overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що за результатами перевірки проведеної 13.01.2014 року за адресою: [ADDRESS], з метою обстеження приладу обліку, електроустановок та електропроводки, представниками позивача було встановлено, що споживач електричної енергії [PERSON] порушив п.42 "Правил користування електричною енергією для населення", затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357 /далі Правила/, шляхом самовільного підключення електричної проводки до електричної мережі, яка не належить електропостачальнику, а саме: накид електричної проводки з точкою підключення в РЩ 0,4 кВ житлового будинку № [ADDRESS], прилад обліку відсутній, що є розкраданням електричної енергії, про що був складений акт №824834 від 13.01.2014 року, який оскаржений у встановленому порядку не був, та нараховані збитки у сумі 1506грн.71коп., які відповідач добровільно не сплатив, звернувся до суду та просив стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 1506грн.71коп., а також стягнути сплачені ним витрати по оплаті судового збору у сумі 243грн.60коп.. 28 липня 2014 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином через рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та повістки про виклик до суду /а.с.19,21,23,26/, про причини нез'явлення суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача не надходило. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню на підставі ст.623 ЦК України, п.п.48,53 "Правил користування електричною енергією для населення", ст.27 Закону України "Про електроенергетику", оскільки підтверджується: -актом №824834 порушення споживачем "Правил користування електричною енергією для населення" від 13.01.2014 року /а.с.5/; -розрахунком збитків, заподіяних позивачу діями відповідача /а.с.6/. Згідно платіжного доручення /а.с.1/, позивач при зверненні до суду поніс судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243грн.60коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

ПАТ "Альфа-Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначило, що відповідно до укладеного кредитного договору №500445659 від 28.12.2013 року [PERSON] отримала кредит в сумі 38411 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.99 % на рік, з кінцевим терміном погашення 30.12.2017 року. Однак, відповідачка порушила умови договору та станом на 30.08.2015 року має прострочену заборгованість в розмірі 38760 грн. 87 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 29476 грн. 07 коп., із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 2572 грн. 79 коп., із заборгованості за комісією в сумі 5512 грн. 01 коп., а також із штрафу в сумі 1200 грн. 00 коп. А тому, позивач просить стягнути з відповідачки 38760 грн. 87 коп. заборгованості за кредитом та сплачені судові витрати в розмірі 1218 грн. 00 коп. Представник позивача до суду не зявився, однак надав суду заяву, де просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачка, до суду не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин, суд за згодою позивача провів розгляд справи в порядку заочного провадження. Проаналізувавши матеріали справи в їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №500445659 від 28.12.2013 року [PERSON] отримала кредит в сумі 38411 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.99 % на рік, з кінцевим терміном погашення 30.12.2017 року. Однак, відповідачка порушила умови договору та станом на 30.08.2015 року має прострочену заборгованість в розмірі 38760 грн. 87 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 29476 грн. 07 коп., із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 2572 грн. 79 коп., із заборгованості за комісією в сумі 5512 грн. 01 коп., а також із штрафу в сумі 1200 грн. 00 коп. Дані обставини ніким не спростовані, стверджуються документами, зібраними в справі і дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України - "Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться." Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України - "Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)". Оскільки позивачем, згідно платіжного доручення, понесені судові витрати по оплаті судового збору на користь держави в сумі 1218 грн. 00 коп., тому позов і в цій частині також підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України - "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача в якому зазначила, що 08 липня 2014 року вона з відповідачем по справі уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом №250. Від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб виявися невдалим, вони не зійшлися характерами, втратили почуття кохання та взаємоповаги. При таких обставинах сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. Тому просила суд шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлена судовою повісткою, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позові та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 липня 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом №250. Від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, а також те, що сторони не зійшлися характерами, втратили почуття кохання та взаємоповаги. Вони припинили подружні стосунки і тому цей шлюб існує формально. При таких обставинах, сумісне життя і збереження сімї суд вважає неможливим, а тому шлюб слід розірвати. У відповідності до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України "Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі". Стаття 8 Закону України "Про судовий збір" також передбачає "Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі". Оскільки позивачкою при подачі позову до суду не сплачено судовий збір та враховуючи її майновий стан судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640,00 грн суд стягує з відповідача [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS], є абонентом ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на протязі тривалого часу належним чином не сплачує плату за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 7362,93 грн. Пізніше звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за період з грудня 2010 року по грудень 2013 року в сумі 3604,22 грн. та понесені судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно виписки з особового рахунка [NUMBER] та розрахункової книжки він є абонентом ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль". Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином, враховуючи вимоги ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Також, на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, зважаючи на те, що відповідачем повністю визнано позовні вимоги, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому з відповідача на користь публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 3604,22 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON]. Посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначений будинок. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 22 липня 1998 року секретарем Ташанської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Друга дочка спадкодавця [PERSON], яка теж є спадкоємцем за заповітом, та його дружина, яка має обов"язкову частку у спадщині, відмовилися від спадщини на користь позивача, подавши відповідні заяви нотаріусу. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений будинок в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Факт володіння померлим [PERSON] вищезазначеним будинком підтверджує витягом з погосподарської книги № 06 за 2011-2015 роки; копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS]; копією свідоцтва про право власності на вищезазначений житловий будинок від 22 лютого 2001 року; листом КП КОР „Лівобережне бюро технічної інвентаризації" № 820 від 18 грудня 2013 року; копією державного акту серії ЯК № 756845 на ім"я [PERSON]; довідкою Ташанської сільської ради № 85 від 21 лютого 2014 року. Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією заповіту, посвідченого 22 липня 1998 року секретарем Ташанської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; копією свідоцтва про своє народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією свого паспорта; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. Представник відповідача Ташанської сільської ради в судове засідання не з"явився, але направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позву йому відомі та зрозумілі. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1218 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. Посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначений житловий будинок. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23 жовтня 2002 року секретарем Ташанської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Рідна сестра померлої [PERSON], яка має право на обов"язкову частку у спадщині, відмовилася від своєї частки, подавши відповідну заяву нотаріусу. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Факт володіння померлою [PERSON] вищезазначеним будинком підтверджує витягом з погосподарської книги № 04 за 2011-2015 роки за № 53 від 10 лютого 2014 року; копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS]; довідками Ташанської сільської ради № 54 та № 55 від 10 лютого 2014 року, висновком ТОВ „ЕДВАНС-ІНФОРМ" № 212 від 10 лютого 2014 року про технічний стан приватного будинку, довідкою Переяслав-Хмельницької філії ТОВ „ЕДВАНС-ІНФОРМ" № 212 від 10 лютого 2014 року про вартість домоволодіння. Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією заповіту, посвідченого 23 жовтня 2002 року секретарем Ташанської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; копією свідоцтва про своє народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією свого паспорта, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; матеріалами спадкової справи відносно померлої [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача Ташанської сільської ради в судове засідання не з"явився, але направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позву йому відомі та зрозумілі. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1218 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначає, що відповідно кредитно-заставного договору № HEU0AK12550024 від 04.04.2008 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" надало [PERSON] кредит в сумі 59880 гривень 80 копійок. Згідно вищезазначеного договору [PERSON] надав у заставу автомобіль Daewoo LANOS TF69Y, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузову [NUMBER], який належить йому на праві власності. Постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області від 12.08.2009 року, 22.09.2011 року, 03.05.2012 року накладено арешт на вищезазначений автомобіль. Просить звільнити з-під арешту автомобіль та заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням позивача прав розпорядження автомобілем. Представник позивача в судове засідання не з?явився, подавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи в його відсутність. Відповідач та представник третьої особи позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення. Заслухавши пояснення відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідноснини. Судом установлено, що відповідно кредитно-заставного договору № HEU0AK12550024 від 04.04.2008 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" надало [PERSON] кредит в сумі 59880 гривень 80 копійок. Згідно вищезазначеного договору [PERSON] надав у заставу автомобіль Daewoo LANOS TF69Y, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузову [NUMBER], який належить йому на праві власності. Постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області від 12.08.2009 року, 22.09.2011 року, 03.05.2012 року накладено арешт на вищезазначений автомобіль. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Згідно ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжував з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Головний лікар ГПНБ м. Горлівки звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що 03 березня 2014 року о 16 год. 50 хв. у відділення КЛПУ ГПНБ м. Горлівки бригадою швидкої допомоги був госпіталізований [PERSON], який був оглянутий лікарем - психіатром бригади швидкої допомоги Ткаченком О.М., який після огляду зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв'язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для оточуючих внаслідок погіршення психічного стану. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про його поведінку , які надійшли від його матері [PERSON] Після його огляду комісією лікарів - психіатрів, було зроблено висновок щодо погіршення його психічного стану. Обстеження та лікування [PERSON] можливо тільки в умовах стаціонару. Представник Міської психоневрологічної лікарні м. Горлівки у судовому засіданні, підтримала вимоги, просила винести рішення про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар у примусовому порядку. Лікар - психіатр у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Прокурор, адвокат [PERSON] та правозахисник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви Головного лікаря КЛПУ "Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки" про госпіталізацію у психоневрологічний стаціонар без свідомої згоди громадянина - [PERSON]. [PERSON] заперечував проти задоволення заяви Головного лікаря КЛПУ "Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки" про її госпіталізацію у психоневрологічний стаціонар без його свідомої згоди, вважаючи, що йому достатньо пройти курс амбулаторного лікування. Його мати - [PERSON] підтримала заяву про примусову госпіталізацію. Суд, заслухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступне. У відповідності зі ст. 14 Закону України " Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу , внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Як вбачається з акту комісійного огляду № 1 від 04 березня 2014 року, [PERSON] перебуває у психіатричному закладі з 03 березня 2014 року, куди був доставлений лікарем - психіатром бригади швидкої допомоги. Згоди на госпіталізацію не давав. Комісія дійшла до висновку, що [PERSON] страждає психічним захворюванням, у зв'язку з погіршенням психічного стану і відсутності його згоди потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару. Між тим, в судовому засіданні не встановлено, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або наявність інших обставин, що є підставою для примусової госпіталізації відповідно до закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed