Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

06 жовтня 2020 року Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" звернулося в інтересах виробничої одиниці "Дружківкатепломережа" до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за опалення у сумі 18215,51 гривень за період 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2016 року, інфляційні витрати у розмірі 373,21 грн., 3 % річних у розмірі 40,41 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Позивач у позові вказав, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами опалення та гарячого водопостачання, які надає ВО "Дружківкатепломережа" ОКП "Донецьктеплокомуненерго". Але за послуги сплачували не регулярно. 10 серпня 2017 року позивачу ухвалою Дружківського міського суду було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за надану теплову енергію з відповідача [PERSON] . Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 03 листопада 2020 року (а.с.29-30). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 листопада 2020 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 09 грудня 2020 року (а.с.55-57). У судове засідання представник позивача з`явився, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, просить задовольнити позовну заяву. В судове засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] з`явилися, не визнають позовні вимоги та заперечують щодо їх задоволення. [PERSON] підтримав наданий ним відзив 03 листопада 2020 року , просив застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі. [PERSON] також підтримав наданий ним відзив від 03 листопада 2020 року просив застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачів [PERSON] , [PERSON] , зареєстровано в квартирі, яка розташована по [ADDRESS] , що підтверджується довідками виконкому Дружківської міської ради від 20 жовтня 2020 року (5077/160.1242/1-20 від 12.10.2020) (а.с 33,34). Окрім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 серпня 1993 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 16 серпня 1993 року № 24, бюро приватизації житла посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , та дійсно належить на праві приватної спільної власності громадянину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.40). Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2004 року спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] . Спадкове майно складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.41). Так, зазначена квартира належить відповідачам [PERSON] (1/3 частки) та [PERSON] (2/3 частки) на праві спільної сумісної власності. Відповідно до особового розрахунку по квартирі [ADDRESS] , наймачем квартири є [PERSON] . Дана квартира розташована в багатоповерховому будинку та забезпечена централізованим опаленням, прилади обліку теплової енергії в квартирі відсутні. Відповідачі від даних послуг не відмовлялися. Окреме індивідуальне опалення в квартирі відсутнє. Таким чином суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є споживачами теплопостачання за вказаною адресою. Згідно довідки ВО Дружківкатепломережа ОКП Донецьктеплокомуненерго (без зазначення дати видачі) заборгованість відповідача за централізоване опалення по [ADDRESS] складає 18215,51 грн, яка утворилась за період з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2016 року внаслідок того, що послуги за опалення сплачувались не регулярно. З зазначеної довідки вбачається, що плата за гаряче водопостачання в зазначений період по цій квартирі нараховувалася не регулярно. Відповідно до ст. 20, 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом, зобов`язаний споживач. Згідно ст. 1 зазначеного Закону, споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями), які діяли до 21 липня 2005 року, споживач - це наймач (власник) квартири (приватного будинку), якому надаються послуги з централізованого холодного та гарячого водопостачання, теплопостачання та водовідведення у житловому фонді та підсобних приміщеннях. Відповідно Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями),розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем, якщо договором не встановлено інших термінів. Згідно п. 18 Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 ріку № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг с централізованого опалення між позивачем та відповідачем не укладався, тому плату за послуги теплопостачання відповідач був зобов`язаний внести до березня 2016 року не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Проте з довідки ВО Дружківкатепломережа ОКП Донецьктеплокомуненерго заборгованість відповідачів за централізоване опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2016 року складає 18215,51 гривень. Суд встановив, що плата за теплопостачання нараховувалася відповідачам з січня 2011 року згідно Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 року №1838 "Про затвердження тарифу на теплову енергію ОКП "Донецьктеплокомуненерго" , тарифи складають 283,79 грн. за 1 Гкал. (без ПДВ). З 01.10.2014 року - згідно Постанови Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.10.2014 року №146 " Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" (зі всіма змінами) тарифи складають для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 537,18 грн/Гкал ( з податком на додану вартість), для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 13,54 грн. за 1 кв.м за місяць ( з податком на додану вартість). З 17.04.2015 р. - згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року №1171 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" (зі всіма змінами), тарифи складають для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 814,59 грн./Гкал ( з податком на додану вартість), для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії- 20,53 грн. за 1 кв.м за місяць ( з податком на додану вартість). Суд встановив, що відповідачі не регулярно сплачували послуги теплопостачання у зв`язку з чим виникла заборгованість. Наявність у відповідачів заборгованості підтверджує невиконання ними обов`язків, передбачених п.33 Правил надання населенню послуг з теплопостачання № 1497 та п. 30 Правил № 630, по своєчасній оплаті наданих послуг. Судом встановлено, що між відповідачами, як споживачами теплової енергії, з одного боку, та енергопостачальником ОКП "Донецьктеплокомуненерго" ВО "Дружківкатепломережа", з іншого, договір про постачання енергетичними ресурсами не укладався. Але, відсутність письмового договору між сторонами не позбавляє відповідача, як споживача послуг, обов`язку оплати наданих послуг з огляду на те, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини з постачання та споживання теплової енергії. Про припинення відносин щодо надання послуг відповідач не заявляв. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ( ч.1 ст.901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою, зобов`язань: по перше, правові відношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по друге, правові відношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Виходячи з положень ст.ст.524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є таке правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони і одночасно, кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, грошовим слід вважати будь яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правові відношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідносини, які склалися між відповідачами та ОКП "Донецьктеплокомуненерго" ВО "Дружківкатепломережа" є зобов`язальними (договірними), грошовими зобов`язаннями, в яких, серед інших прав та обов`язків сторін, право виконавця (кредитора) - ОКП "Донецьктеплокомуненерго" ВО "Дружківкатепломережа" вимагати від замовників (боржника) - сплати грошей за надані послуги по теплопостачанню на його користь відповідає обов`язок відповідача оплатити ці послуги. Також, відповідно до ч.7 ст.26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", договір на надання послуг з центрального опалення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб"єктом господарювання, є договором приєднання. Згідно ст.634 ЦК України, Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. На виконання зазначених норм законодавства, ОКП "Донецьктеплокомуненерго" було розміщено (опубліковано) проект Договору про надання послуг з централізованого опалення для населення: на офіційному сайті ОКП "Донецьктеплокомуненерго", в газеті "Урядовий кур"єр" в №42 від 03 березня 2017 року . Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що інфляційні втрати за період 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2016 року становлять 373,21 грн., а 3% річних за вказаний період 40,41 грн. Оскільки судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання за адресою по [ADDRESS] , то необхідно стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2016 року в сумі 18215,51 грн., а також інфляційні втрати в сумі 373,21 грн., а 3% річних за вказаний період - 40,41 грн. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, відповідачі просять застосувати строк позовної давності. За статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною 1 статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Враховуючи вищезазначене та те, що позивач звернувся до суду з позовом 06 жовтня 2020 року, а відповідачі під час розгляду справи просили застосувати позовну давність, суд дійшов висновку, що на користь позивача не підлягає стягненню заборгованість за послуги централізованого теплопостачання, бо період за який нарахована заборгованість 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2016 року. На підставі ст. ст. 10, 11, 12,13,258,259,263,264,265,280 ЦПК України, та

Outcome: dismissed