Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У травні 2016 року до суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач зазначив, що 20.11.2014 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 290485. Відповідно до п. 1 вказаного договору, позивач зобов'язується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у Акті прийому-передачі товару, а продавець зобов'язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах визначених цим договором. Згідно п. 4 договору купівлі-продажу № 290485 від 20.11.2014 року, ціна товару становить - 6 020 (шість тисяч двадцять) гривень 00 копійок. 20.11.2014 року, позивач, виконавши умови договору, передав відповідачці товар, а вона в свою чергу сплатила авансовий платіж, у розмірі 1 500.00 гривень. Разом з тим, в порушення умов договору, відповідачка, сплативши авансовий платіж 20.11.2014 року, більше не сплачувала, передбачені п. 5 договору кошти. За викладених обставин, Позивач просить стягнути з Відповідача кошти, згідно договору купівлі-продажу № 290485 від 20.11.2014 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі - 7 313 (сім тисяч триста тринадцять) гривень 21 копійка, витрати на правову допомогу в сумі - 1 000,00 гривень, витрати по сплаті судового збору - 551.20 гривень. Представник Позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти заочне рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд вивчивши заяву представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом 20.11.2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 290485 (а.с. 6). Відповідно до п. 1 вказаного договору, позивач зобов'язується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у Акті прийому-передачі товару, а продавець зобов'язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах визначених цим договором. Згідно п. 4 договору купівлі-продажу № 290485 від 20.11.2014 року, ціна товару становить - 6 020,00 грн. Пункт 5 договору передбачає, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 1 500.00 гривень. Остаточний залишок у розмірі - 4 520,00 гривень, покупець оплачує рівними частками протягом 4-х місяців по 1 130.00 гривень на місяць у національній валюті України, гривні до 20-го числа кожного місяця. Покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 20 березня 2015 року. 20.11.2014, позивач, виконавши умови договору, передав відповідачці товар, а вона в свою чергу сплатила авансовий платіж, у розмірі 1 500.00 грн., про що свідчать копія Акту прийому-передачі товару, копії прибуткового касового ордеру № 6214 від 20.11.2014 року. Відповідно до п.п. 3. 4 Акту, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження. Але в порушення умов договору, відповідачка, сплативши авансовий платіж 20.11.2014, більше не сплачувала, передбачені п. 5 договору, кошти, у зв'язку з чим як вказує позивач, він був змушений у телефонному режимі, зв'язатись з відповідачкою, однак її номер телефону відключений. 25.03.2016, відповідачці було направлено лист-повідомлення про заборгованість та запропоновано у досудовому порядку сплатити кошти, згідно договору купівлі-продажу. однак, [PERSON] на вимоги позивача не відреагувала. Враховуючи вказане, у позивача виникло право вимоги виконання зобов'язань відповідачкою, згідно договору купівлі-продажу № 290485 від 20.11.2014 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610, 611 ЦК України передбачає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу, сторони усвідомлюють, що товар не підлягає обміну та поверненню, відповідно до «Переліку товарів» належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172. Тобто товар (косметичні засоби), придбаний відповідачкою у позивача, не підлягає поверненню та обміну, про що була попереджена [PERSON] Враховуючи вказані норми законодавства та умови договору купівлі-продажу, позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а [PERSON]. в свою чергу, отримавши товар, свої зобов'язання згідно договору купівлі-продажу не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить - 6 020.00 грн. (вартість товару) - 1 500.00 грн. (сплачений відповідачкою авансовий платіж) = 4 520.00 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Частина 2 ст. 625 ЦК України визначає наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. По-перше, боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за завітним. По-друге, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Зазначені проценти не слідує змішувати з неустойкою: вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами, і отже стягуються незалежно від вини боржника. Договором або законом з прострочення грошового зобов'язання може бути також встановлена неустойка. Оскільки відповідачка, на усне та письмове звернення позивача добровільно сплатити кошти, за придбану косметику, не відреагувала та на сьогоднішній день, позивач не отримав залишок коштів за проданий товар, то остання повинна сплатити позивачу вищевказані кошти з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних починаючи з моменту прострочення виконання зобов'язання, а саме з грудня 2014 року (позивачкою не сплачено черговий платіж) по квітень 2016 року. Відповідно до розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за період з грудня 2014 року по квітень 2016 (включно), сума яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить - 7 313 (сім тисяч триста тринадцять) гривень 21 копійка. Відповідно до п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі 111 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-УІ "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12.42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 -VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84. 88. 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191 -VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки, позивач є юридично не обізнаною особою, то він був змушений звернутись за юридичною допомогою, а саме юридичною консультацією та складанням позову до суду, на що витратив власні кошти в сумі 1 000.00 гривень, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Факт отримання юридичних послуг підтверджується копією договору про надання юридичної допомоги від 25.04.2016 року, копією платіжного доручення від 25.04.2016 року, копією акту приймання-передачі послуг від 19.05.2016 року та завіреною копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідченням адвоката. Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідач має відшкодувати позивачу судові витрати на суму 551.20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved