Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, яку мотивував тим, що на підставі виконавчого листа №300/1035/13-ц, виданого Воловецькоим районним судом 23.06.2014 року, відділом ДВС Воловецького РУЮ відкриті виконавчі провадження про зобов"язання відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом звільнення приміщення даної квартири. 28.03.2016 року заявник отримав поштовим зв"язком постанови від 23.03.2016 року про закінчення даного виконавчого провадження, оскільки виконати рішення без участі боржників неможливо, а в добровільному порядку вони рішення суду не виконали. Вважає дії державного виконавця незаконними, а постанови передчасними, просить їх скасувати, зобов"язати відділ ДВС Воловецького РУЮ поновити оскаржувані виконавчі провадження. В судовому засіданні заявник та його представник скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні. Представник боржників [PERSON] проти задоволення скарги заперечив, вважає дії державного виконавця правомірними. Головний державний виконавець відділу ДВС Воловецького РУЮ Крижанівський Я.І. проти задоволення скарги заперечив та пояснив, що виконавчі провадження закінчені, оскільки боржниками у наданий для самостійного виконання строк, рішення суду не виконано, приміщення не звільнено. Державним виконавцем накладено на боржників штрафи у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та внесено подання правоохоронним органам про притягнення їх до відповідальності. Так як виконати рішення без особистої участі боржників неможливо, було прийнято рішення про закінчення виконавчих проваджень. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Статтею 383 ЦПК України встановлено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. З матеріалів справи встановлено, що 23.06.2014 року Воловецьким районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист №300/1035/13-ц про зобов"язання відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом звільнення приміщення даної квартири. На підставі даного виконавчого документа та заяви стягувача [PERSON] відділом ДВС Воловецького РУЮ винесено 02.07.2014 року постанови про відкриття відповідних виконавчих проваджень, надіслано боржникам для добровільного виконання. За невиконання рішення суду у наданий для самостійного виконання строк постановою від 21.07.2014 року на боржників накладено штраф та повторно надано строк для добровільного виконання рішення суду до 28.07.2014 року. 05.08.2014 року виконання зупинено, а 02.03.2016 року -поновлено, після чого 03.03.2016 року постановою державного виконавця боржникам надано новий строк для самостійного (добровільного) виконання рішення суду в строк до 10.03.2016 року. В результаті чергового невиконання боржниками рішення суду у встановлений строк головним державним виконавцем відділу ДВС Крижанівським Я.І. 11.03.2016 року було складено відповідний акт по місцю виконання рішення та винесено постанову від 12.03.2016 року про накладення штрафу на боржників повторно. Також ним ініційовано подання до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження стосовно боржників за ознаками ч.1 ст.382 КК України- за невиконання судового рішення. 23.03.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Крижанівським Я.І. вирішено виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №300/1035/13-ц виданого Воловецьким районним судом 23.06.2014 року- закінчити, так як боржниками у наданий для самостійного виконання строк, рішення суду не виконано, приміщення не звільнено, а виконати рішення без особистої участі боржників неможливо. Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення непізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п"яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до кримінальної відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Тобто, частиною третьою статті 75 даного Закону передбачено винесення постанови про закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов"язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що всупереч вимогам частини другої статті 75 вищезазначеного Закону державний виконавець не з"ясував, чи може бути проведено виконання рішення без участі боржника та не організував виконання судового рішення, а дійшов поспішного висновку про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення. Таким чином, оскільки державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв всупереч положенням ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», скарга заявника в частині визнання неправомірними та скасування постанов головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції від 23.03.2016 року про закінчення виконавчих проваджень та зобов"язання поновити такі- є обгрунтованою та підлягає до задоволення. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у визнанні дій державного виконавця незаконними, так як ним не конкретизовано, які саме дії є, на думку, заявника, незаконними та в чому вони полягаюдть.

Outcome: dismissed