Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

06 березня 2017 року позивачі Громадська організація «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист», яка діє в інтересах члена Громадської організації [PERSON], та [PERSON], звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради, третя особа Державна казначейська служба про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована наступним. Член ГО НПГО «Право на захист» [PERSON] подала до відповідача інформаційний запит від 16.10.2013 року. Директор Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON] як розпорядник інформації, який був зобов'язаний надати відповідь на запит у порядок та в строк, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації», порушив вимоги цього Закону. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2014 року у справі № 200/4909/14-а дії директора Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON] з надання відповіді від 21 жовтня 2013 року, яка не містить запитуваної інформації в інформаційному запиті № 72 від 16 жовтня 2013 року НПГО «Право на захист» визнані неправомірними. Рішення суду залишено без змін судом апеляційної інстанції. Неправомірними діями відповідач завдав [PERSON] моральної шкоди, яка виразилась в у витрачанні часу на складання та отримання процесуальних документів, переписку, тривалому очікуванні відповіді на запит, що принесло їй почуття приниження та залежності від відповідача. Стресовий стан, в якому вона перебувала, порушив її нормальні життєві зв'язки, позбавив можливості реалізувати свої звички і бажання, завдав душевних страждань. Зусилля [PERSON] мають надзвичайний характер та тривають з жовтня 2013 року по дату подання цього позову, тобто майже 48 місяців. Розмір завданої моральної шкоди [PERSON] оцінює в 4000 грн. З урахуванням викладеного, позивачі просили суд відшкодувати [PERSON] моральну шкоду у розмірі 4000 грн., завдану департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради в особі її директора [PERSON] шляхом безспірного списання коштів місцевого бюджету Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 05 квітня 2017 року позовну заяву Громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист», [PERSON] до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради, третя особа Державна казначейська служба про відшкодування моральної шкоди, визнано неподаною та повернуто позивачу. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року скасовано, та направлено питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 10 серпня 2017 року позовну заяву Громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист», [PERSON] до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради, третя особа Державна казначейська служба про відшкодування моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2017 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 23 листопада 2017 року. Відповідач 04 травня 2018 року подав письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] звільнено з посади 07.12.2015 року за угодою сторін. Вказує на відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки Громадська організація «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист» не є юридичною особою та не може бути учасником судового процесу. Рішення суду у справі № 200/4909/14-а було відповідачем виконано повністю та заступнику керівника НПГО «Право на захист» [PERSON] направлено відповідь від 14.01.2015 року, яка нею отримана 22 січня 2015 року. Зазначає, що позивач [PERSON] не довела належними доказами завдання їй моральної шкоди. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 10 травня 2018 року позивач [PERSON] надала письмові пояснення, в яких уточнила найменування позивача, в зв'язку з його перейменуванням - Департамент охорони здоров'я населення Дніпровської міської ради. Ухвалою суду від 14 травня 2018 року визначено судовий розгляд справи за позовом Громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист», [PERSON] до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради, третя особа Державна казначейська служба про відшкодування моральної шкоди, здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 14 червня 2018 року. Відповідач 22 травня 2018 року надав заперечення на письмові пояснення позивача, зміст яких аналогічний запереченням на позовну заяву від 10.05.2018 року. Третя особа відзиву на позовну заяву не надала. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Заступник керівника НПГО «Право на захист» [PERSON] 16 жовтня 2013 року звернулась до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради з інформаційним запитом «На отримання публічної інформації», в якому просила надати затверджений регламент роботи міського управління охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради, яким керувалось в своїй роботі міське управління охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради в 2012 році, а також вхідний реєстраційний номер запиту. З відповіддю від 21.10.2013 року за підписом директора Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON] Громадська організація «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист» та звернулась з позовом до суду. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2014 року у справі № 200/4909/14-а позовні вимоги Громадської організації «Незалежна правозахисна громадська організація «Право на захист» в інтересах [PERSON] задоволено. Визнано дії Директора департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON] за надання відповіді від 21 жовтня 2013 року, яка не містить запитуваної інформації у інформаційному запиті №72 від 16 жовтня 2013 року НПГО "Право на захист" - неправомірними. Зобов'язано Директора департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON] в п'ятиденний строк з дня набрання постанови суду законної сили надати відповідь на запит НПГО «Право на Захист» на №72 від 16.10.2013 року в порядку і строк, визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації». Вказане рішення суду набрало законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт вчинення Директором департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON] неправомірних дій у вигляді надання відповіді від 21 жовтня 2013 року, яка не містить запитуваної інформації у інформаційному запиті №72 від 16 жовтня 2013 року НПГО "Право на захист", не потребує додаткового доказування. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Право фізичних та юридичних осіб, зокрема, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Конституції України. Позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились у надання відповіді від 21 жовтня 2013 року, яка не містить запитуваної інформації у інформаційному запиті від 16.10.2013 року, позивачу [PERSON] задано моральної шкоди, яка полягає в порушенні звичайного способу життя останньої, яка змушена замість зайняття своїм звичайним життям, займатися захистом свого порушеного права, чого б не мало місця, якби відповідач діяв у відповідності з вимогами Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає твердження позивача про спричинення йому моральної шкоди обґрунтованими, оскільки попередніми судовими рішеннями підтверджена неправомірність дій відповідача. Суд погоджується з доводами позивача, що вказані неправомірні дії завдали [PERSON] душевних хвилювань та страждань, примусили її вживати додаткових заходів для захисту свого порушеного права, зокрема, звертатися з позовними заявами до суду, що не могло не викликати у позивача негативних емоцій, оскільки не справдилося його правомірне очікування. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, вказаної позивачем, є завищеним, та приймаючи до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу протиправних дій відповідача, враховуючи, що відповідь на інформаційний запит була позивачем отримана в січні 2015 року, а отже, в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача, що її зусилля по відновленню своїх прав тривали 48 місяців, та виходячи з принципу об'єктивності, засад розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що сума 1000 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у позивача Громадської організації «Незалежна Правозахисна Громадська організація «Право на захист» цивільної процесуальної дієздатності з огляду на наступне. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання» для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене,

Outcome: partial