Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання дій незаконними, припинення дій, що порушують права, відновлення прав, внесення змін до договору та зобов»язання вчинити дії. Мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного між ним та ПАТ «Київенерго» договору № 14021109201 від 09 листопада 2005 року «Про користування електричною енергією» ПАТ «Київенерго» надає йому послуги з електропостачання за тарифом, як для будинку обладнаного газовою плитою, тобто за тарифом, який перевищує тариф для будинку, обладнаного стаціонарною електроплитою, проте при укладенні цього договору сторонами було допущено помилку при її укладенні, оскільки його житловий будинок [ADDRESS], ніколи не був обладнаний газовою плитою за відсутності проведеної комунікації для постачання газу, що свідчить довідка ПАТ «Київгаз». Тому, з 09 листопада 2005 року він вимушений сплачувати кошти за завищеними тарифами, що впливає на його фінансовий стан. При зверненні до відповідача з пропозицією внести зміни до вказаного договору, він отримав відпову, що й стало підставою зверення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 05 вересня 2013 року (а.с.40), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, а згідно поданої заяви про збільнення позовних вимог від 04 червня 2015 року (а.с.44-54), просила стягнути з відповідача завдану неправомірними діями ПАТ «Київенерго» моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірір 20 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник відповідача Савчук Л.А., діюча на підставі довіреності від 31 жовтня 2014 року (а.с.58), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Вважаючи, що позивачем оскаржуються умови договору, який втратив свою чинність 09 листопада 2009 року, а тому правових підстав для внесення змін до вказаного договору та зобов»язання вчинити дії у відповідності до його умов немає. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові доводи та заперечення сторін, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного між [PERSON] та ПАТ «Київенерго» договору № 14021109201 від 09 листопада 2005 року «Про користування електричною енергією» ПАТ «Київенерго» надавав йому послуги з електропостачання за тарифом, як для будинку обладнаного газовою плитою, тобто за тарифом, який перевищує тариф для будинку, обладнаного стаціонарною електроплитою, проте при укладенні цього договору сторонами було допущено помилку при її укладенні, оскільки житловий будинок [ADDRESS], який належить [PERSON] ніколи не був обладнаний газовою плитою за відсутності проведеної комунікації для постачання газу, про що свідчить довідка ПАТ «Київгаз» (а.с.12, 15, 23). Наразі вказаний договір втратив чинність 09 листопада 2009 року, що підтверджується п. 28 Договору, а тому правових підстав для внесення змін до вказаного договору та зобов»язання вчинити дії у відповідності до його умов немає, а тому в цій часті вимог позов підлягає відмові у задоволенні. Проте, оскільки наразі [PERSON] перебуває у договірних правовідносинах з ПАТ «Київенерго» згідно умов публічної пропозиції щодо надання та отримання послуг електропостачання, враховуючи той фактор, що ПАТ «Київенерго» надає йому послуги за електропостачання за тарифами, як для будинку обладнаного газовою плитою, що є помилковим, суд вважає за необхідне поновити права позивача шляхом зобов»язання ПАТ «Київенерго» здійснювати нарахування за електричну енергію для житлового будинку [ADDRESS], за тарифами, як для будинку, обладнаного електроплитою. Суд, вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 20 000 грн. 00 коп., вважає такі вимоги є необґрунтованими, заснованими на формальних припущеннях, а тому підлягають відмові у їх задоволенні, виходячи із наступних підстав. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Оскільки не встановлено наявність обставин, з якими Закон України "Про захист прав споживачів", підстав для стягнення моральної шкоди немає. Окрім того, відповідно до частини 2 статті 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проте, не всі докази позивача обґрунтовані та доведені. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України) Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не обґрунтував належність та допустимість доказів до даних правовідносин та з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір, виходячи із формальних міркувань про розмір завданої моральної шкоди, відтак не довів в судовому засіданні рівень душевних страждань, яких він зазнав у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього самого, членів його сім"ї чи близьких родичів, на які він мав би послатися як на підставу свої доводів. Особа має право, відповідно до ч.1, п.2. ч.2 ст.23 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані, обставини, на які він посилається, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами, причинний зв"язок між вказаною моральною шкодою і протиправною діяльністю відповідача судом не встановлені, а тому законні підстави для задоволення такої вимоги відсутні. За наслідками розгляду справи суд вважає за необхідне застосувати ч.4 ст. 88 ЦПК України. Так, позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закон України «Про судовий збір», тому він має бути віднесений на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та на підставі ч.4 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial