Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач 19.11.2020 звернувся до суду з вищенаведеним позовом, який був уточнений заявою про уточнення позовних вимог від 23.02.2021, мотивуючи його тим, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] він успадкував земельну ділянку площею 0,42 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Окрім цього, до складу спадщини входило і домоволодіння по [ADDRESS] . Оскільки право власності на будинок не було зареєстровано з покійною [PERSON] , то право власності на даний будинок було за ним визнано на підставі рішення виконавчого комітету Томашівської сільської ради. Дане домоволодіння знаходилось на земельній ділянці площею 0,60 га, що підтверджується записом в погосподарській книзі за 2006-2010 роки. Однак [PERSON] вважає, що після смерті [PERSON] її сусід [PERSON] захопив частину її земельної ділянки шляхом будівництва господарських будівель, у зв`язку із чим площа земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку [PERSON] , істотно зменшилась. Адже у покійної [PERSON] було 0,60 га землі, а у нього фактично є 0,1873 га під домоволодінням, ще дві земельні ділянки орієнтовною площею 0,10 га та 0,05га в полі, а також 0,20 га «Біля цвинтару», яка була з його згоди передана у власність його дружині, щоб він не платив земельний податок, так як його дружина була пенсіонером та звільнена від сплати земельного податку. Тобто, у нього в користуванні загалом є тільки приблизно 0,53 га, а відповідно розмір його земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку є меншим приблизно на 0,7-0,9 га. Позивач вказує, що при приватизації земельної ділянки для БОЖБ в сільській раді його запевнили, що йому ще додадуть землі згодом, тож він погодився оформити право власності на 0,1873 га. Однак, коли [PERSON] розпочав приватизацію своєї земельної ділянки, він відмовлявся погодити межі земельної ділянки [PERSON] , оскільки вважав, що частина цієї земельної ділянки повинна належати йому також, як спадкоємцю після смерті [PERSON] . Однак Томашівська сільська рада рішенням від 21.08.2015р. затвердила Акт земельної комісії щодо визначення меж земельної ділянки [PERSON] , та вирішила передати у власність [PERSON] земельну ділянку без його погодження, як межівника. На підставі даного рішення Томашівської сільської ради [PERSON] зміг отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, і в цю земельну ділянку ввійшла і самовільно захоплена ним в 2008 році частина його земельної ділянки. Тому вважає таке рішення сільської ради та свідоцтво про право власності на земельну ділянку незаконними, оскільки було порушено його право на отримання земельної ділянки для БОЖБ в тому розмірі, в якому вона була у покійної [PERSON] . Про існування оскаржуваного рішення та свідоцтва йому стало відомо тільки в 2018 році під час розгляду справи за його позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою суду від 23.11.2020 дана позовна заява була прийнята до розгляду та було відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 22). 09.12.2021 відповідач Томашівська сільська рада надала відзив на позов, в якому зазначила про невизнання позову та безпідставність позовних вимог (т.1 а.с. 35-40). Вважають, що позивачем не надано доказів того, що оспорюваним рішенням реально погіршилося становище [PERSON] , доказів захоплення належної йому земельної ділянки, як і не надано будь-яких документів на земельну ділянку, її розміри та розміри захопленої ділянки. Рішенням Томашівської сільської ради від 25 грудня 2008 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі йому у власність земельної ділянки площею 0,1873 га для БОЖБ по [ADDRESS] . Позивачем було узгоджено із власниками сусідніх земельних ділянок межі даної земельної ділянки, а також підписано Акт встановлення та погодження зовнішніх меж землекористування в натурі. Рішенням сесії сільської ради від 02.10.2012 була затверджена технічна документація. Оскаржуваний пункт 4 рішення 30 сесії Томашівської сільської ради демократичного скликання від 21.08.2015 року "Про розгляд актів постійної земельної комісії сільської ради з питань земельних відносин" стосується надання дозволу на передачу земель комунальної власності у приватну власність [PERSON] . У зв`язку із відмовою позивача підписати погодження меж земельних ділянок був складений Акт від 02.07.2014, в якому зафіксовано відмову позивача погодити межі земельної ділянки через те, що [PERSON] захопив частину його ділянки та забудував неправильно огорожу. Разом з тим, даним актом комісія з питань земельних відносин рекомендувала надати дозвіл на приватизацію земельних ділянок, так як згідно з обмінними файлами [PERSON] не захоплював ділянки позивача. Даний акт був затверджений рішенням Томашівської сільської ради. Також зазначили, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, оскільки про існування даного рішення йому відомо з 2015 року, вже двічі [PERSON] звертався до суду із позовом про оскарження даного рішення. Тому просили відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 10.12.2020 вирішено дану цивільну справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 59). 04.01.2021 [PERSON] подав заперечення на відзив (т. 1 а.с. 61-64), в якому зазначив про безпідставність посилань відповідач на норми КАС України, оскільки даний спір розглядається за правилами цивільного судочинства. Також вказує, що відповідач нічого не просить у прохальній частині відзиву. Зазначив, що приватизаційні документи та технічна документація спадкоємця [PERSON] виготовлена з грубими порушеннями, оскільки межі земельних ділянок не погоджено з суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] , а також інша документація складена з грубими порушеннями. Також в Акті від 02.07.2014 комісією встановлено порушення [PERSON] будівельних норм при будівництві літньої кухні та встановленні газового конвектора. Тому позов підтримав та просив його задоволити. Ухвалою від 24.02.2021 до участі в розгляді справи в якості співвідповідача був залучений [PERSON] (т. 1 а.с. 129-130) 11.03.2021 представник відповідача [PERSON] - адвокат Ясінець В.П. подав відзив на позов (т. 1 а.с. 136-140), в якому зазначив про безпідставність позовної зави та просив відмовити в позові. На його думку в позовній заяві [PERSON] не вказує, які саме права порушує оскаржуване рішення, а суть позову зводиться до безпідставних тверджень про те, що [PERSON] під час приватизації включив до складу своєї земельної ділянки також частину належної йому земельної ділянки, однак не надав жодних доказів на підтвердження даного твердження. [PERSON] приватизував свою земельну ділянку після того, як [PERSON] виготовив технічну документацію на свою земельну ділянку, їй було присвоєно кадастровий номер та дана технічна документація була затверджена рішенням Томашіської сільської ради від 02.10.2012. Оскільки [PERSON] скористався своїм правом на приватизацію земельної ділянки для БОЖБ, та його земельна ділянка була сформована ще в 2012 році, тобто до моменту як [PERSON] розпочав процедуру приватизації своєї земельної ділянки, то межі належної [PERSON] земельної ділянки були визначені вже тоді. Тому земельна ділянка [PERSON] була сформована вже із врахуванням існуючих меж земельної ділянки [PERSON] , жодного накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] не було здійснено, то жодне право позивача не порушено. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Тому ще до отримання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації земельна ділянка позивача була сформована і її межі визначені, а тому [PERSON] не міг жодним чином включити у склад своєї земельної ділянки землі [PERSON] , оскільки земельний реєстратор не зміг би присвоїти земельній ділянці [PERSON] кадастровий номер. Крім того, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 26.11.2020 по справі № 345/4416/18-ц відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Також даним рішенням встановлено, що літня кухня, яка на праві власності належить [PERSON] та розташована на земельній ділянці, яка також на праві власності належить [PERSON] (кадастровий номер 2622887802:04:002:0232) не є самочинним будівництвом. Даний факт є преюдиційним в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Також зазначив про безпідставність покликання позивача на викопіювання з генплану с. Перекоси, в якому не зазначено на земельній ділянці [PERSON] літньої кухні, оскільки генплан був розроблений у 1991 році і літньої кухні там не могло бути зазначено. Позивачем не надано доказів, що частина належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки на момент смерті [PERSON] перебувала у її користуванні, а відповідно до нього, як спадкоємця, перейшло право користування цією спірною земельною ділянкою, на якій розміщені належні відповідачу господарські будівлі. Тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили позов задоволити з наведених у ньому та додаткових поясненнях підстав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ясінець В.П. в судовому засіданні позову не визнав з підстав, наведених у відзиві. Окрім цього, додатково зазначив у судовому засіданні, що оскільки [PERSON] помер, а після його смерті власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом став його син [PERSON] , то свідоцтво про право власності на земельну ділянку на даний час втратило свою силу, оскільки на підставі цього свідоцтва нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, а відповідно відсутні правові підстави для скасування такого свідоцтва . Тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Томашівської сільської ради в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 240 зворот) [INFO] померла [PERSON] . На момент смерті [PERSON] за нею обліковувалось 0,60 га землі, що підтверджується Довідкою виконавчого комітету Томашівської сільської ради № 1496 (т.1 а.с.240). Також згідно погосподарської книги Томашівської сільської ради за 2006-2010 роки (т. 1 а.с. 53) за [PERSON] станом на 2008 рік (рік смерті) обліковувалось всього 1,02 га землі, із яких 0,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (на яку було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] ), 0,50 для ведення особистого селянського господарства та 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) Після її смерті за заявою позивача [PERSON] (т. 1 а.с. 169) було заведено спадкову справу, та 21.01.2008 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т. 1 а.с. 108) на земельну ділянку площею 0,42 га. Рішенням виконавчого комітету Томашівської сільської ради від 25.12.2008 р. № 61/7 (т. 1 а.с. 221) [PERSON] було надано дозвіл на оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS] як спадкоємцю після смерті [PERSON] , а 02.02.2009 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 47). Також рішенням Томашівської сільської ради від 25.12.2008 «Розгляд заяв. Про передачу земель у власність» (т 1 а.с. 110) вирішено передати у власність [PERSON] земельні ділянки площею 0,1873 га для БОЖБ і 0,2076 га для ОСГ. Рішенням Томашівської сільської ради від 27.03.2012 «Розгляд заяв. Про затвердження технічної документації із землеустрою по передачі земель у власність» (т.1 а.с. 43) було внесено зміни в рішення Томашівської сільської ради від 25.12.2008, а саме вирішено передати у власність виключно земельну ділянку площею 0,1873га для БОЖБ. На підставі даних рішень [PERSON] було виготовлено технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, та така технічна документація була виготовлена ПП «Софія» (т. 1 а.с. 40-48). Після цього, 14.09.2012 [PERSON] звернувся до сільської ради із заявою про затвердження технічної документації (т. 1 а.с. 52) і рішенням Томашівської сільської ради від 02.10.2012 «Розгляд заяв. Про затвердження технічної документації із землеустрою по передачі земель у власність» (т. 1 а.с. 143) було затверджено технічну документацію, а 15.08.2013 державним реєстратором реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області було зареєстровано право власності [PERSON] земельну ділянку площею 0,1873га для БОЖБ (т. 1 а.с. 250), а 30.08.2013 було видано Свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно з індексним номером [NUMBER] (т. 1 а.с. 249 зворот). Таким чином, земельна ділянка [PERSON] призначена для БОЖБ була сформована в 2012 році, їй було присвоєно кадастровий номер, та зареєстровано право власності позивача на дану земельну ділянку, тобто межі земельної ділянки були визначені. Рішення Томашівської сільської ради від 02.10.2012р. «Розгляд заяв. Про затвердженння технічної документації із землеустрою по передачі земель у власність» та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно з індексним номером [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1873га для БОЖБ є чинними на даний час. І тільки після цього [PERSON] на підставі рішення Томашівської сільської ради від 11.04.2014 «Розгляд заяв. Про виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу земель у власність» (т. 1 а.с. 8) розпочав приватизацію своєї земельної ділянки та приступив до виготовлення технічної документації. [PERSON] відмовився погоджувати межі земельної ділянки [PERSON] , оскільки вважав, що він має право ще на частину земельної ділянки, яка не ввійшла у межі уже приватизованої ним своєї земельної ділянки. У зв`язку із цим Томашівською сільською радою було складено Акт від 02.07.2014 (а.с. 14), згідно якого комісія рекомендувала розглянути даний акт на сесії сільської ради та дати дозвіл [PERSON] на приватизацію земельних ділянок без підпису [PERSON] . Даний акт був затверджений рішенням Томашівської сільської ради від 21.08.2015 (т. 1 а.с. 5). Із оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 12015090170000948 встановлено, що в рамках кримінального провадження проводилась судова почеркознавча експертиза. За результатами її проведення надано Висновок експерта від 02.12.2016р. № 1.1.-24819, згідно якого рукописні написи від імені [PERSON] та підпис біля дати на заяві про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1873 га для [ADDRESS] від 14.09.2012 р. виконані [PERSON] . А також підписи у графі "землекористувач [PERSON] " в акті встановлення та погоджнення зовнішніх меж землекористування від 20.03.2011 року та в акті встановлення та виносу зовнішніх меж землекористування в натурі від 16.02.2009 року виконані [PERSON] . Із оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг Томашівської сільської ради № 16 за 1991-1995 роки та №8 за 1996-2000 роки встановлено, що за господарством [PERSON] в 1990 та в 1991 рр. обліковувалось 0,30 га, із яких 0,01 га під будівлями, а з 1992 по 1993 рр. - 0,30 га, із яких 31,5 м.кв. під будівлями. З 1995 року площа всіх земельних ділянок, які перебували в користуванні [PERSON] , була збільшена до 0,60 га, про що також в судовому засіданні ствердив свідок [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що на початку 90-их років він був сільським головою с. Томашівці, та в цей період сільська рада проводила інвентаризацію земель, які є в користуванні громадян, та громадянам у яких було менше чим 0,60 га в користуванні сільська рада додавала землі, щоб було 0,60 га. Він пам`ятає, що у [PERSON] не було 0,60 га, тому їй сільська рада надала ще одну ділянку, та з 1995р. у неї в користуванні було всього 0,60га землі. За період з 1995 по 2000 роки загальна площа земельних ділянок залишалася 0,60 га, в тому числі під будівлями - 32 м.кв. Інших даних щодо площі земельної ділянки [PERSON] , призначеної для БОЖБ, в судовому засіданні не здобуто. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] по суті спору вказав, що він добре знав покійну [PERSON] , оскільки жив із нею на одній вулиці. Після смерті [PERSON] земельна ділянки біля будинку зменшилась, оскільки із однієї сторони [PERSON] побудував господарські будівлі, а з іншого боку сусід [PERSON] переніс паркан на земельну ділянку [PERSON] . З приводу твердження позивача про те, що він як спадкоємець по заповіту після смерті [PERSON] має право на приватизацію всіх земельних ділянок, які перебували у користуванні покійної [PERSON] , то суд звертає увагу на наступне. Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України). Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України. Відповідно до п. 3.5. роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Однак, доказів того, що Томашівською сільською радою за життя [PERSON] було надано їй дозвіл на приватизацію земельних ділянок, в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею більше, ніж 0,1873га суду не надано. Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Ст. 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позов покликання про застосування строку позовної давності, то суд дані обставини не з"ясовує у зв"язку із тим, що відмовляє у позові за недоведеності позовних вимог. Оскільки позивач реалізував у визначеному законом порядку своє право на отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1873 га та це право було ним реалізовано ще до того, як [PERSON] отримав дозвіл на приватизацію своєї земельної ділянки, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено те, що до складу земельної ділянки, яку вирішено передати у власність [PERSON] , входить і частина земельної ділянки, яку мав право приватизувати [PERSON] . З огляду на наведене суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення Томашівської сільської ради та свідоцтво про право власності на земельну ділянку не порушують прав [PERSON] як власника земельної ділянки з кадастровим номером 2622887802:04:002:0109 площею 0,1873, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed