Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила визнати [PERSON] батьком [PERSON] [INFO], внести зміни в актовий запис про народження [PERSON], [INFO], змінивши в графі прізвище дитини з "[PERSON]" на "[PERSON]" та записати батьком дитини [PERSON]. Позивачка через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у позивачки народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 06.06.2012 року. Батьками дитини вказані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до пояснень відповідачки в червні 2011 року вона познайомилася з відповідачем - [PERSON], через деякий час почала жити з ним разом та завагітніла. Будучи на восьмому місяці вагітності позивачка з відповідачем розірвали стосунки та почали проживати окремо. Оскільки сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини були записані в свідоцтві про народження відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від16.01.2015 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу. 19.03.2015 року на адресу суду надійшла відповідь експерта відповідно до якої експерт вказує, що 10.03.2015 року для відбору порівняльних зразків до ДНДКЦ МВС України з'явилася лише [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не з'явився. У зв'язку із зазначеним відповідно до п. 12 ст.53 ЦПК України повідомив про неможливість проведення експертизи. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість визнання факту батьківства.

Outcome: approved