Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.04.2008 р. між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № CSIPG40000004918. Відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 252 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.04.2028 р. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 22.07.2008 р. кредитний договір № CSIPG40000004918 від 18.04.2008 р. переведено з валюти гривня в валюти долар США та укладено додаткову угоду до кредитного договору. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 54 457,67 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно ст.ст. 526, 527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 04.04.2014 р. заборгованість по договору кредиту становить 155 508, 48 доларів США, яка складається з наступного : 53 366,30 доларів США - заборгованість за кредитом; 31254,14 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 513,64 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 56 948,71 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21,55 доларів США - штраф (фіксована частина), 7 404,14 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.04.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № CSIPG40000004918. Згідно з якими відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 44,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 338 350 грн. Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ „Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 ЗУ „Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 ЗУ „Про іпотеку", яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 ЗУ „Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ „Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного просять суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSIPG40000004918 від 18.04.2008 р. в розмірі 155 508,48 доларів США, що за курсом 11,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2014 р. складає 1 803 898,38 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 44,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" по довіреності Герасименко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причину не явки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд ухвалив: на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, всебічного та об'єктивного їх дослідження, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 18.04.2008 р. був укладений кредитний договір № CSIPG40000004918. Згідно умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 252 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.04.2028 р. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 22.07.2008 р. кредитний договір № CSIPG40000004918 від 18.04.2008 р. переведено з валюти гривня в валюти долар США та укладено додаткову угоду до кредитного договору. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 54 457,67 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступном порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.04.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № CSIPG40000004918. Згідно з якими відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 44,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 338 350 грн. У порушення взятих на себе зобов'язань [PERSON] свої зобов'язання по договору кредиту № CSIPG40000004918 від 18.04.2008 р. належним чином не виконала та станом на 04.04.2014 р. заборгованість по договору кредиту становить 155 508, 48 доларів США, яка складається з наступного : 53 366,30 доларів США - заборгованість за кредитом; 31254,14 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 513,64 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 56 948,71 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21,55 доларів США - штраф (фіксована частина), 7 404,14 доларів США - штраф (процентна складова). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2012 р. справа № 2-57/11 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту № CSIPG40000004918 від 18.04.2008 р.: 53 666,76 доларів США - сума непогашеного кредиту; 1 911,20 доларів США - несплачені відсотки; 309,26 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 42,72 доларів США -пеня за прострочення строків виконання зобов'язання, а всього 55 929,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2009 р. еквівалентно 430 660 грн. 54 коп. Рішення суду вступило в законну силу 12.07.2012 р. Тобто, позивач скористався своїм правом на захист свого порушеного права та вибрав спосіб його захисту шляхом стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за договором кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ „Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 ЗУ „Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 ЗУ „Про іпотеку", яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 ЗУ „Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ „Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення, тобто, не виконання зобов'язання в обумовлений строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» ( ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначено на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено в судовому засіданні, вперше порушення зобов'язання настало 18.10.2008 р. оскільки загальна заборгованість з пені відповідачем [PERSON] не погашалася, що підтверджується розрахунком заборгованості, який приєднаний до матеріалів справи. У той час як з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення позивач звернувся 14.04.2014 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду № 8673 на позовній заяві. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до норми ч. 3 ст. 267 ЦК, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Норма ч. 4 ст. 267 ЦК покладає на сторону у справі обов'язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. Закон не містить вимог щодо певної обов'язкової форми такої заяви. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] заявили про застосування позовної давності до виниклих правовідносин в своїх заявах датованих 15.07.2014 р. та просили відмовити з цих підстав у позові. Так як перше порушення відповідачем [PERSON] зобов'язання настало 18.10.2008 р., то з врахуванням трирічного сроку позовної давності строк давності для звернення до суду з позовом сплив 18.10.2011 р. Позивач звернувся до суду з позовом 14.04.2014 р., з заявою про поновлення строку позовної давності до суду не звертався, суд приходить до висновку про те, що позивачем був пропущений строк позовної давності без поважних причин. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення з позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved