Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди землі № 394 від 19.12.2011року, укладеного між [PERSON] та Кіровоградською міською радою . Надалі змінила позовні вимоги і просила визнати даний договір оренди земельної ділянки по [ADDRESS] недійсним з дати укладення договору . В обґрунтування позову зазначено, що 19.12.2011 укладено договір оренди земельної № 394 між нею [PERSON] та Кіровоградською міською радою щодо оренди земельної ділянки по [ADDRESS]. Однак, даний договір оренди земельної ділянки був укладений в порушення вимог статті 42 Земельного кодексу України та статті 3 Закону України «Про оренду землі» без погодження співвласників нерухомого майна та надано частину (частка) земельної ділянки в оренду. Не одноразово (22.02.2016р., 05.04.2016р., 21.04.2016р., 25.04.2016р.) зверталась до Кіровоградської міської ради з приводу розірвання та припинення даного незаконного договору оренди, однак Кіровоградською міською радою відмовлено . Виконання зазначеного договору передбачає сплату орендної плати в той час, як власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п.287.8 ст. 287 Кодексу). Водночас, частина вказаного приміщення використовується особисто для провадження особистої підприємницької діяльності. Відповідно до п.п.297.1.4 п. 297.1 ст.297 Податкового кодексу платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності. Про що неодноразово повідомлялось відповідачу. На даний час нормами законодавства не передбачена можливість передання у власність або у користування земельної ділянки на якій розташований багатоквартирний будинок або її частини окремим співвласникам багатоквартирного будинку, а тому просить задовольнити позов повністю з посиланням на ч.1 ст. 203 та ч. ст.. 215 ЦК України, ст.ст. 32,35 Закону України « Про оренду землі», ст.. 651 ЦК України, ст.. 93,158 Земельного Кодексу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та зазначив, що надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоповерховому будинку неможливо, оскільки неможливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна, - виділити приміщення будинку як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для визначення місця розташування земельної ділянки як складова поняття "земельна ділянка". Посилається на лист Державного комітету України із земельних ресурсів №10046/17/4-10 від 26.05.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору. Згідно із статтею 35 Закону України «Про оренду землі»: спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Також, відповідно до роз'яснень Мінбудархітектури від 01.10.2006 "Щодо правил визначення прибудинкової території і розташування на ній будівель іншого призначення"- прибудинкова територія може бути за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, передана у власність або надана в користування власникам приміщень у багатоквартирному житловому будинку лише в разі створення ними об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку. Частина друга статті 158 Земельного кодексу України встановлює, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб». В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та надав заперечення проти позову з посиланням, що на виконання приписів земельного законодавства в 2009 році позивач звернулася до Кіровоградської міської ради з клопотанням про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років, площею 911,01 кв.м під розміщення магазину, що знаходиться по [ADDRESS]. 09.07.2009 року, розглянувши дане клопотання Кіровоградська міська рада прийняла рішення № 2259, яким надала дозвіл на його розроблення. В 2011 році КП "Кіровоградський земельно-кадастровий центр" на замовлення позивача розробив відповідний проект відведення земельної ділянки. Останній без зауважень було погоджено Управлінням Держкомзему у місті Кіровограді Кіровоградській області, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області, Державним закладом "Кіровоградська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я України, Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради, Відділом охорони культурної спадщини Кіровоградської обласної державної адміністрації. В подальшому розроблений та погоджений проект було подано на затвердження до Кіровоградської міської ради. 14.09.2011 року, розглянувши матеріали вказаного проекту Кіровоградською міською радою було прийнято рішення, яким було затверджено вищевказаний проект. 19.12.2011 року на підставі вищевказаного рішення між позивачем та Кіровоградською міською радою було укладено спірний договір оренди земельної ділянки. При цьому вказаний договір оренди земельної ділянки був укладений сторонами свідомо, за взаємною згодою та волею сторін та останній не є наслідком обману, зловмисної домовленості сторін та/або таким, що вчинений під впливом тяжкої обставини. Вказана обставина підтверджується відсутністю будь-яких скарг та заперечень позивача з даного приводу починаючи з 19.12.2011 року по сьогоднішній день. Оскільки договір укладено за взаємною згодою та волею сторін та останній не є наслідком обману, зловмисної домовленості сторін та таким, що вчинений під впливом тяжкої обставини, тому з 19.12.2011 року (моменту укладення договору) ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України. Однак, незважаючи на це, позивач на протязі 5 років не скористався таким правом, що як наслідок свідчить про пропуск строку для звернення до суду з позовною заявою встановленого вимогами ст. 256 Цивільного кодексу України, наслідки пропуску якого просить застосувати і відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено наступні факти. 19.12.2011 року № 394 між [PERSON] та Кіровоградською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Повноваження та порядок передачі земельних ділянок у власність, оренду та/або користування встановлено Земельним кодексом України. Так за змістом ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування (оренду) здійснюється зокрема на підставі рішень сільських, селищних, міських рад. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Так, на виконання приписів вищевказаних положень чинного земельного законодавства позивач звернулася до Кіровоградської міської ради з клопотанням про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років, площею 911,01 кв.м під розміщення магазину, що знаходиться по [ADDRESS]. 09.07.2009 року, розглянувши дане клопотання Кіровоградська міська рада прийняла рішення № 2259, яким надала дозвіл на його розроблення. Як свідчать матеріали даної справи, в 2011 році КП "Кіровоградський земельно-кадастровий центр" на замовлення позивача розробив відповідний проект відведення земельної ділянки. Останній без зауважень було погоджено Управлінням Держкомзему у місті Кіровограді Кіровоградській області, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області, Державним закладом "Кіровоградська міська санітарно-епідеміологічна станція" Міністерства охорони здоров'я України, Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради, Відділом охорони культурної спадщини Кіровоградської обласної державної адміністрації. В подальшому розроблений та погоджений проект було подано на затвердження до Кіровоградської міської ради. 14.09.2011 року, розглянувши матеріали вказаного проекту Кіровоградською міською радою було прийнято рішення, яким було затверджено вищевказаний проект. На підставі вищевказаного рішення було укладено спірний договір оренди земельної ділянки. Таким чином, зміст ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України, матеріали даної справи та дії позивача дають підстави стверджувати , що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки був укладений позивачем свідомо, за взаємною згодою та волею сторін . Позивачем не надано доказів того, що укладений договір суперечить чинному законодавству, що в момент його укладення стороною ( сторонами) було не дотримано законодавство, що було б підставою для визнання недійсним договору. Викладені обставини в сукупності виключають можливість визнання оскаржуваного договору недійсним та свідчать про наявність підстав для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в даній частині. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін , суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні позову повністю, ст..ст. 203, 215 визначено підстави визнання недійсними правочинів, оскільки 05.04.2016 року позивач звернулась до міського голови з заявою в якій повідомила про те, що укладений договір оренди земельної ділянки закінчується у грудні 2016 року , вона згідна сплатити орендну плату землі за 2016 рік на рівні 2014 року. Таким чином підставою для звернення до суду з даною позовною заявою було не порушення прав позивача по справі внаслідок не дотримання вимог ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України при укладенні оскаржуваного договору, а не бажання сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі відповідно до чинного законодавства та умов договору. Надана технічна документація містить зазначення плану земельної ділянки, опис меж належності землі загального користування, землі КРЕП 11 ( а.с. 12), погодження співвласника КРЕП 11 як суміжного землекористувача отримано ( а.с. 12). Частиною 1 ст. 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Частиною 2 визначено, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Посилання позивача на ч.1 та 2 даної статті та на ч.4 ст. 14 Закону України «Про плату за землю» за встановлених судом обставин є безпідставним і необґрунтованим. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed