Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій вказує, що 27.11.2013 року відповідач отримала від неї грошові кошти в розмірі 500 доларів США в якості завдатку за продаж квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач дала зобов"язання ,що 28.12.2013 року вони оформлять договір купівлі-продажу зазначеної квартири, яка належить їй на праві власності.Довірившись відповідачу,вона безпідставно передала їй ,в якості завдатку, вищезазначену грошову суму ,оскільки як з"ясувалось, вказана квартира належить іншій особі. 14.11.2014 року вона звернулась до відповідача з вимогою про виконання нею свого зобов"язання по продажу квартири , а у разі неможливості повернути гроші.Відповідач відповіді на вимогу не надала.Просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 7530,39 грн та судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача неодноразово збільшували позовні вимоги, остаточно просили стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 12779,03 грн та судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково,пояснивши наступне. Квартира,розташована за адресою: [ADDRESS] є власністю сина відповідача [PERSON], який уповноважив свою матір-відповідача представляти його інтереси з питань продажу зазначеної квартири, що підтверджується довіреністю від 20.12.2013 року.Отже, відповідач ,з метою продажу зазначеної квартири , дійсно запропонувала позивачу квартиру ,а позивач виявила бажання придбати її і надала відповідачу частину коштів в рахунок платежу за придбання квартири,позначених у розписці як завдаток.Але дана сума фактично являється авансом . Згідно ст.533 ЦК України ,сума ,що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу,якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже платіж здійснений позивачем у листопаді 2013 року в рахунок належних платежів за придбання квартири слід рахувати за офіційним курсом на день платежу,який становив 799,300 грн.за 100 доларів США.Таким чином ,відповідно до фактичних обставин справи ,відповідач одержала від позивача в якості авансу 3996,50 грн. за договором купівлі-продажу,який згодом не був укладений.Підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України, оскільки незалежно від того,хто із сторін відмовився від зобов"язання , кошти були надані в рахунок платежів з неукладеного згодом договору і підлягають стягненню з відповідача в сумі 3996,50 грн. Свідок позивача [PERSON].в судовому засіданні пояснила,що позивач проживала у неї і мала намір придбати квартиру. За порадою знайомої , вона та позивач ,приблизно в кінці листопада -початку грудня,точної дати вона не пам"ятає, пішли оглянути квартиру за адресою: [ADDRESS]. Цю квартиру продавала відповідач,яка пояснила що вона є власницею квартири.Пообіцяла зразу надати позивачу квартиру для проживання та зареєструвати її в квартирі , прийняла від позивача завдаток в сумі 500 доларів США .В подальшому вона стала відмовляти позивачу в оформленні угоди. Заслухавши пояснення позивача , представників позивача та відповідача ,свідка , розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року позивач передала відповідачу 500 доларів США в якості завдатку за продаж квартири за адресою: [ADDRESS]. В розписці, яка видана відповідачем зазначено,що"оформлення документів починаємо з 28.12.2013 року"(розписка-а.с. 59) Квартира ,розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (відповідь на запит-а.с.44). Довіреністю від 20.12.2013 року [PERSON] уповноважив [PERSON] продати належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] (довіреність-а.с.60). Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно),зобов"язана повернути потерпілому це майно.Особа зобов"язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте згодом відпала. З урахуванням зазначеного,суд приходить до наступних висновків. 27 листопада 2013 року відповідач отримала від позивача грошові кошти в сумі 500 доларів США в рахунок завдатку за продаж вищезазначеної квартири. Тобто ,грошові кошти були отримані відповідачем на підтвердження зобов"язання укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Але на момент отримання грошових коштів, позивач не мала правових підстав укладати будь-які договори щодо зазначеної квартири,оскільки вона не була її власником, відповідно не мала права розпоряджатися нею. Довіреність на продаж квартири,видана відповідачу її власником була оформлена тільки 20.12.2013 року,майже через місяць від дня отримання відповідачем грошових коштів . За змістом статті 1212 ЦК України ,саме особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) має довести, що набула його на достатній правовій підставі. Відповідач не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідне майно - грошові кошти, фактично нею отримані, або набуті за рахунок позивача на відповідній правовій підставі. Отже,суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те,що зазначена сума є авансом, оскільки в даній справі для суду не має правового значення авансом є передані грошові кошти або завдатком оскільки ці грошові кошти відповідач набула безпідставно. Суд вважає ,що посилання представника відповідача на те, що день передачі грошових коштів - 27.11.2013 року являється днем платежу є помилковими, в розумінні положень ст.533 ЦК України. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те ,що відповідач отримала від позивача 3 996,50 грн.,оскільки сторони не заперечували в судовому засіданні ,що позивач передала відповідачу саме 500 доларів США. Із роз'яснень наданих у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною 1 статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Проте ,оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення грошової суми в іноземній валюті на день ухвалення рішення,суд вважає,що стягненню підлягає еквівалент відповідної суми згідно із заявою про збільшення позовних вимог станом на 12 лютого 2015 року. Відповідно довідки „Державного Ощадного Ванку України" від 12.02.2015 року(а.с.58) ,офіційний курс НБУ долару США по відношенню до української гривні станом на 12.02.2015 року складає за 100 долірів США-2555,8067 гривні. Таким чином вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 12779,03 грн. є обгрунтованими ,підставними та такими,що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved