Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», просила визнати недійсними пункт 4.5.3 та пункт 4.5.4 Ііпотечного договору № 014-550-ЗП, від 03 березня 2008 року, укладеного між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], посвідченого 03 березня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1617. 05 жовтня 2017 року, Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа [PERSON] про визнання відсутності права іпотекодержателя на застосування позасудового способу задоволення забезпечених іпотекою вимог. 23 лютого 2018 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої просила: «визнати відсутність у Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» права після 10 жовтня 2014 року застосувати позасудовий спосіб задоволення забезпечених іпотекою вимог в порядку, передбаченому пунктом 4.5.3 та пунктом 4.5.4 іпотечного договору №014-550-ЗП, укладеного 03 березня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], посвідченим 03 березня 2008 року Сень - Силкою І. В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1616», що є предметом позову. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що в якості забезпечення виконання іпотекодержателем - [PERSON] зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №014-550-КП, укладеного 03 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]. Оскільки вищезазначена квартира перебуває у спільній сумісній власності подружжя, відповідно до ст. 578 ЦКУ, чоловік позивача [PERSON] надав згоду на укладання Іпотечного договору. Представник позивача зазначив, що, оскільки в п. 4.5.3, 4.5.4 Іпотечного договору сторони погодили іпотечне застереження, за яким відбувається відчуження іпотечного майна, то в такому разі, у відповідності ст.. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони, крім Іпотечного договору, повинні були укласти окремо договір іпотечного застереження, за умов надання чоловіком позивача [PERSON] згоди на укладання застереження до Іпотечного договору, за таких обставин, однак третя особа [PERSON] такої згоди не надавав. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року по справі №755/31762/14-ц Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором у зв'язку з порушенням банком строку позовної давності для звернення до суду. Як пояснив представник позивача, оскільки реалізувати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки без пред'явлення вимоги про повернення кредиту не можливо то і іпотечне застереження не може бути застосоване за наявності таких умов, як сплив позовної давностиі за вимогою про повернення споживчого кредиту і пред'явлення вимог про сплату заборгованості за договором споживчого кредитування, а тому, уточнивши, позовні вимоги, представник позивача просить суд: визнати відсутність у Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» права після 10 жовтня 2014 року застосувати позасудовий спосіб задоволення забезпечених іпотекою вимог в порядку, передбаченому пунктом 4.5.3 та пунктом 4.5.4 іпотечного договору №014-550-ЗП, укладеного 03 березня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], посвідченим 03 березня 2008 року Сень - Силкою І. В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №1616. Представник відповідача Біллеріс Ю. О. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов та додаткових пояснень, які приєднано до матеріалів справи.(а.с.75-81, 90-92, 125-131) Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», (правонаступником прав та обов'язків якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №014-550-КП, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом надання кредиту окремими частинами, зі сплатою 13 відсоків річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 230000 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 02 березня 2017 року на умовах визначених договором. (а.с.10-12) В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, 03 березня 2008 року, між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», (правонаступником прав та обов'язків якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №014-550-ЗП, відповідно до умов якого, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором відновлювальної кредитної лінії №014-550-КП від 03 березня 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]. (а. с. 8-9) Право власності на Предмет Іпотеки підтверджується Договором купівлі - продажу квартири, посвідченим 27 квітня 2007 року Сень - Силкою І. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 1000у, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів 27 квітня 2007 року за реєстраційним №2060420. Право власності на квартиру зареєстроване відповідно до Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 25 травня 2007 року та записано в реєстрову книгу № д.152-163 за реєстровим №41277. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 4.5 Іпотечного договору, сторони домовились, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема п. 4.5.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; п. 4.5.4 шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь - якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У частині 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення іпотечного договору) зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладення іпотечного договору) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 36 Закону визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (п. 4.5.3 Іпотечного договору № 014-550-ЗП від 03.03.2008 року). В п. 4.5.3 Іпотечного договору № 014-550-ЗП від 03.03.2008 року, міститься застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, що прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками. Крім того, таке погодження сторонами свідчить і про наявність згоди самого іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Зважаючи на те, що в межах даного спору судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, тому відсутні підстави для застосування до відносин, які виникли між сторонами спору, позовної давності в розумінні положень ст.261 Цивільного кодексу України, враховуючи подано до суду заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа [PERSON] про визнання відсутності права іпотеко держателя на застосування позасудового способу задоволення забезпечених іпотекою вимог є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed