Заявою [PERSON] відповідача по справі, яка адресована приватному нотаріусу Межівського районного нотаріального округу 23 червня 2015 року підтверджується, що спадщину за законом після смерті [PERSON] він приймає та після спливу шестимісячного строку просить видати йому свідоцтво про право на спадщину. Крім нього спадкоємцем першої черги я його брат [PERSON] та дружина спадкодавця [PERSON], яка відмовляється від належної їй частки на користь [PERSON], що додатково підтверджується відповідною заявою засвідченою головою виконкому Демуринської селищної ради, зареєстрованої в реєстрі за №63 від 25 червня 2015 року. Згідно свідоцтва про народження серії II-УР №348125, виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 30 квітня 1960 року, актовий запис №22, [PERSON] народився 17 квітня 1960 року, батьком якого записано [PERSON], а матірю [PERSON] Останні перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повним витягом з Державног реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та свідоцтвом про одруження. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно \~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст.1261 ЦК України, першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спадкові відносини в Україні регулюються\~Цивільним кодексом України 2003 року\~(ЦК), законами України\~"Про нотаріат",\~"Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179\~Цивільного процесуального кодексу України\~(ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. З огляду на вищевказані норми чинного законодавства України, правову оцінку ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд прийшов до висновку, що [PERSON] як спадкоємець після смерті батька [PERSON], померлого 28 грудня 2014 року, має право та можливість поза судовим порядком оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, якою за часи свого життя володів спадкодавець і реалізувати своє право на оформлення спадкового майна. Так із спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом у вигляді земельної ділянки площею 6,222га, що підтверджується відповідною заявою про прийняття спадщини та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Відповідач [PERSON] також подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька, яка складається з земельної ділянки, площею 6,397га. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Тобто законодавцем розмежовані вказані види спадкування на окремі різновиди. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, охоплену заповітом, однак подальших дій щодо оформлення належних спадкових прав щодо майна, не охопленого заповітом, він не здійснив. В матеріалах спадкової справи відсутня постанова нотаріуса про відмову від оформлення спадщини на спірну земельну ділянку, тому звернення із вказаним позовом є передчасним, оскільки позивач не здійснив всіх необхідних дій для оформлення своїх прав в адміністративному порядку отримання свідоцтва про право на частку у спадщині за законом у нотаріуса чи відмову у здійсненні вказаних дій. Суд не може підміняти собою функції органів нотаріату при тому, що у даній справі на час її розгляду судом, відсутній юридичний спір, тобто позивач вправі оформити свої права, і підстав перешкоджання здійснити вказані дії у нотаріальному порядку у судовому засіданні не встановлено. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розподіл спадщини задоволенню не підлягають у звязку з їх передчасністю, не обґрунтованістю та безпідставністю звернення з позовом до суду, оскільки позивачем не надано доказів відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на спадщину на спірну земельну ділянку та не отримана відмова нотаріуса у випадку наявності будь-яких перешкод у реалізації цього права. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме судовий збір покладаються у разі відмови в позові на позивача, а тому відшкодуванню в цій справі не підлягають. Слід зазначити, що в матеріалах справи мається ордер серії ДП №1508/000015 про надання правової допомоги [PERSON] у судах усіх інстанцій адвокатом [PERSON], договір про надання правової допомоги від 12 листопада 2018 року, акт виконаних робіт до цього договору та прибутковий касовий ордер б/н від 03 грудня 2018 року. Згідно перелічених документів перший сплатив останньому за договором про надання правової допомоги 2500,00 гривень. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П.1-3 ч.4 - розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. \~ \~ \~ \~З урахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, суд вважає, що достатнім та справедливим розміром відшкодування витрат на надану правничу допомогу є 1000,00 гривень. Підстав для стягнення більшої суми немає.

Outcome: approved