Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фермерського господарства Надія і Віра (далі ФГ Надія і Віра) про розірвання договору оренди землі. Зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 10,10 га, яка розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. 10 квітня 2011 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований 22 липня 2011. Посилаючись на те, що орендар не виконав умови договору і не сплачував йому орендної плати, просив його розірвати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити вказавши, що орендної плати він жодного разу не отримував. Представники відповідача в судовому засідання позов не визнали та заперечували проти його задоволення, зазначивши, що власник земельної ділянки після її передачі в оренду отримав орендну плату наперед за декілька років, на підтвердження чому вони представили розписку про отримання коштів та документи фермерського господарства про дозвіл на їх виплату. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 10,10 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. На підтвердження права власності йому був виданий державний акт серії Р2 № 570591 від 25 січня 2002 року (а.с. 7). 10 квітня 2011 року між ним та ФГ Надія і Віра був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, який 20 липня 2011 року був зареєстрований в державному органі (а.с. 9, 10). Правовідносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та Законом України "Про оренду землі". Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", в чинній на час укладення договору оренди редакції, договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положенням ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено укладення договору оренди у письмовій формі. Згідно ст. 18 цього ж Закону договір оренди землі набував чинності після його державної реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець (позивач) мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 3,4 статті 31 Закону України Про оренду землі договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно зі статтею 32 цього Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. В частині 1 статті 24 Закону України Про оренду землі виписані обов'язки орендаря, у разі невиконання яких у орендодавця можуть виникнути підстави вимагати розірвання договору, зокрема обовязок орендаря своєчасно вносити орендну плату. Крім цього, статтею 141 Земельного кодексу України передбачені підстави для припинення права користування земельною ділянкою зокрема через систематичну несплату земельного податку або орендної плати (п. д) ч. 1). Систематичною несплатою орендної плати може бути неодноразове таке порушення умов договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В той же час, як було встановлено в судовому засіданні, доказів того, що орендодавець систематично не отримував орендної плати, суду представлено не було. Навпаки, надана відповідачем розписка вказує, що орендна плата була виплачена власнику ділянки наперед. Ця розписка в сукупності з іншими документами ФГ Надяі і Віра, а також разом з підтвердженням позивача про те, що він отримав ці кошти, вказують на те, що орендна плата була виплачена. Посилання позивача на те, що ці кошти були ним отримані за оренду земельної ділянки його батька не підтверджені доказами. Посилання позивача та його представника, що розмір орендної плати не відповідає мінімальному встановленому законодавством розміру, не має значення як підстава для розірвання договору оренди через систематичну несплату орендної плати, а може бути підставою для внесення змін до умов договору, або ж стягнення недоплачених сум. Щодо посилання представника позивача на те, що розмір орендної плати в сумі 480 грн. незрозуміло визначений в договорі: чи це за місяць, чи за рік, суд зазначає наступне. В п. 9 договору оренди визначений розмір орендної плати в сумі 480 грн. Відповідно до п. 11 цього ж договору орендна плата вноситься щомісяця рівними частками. Таке формулювання умов договору вказує, що саме сума 480 грн. є річною орендною платою за користування земельною ділянкою, яка повинна була вноситися рівними частками щомісяця. Тому посилання позивача на те, що передбачена договором орендна плата в сумі 480 грн. є місячною платою є безпідставними, як і безпідставною є вказівка про значний борг фермерського господарства по орендній платі виходячи з його розміру 480 грн. на місяць. Таким чином вимоги позивача про розірвання договору оренди землі через систематичну несплату орендної плати не були підтверджені достатніми та належними доказами і тому відсутні підстави для їх задоволення. У разі відмови в задоволенні позову судові витрати з позивача не стягуються. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed