Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У вересні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом. В позові вказує на те, що п.п. 5.23 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,0965 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва. [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №911818, який 17.05.2010р. був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську за реєстраційним номером 011026500611. Прокурор просить визнати недійсним та скасувати п.п. 5.23 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010р., визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №911818, зобов'язати управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати запис у Поземельній книзі на земельну ділянку, зобов'язати [PERSON] повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська. В обґрунтування позову вказує на те, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що рішенням № 41 від 25.02.2010року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було затверджено проекти відведення та передано у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст.ст.48,50,51, 59,60, 118,123 ЗУ України, ст.ст.85,88,90 Водного кодексу України, чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. За повідомленням Бердянської міської ради від 15.05.2013р. з посиланням на Генеральний план м. Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р., земельна ділянка по [ADDRESS] розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. Відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах, також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, остання знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. А тому надання цієї земельної ділянки для ведення індивідуального дачного будівництва є порушенням вимог ст.60 Земельного кодексу України та ст.ст. 88,90 Водного кодексу України, якими передбачено, що земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Так, відповідно до положень ст.ст. 13,14 Конституції України - право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Під час винесення спірного рішення суттєво порушено порядок надання земельних ділянок у власність, оскільки відповідно до вимог 9 ЗУ " Про державну експертизу землевпорядної документації" проект відведення земельної діляни реакреаційного призначення не пройшов обов'язкової державної експертизи. Представник позивача Ємельяненко С.А. позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про розгляд справи повідомлена належним чином. Представники відповідачів - Бердянської міської ради і Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, подали заяви про розгляд справу без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Представник відповідача, у своїх письмових запереченнях посилаються зокрема на те, що прокурор звернувся з цим позовом до суду з пропуском позовної давності, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою оскаржуваного рішення) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України був виключений. Проте, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Отже з огляду на приписи п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону, доводи представника відповідача про сплив позовної давності у даному випадку не можуть бути прийняті до уваги. За ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 118 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з Генеральним планом міста Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р. встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах міста Бердянська, на території оздоровчих установ та установ відпочинку, що підтверджується листом заступника міського голови Матвєєва С.В. від 15.05.2013р. та від 20.03.2014р. (а.с.21-23, 145-146), актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05.09.2013р. (а.с.29-30). Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, остання знаходиться в межах міста Бердянська, в межах двокілометрової зони Азовського моря. Відповідно до виготовленої ПП «Азовгеопроект», на вимогу прокурора, ситуаційної схеми земельної ділянки (а.с.124) спірна земельна ділянка знаходиться на відстані 897м. від урізу води заливу Азовського моря і на відстані 50 м. від урізу води лиману. За вимогами ст.60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Судом встановлено, що проект землеустрою прибережної захисної смуги Азовського моря і лиману на території міста Бердянська не розроблявся і Бердянською міською радою не затверджувався, що підтверджується листом виконкому Бердянської міської ради від 20.03.2014р. (а.с.145-146), постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2010р. (а.с.94-95). Таким чином, доводи позивача щодо порушення вимог ст. 88,90 Водного Кодексу України та ст.60 Земельного Кодексу України при винесенні спірного рішення №41 від 25.10.2010р. про затвердження проекту землеустрою про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Бердянської міської ради Запорізької області №32 від 24 грудня 2009р. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0965 га, розташованої по [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва (а.с.132). На той час спірна земельна ділянка перебувала в оренді ПП «Бердянськ- Логос» і надавалася йому для будівництва готельного комплексу котеджного типу (а.с.183-189). 20.01.2010р. ПП «Бердянськ -Логос» подав заяву про припинення права користування земельною ділянкою. Рішенням постійної комісії з питань регулювання земельних відносин від 25 січня 2010 року було вирішено винести на сесію міської ради матеріали ПП «Бердянськ-Логос» з припинення права користування земельними ділянками і передачу їх до земель міста (а.с.181). Рішенням Бердянської міської ради Запорізької області №38 від 28 січня 2010р. землі в районі [ADDRESS], орієнтовною площею 1,8 га, були віднесені до земель житлової та громадської забудови (а.с.182). Відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Як вбачається з копії проекту землеустрою (витягу) щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] ( а.с.125-134) земельна ділянка, що підлягала передачі у власність відповідачу, відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі була віднесена до земель « 1.11.6. Іншої комерційної діяльності (1.11. Землі комерційного використання). У пояснювальній записці до проекту зазначено, що відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України дана земельна ділянка відноситься до категорії земель - землі житлової та громадської забудови. Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва передбачена зміна цільового використання земельної ділянки на рекреаційне призначення (код 1.17 УКЦВЗ). Згідно з Генеральним планом міста Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р. встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах міста Бердянська, на території оздоровчих установ та установ відпочинку. Пунктами 5,5.23 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» (а.с.9) затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,0965га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва. [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №911818 (а.с.14), який 17.05.2010р. був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» за реєстраційним номером 011026500611. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим. Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, перелік яких є вичерпним, зокрема, землі реакрепційного призначення, землі житлової та громадської забудови тощо. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Однією з основних вимог ЗК України щодо використання земель є вимога цільового використання земельних ділянок. До земель житлової та громадської забудови, відповідно до ст. 38 ЗК України, належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Відповідно до вимог ст. 39 ЗК України ( в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення), використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Статтею 51 ЗК України передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст і інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих і спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. Зважаючи на те, що спірну земельну ділянку було запроектовано перевести до земель рекреаційного призначення, однак всупереч ст. 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації" та ч.9 ст.118 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки у власність [PERSON] проведена не була, суд приходить до висновку, що Бердянською міською радою було порушено вимоги земельного законодавства при передачі спірної ділянки у власність [PERSON] Відповідно до ст. 20 ЗК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. У п. 2 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної державної адміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту. Орган, до якого надійшла заява (клопотання), розглядає її та за наслідками розгляду надає згоду на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки розробляється особами, які мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою на підставі договору із заявником та погоджується із органом земельних ресурсів, органом містобудування та архітектури, органом охорони культурної спадщини, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічним органом. Проект разом із позитивним висновком державної експертизи документації із землеустрою подається до органу місцевого самоврядування на розгляд, який в подальшому приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки. В порушення вимог ст.20 ЗК України і Постанови Кабінету Міністрів України №502 від 11 квітня 2002 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, рішення про зміну цільового використання земельної ділянки на момент затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] Бердянською міською радою не приймалося. За приписами ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, суд визнає, що п.п.5,5.23 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року прийнято з порушенням норм ЗК України щодо розпорядження землями визначеної категорії, а спірну земельну ділянку передано у власність [PERSON] без вирішення питання про переведення землі до належної категорії, тобто передано за іншим цільовим призначенням. А відтак вказані пункти рішення є недійсними і підлягають скасуванню, виданий на їх підставі державний акт на право власності на земельну ділянку також є недійсним. Не можуть бути задоволені вимоги прокурора щодо зобов'язання Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про державну реєстрацію державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, який був здійснений у « Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі», оскільки Законом України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень" передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. За положеннями ст. 26 зазначеного закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним законом передбачено скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, однак таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. Зважаючи на те, що рішення суду про визнання недійсним Державного акту про право власності на землю є достатньою підставою для відповідного органу для скасування державної реєстрації, підстав для покладання на нього обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку не має. Не можуть бути задоволені вимоги прокурора про зобов'язання управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги з наступних підстав. Відповідно до п. 57 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012р. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, а саме у разі: 1) поділу чи об'єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об'єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах м.Бердянська Запорізької області. Відповідно до положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013р. землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Враховуючи вищевикладене підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Outcome: partial