Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "МСА" (далі - ТОВ "МСА") про відшкодування збитків внаслідок неотримання заробітної плати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ "МСА", оформленим протоколом №5/13 від 20.11.2013 року, він був призначений на посаду Голови ради директорів ТОВ "МСА" та приступив до виконання своїх обов'язків з 18.12.2013 року, про що видано наказ №12-2 від 18.12.2013 року. Проте, як зазначив позивач, з 24.03.2014 року відомості про позивача, як керівника ТОВ "МСА" і працівника даного товариства, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було змінено. Як вказував [PERSON], внаслідок внесення таких недостовірних відомостей було вчинено ряд злочинних дій, що призвели до розкрадання майна товариства та неможливості отримання прибутку за рахунок основної діяльності ТОВ "МСА". У зв'язку з вищезазначеним, починаючи з серпня 2014 року до жовтня 2015 року, ТОВ "МСА" не мало змоги нарахувати заробітну плату як [PERSON], так і працівникам товариства. Позивач стверджував, що відповідач має перед ним заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за затримку виплати у розмірі 35193,89 грн. За таких обставин, з урахуванням заяви від 20.10.2016 року про зменшення розміру позовних вимог [PERSON] просив суд стягнути з ТОВ "МСА" заборгованість за невиплачену та неотриману заробітну плату за період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за затримку виплати у розмірі 35193,89 грн., 80000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. ТОВ "МСА" створене згідно з чинним законодавством України рішенням установчих зборів учасників від 02.12.2002 року та статутом, зареєстроване Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією 11.12.2002 року за №10799. 14.06.2006 року загальними зборами учасників ТОВ "МСА" була затверджена остання редакція статуту ТОВ "МСА" та відповідні відомості про це внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за реєстраційним записом за №10691050002000003 від 27.06.2006 року (а.с.6-11). Відповідно до п.п.2.1.,3.1. статуту ТОВ "МСА" його учасниками є [PERSON], якому належить 50% статутного капіталу, та [PERSON], якій належить 50% статутного капіталу. За приписами ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Ст.23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. З матеріалів справи вбачається, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ "МСА", оформленим протоколом №5/13 від 20.11.2013 року, [PERSON] був призначений на посаду Голови ради директорів ТОВ "МСА" та приступив до виконання своїх обов'язків з 18.12.2013 року, про що останнім було видано наказ №12-2 від 18.12.2013 року (а.с.13,33-34,37). Відомості про [PERSON], як керівника ТОВ "МСА", були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за реєстраційним записом №10691070013000003 від 19.12.2013 року (а.с.26-32). 20.11.2013 року між ТОВ "МСА" в особі учасника ТОВ "МСА" [PERSON] та Головою Ради директорів ТОВ "МСА" [PERSON] був укладений трудовий контракт, що є строковим трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між керівником та товариством (а.с.96-99). Згідно з п.2.1. трудового контракту товариство та учасники товариства визнають факт прийняття керівника до штату ТОВ "МСА" на підставі відповідно виданого ним наказу, визнають за ним права, визначені в статуті та за цим контрактом і зобов'язуються не перешкоджати діяльності та створювати всі необхідні умови для здійснення керівником своїх повноважень та обов'язків. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Порядок оплати праці та штатний розклад був затверджений попереднім керівником ТОВ "МСА" [PERSON] Позивач, який став новим керівником ТОВ "МСА", не був учасником даного товариства, а тому до його призначення було змінено штатний розклад для нарахування [PERSON] заробітної плати за повною ставкою, що підтверджується наказом №04-П від 17.12.2013 року "Про внесення змін до штатного розкладу" (а.с.35). П.7.1. трудового контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, встановлено, що за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, керівнику щомісяця виплачується заробітна плата за рахунок коштів товариства в наступних розмірах: а) посадовий оклад, в розмірі передбаченому штатним розкладом; б) додаткові виплати; в) одноразові виплати за виконання окремих завдань; г) провести і виплатити індексацію відповідно чинному законодавству. За приписами п.п.7.3.,7.4. трудового контракту розмір помісячної заробітної плати керівника становить 10000,00 грн. Якщо прибутку від діяльності ТОВ "МСА" недостатньо для виплати помісячної заробітної плати керівника відповідно до п.4.3., то керівник отримує меншу виплату розміру, яку встановлює самостійно. При цьому заборгованість внаслідок зменшення розміру заробітної плати товариству не нараховується. Як стверджував позивач та вбачається з матеріалів справи, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців були внесені недостовірні записи про ТОВ "МСА", а саме: 1.за №10691070014000003 від 24.03.2014 року про зміну керівника з [PERSON] на [PERSON]; 2.за №10691680015000003 від 02.04.2014 року внесено відмітку про втрату установчих документів; 3.за №10691050016000003 від 23.06.2014 року про зміну місцезнаходження ТОВ "МСА" з дійсної адреси: 04211, [ADDRESS], на недійсну: [ADDRESS]; 4.за №10741050017049920 від 02.07.2014 року про зміну складу засновників; 5.за №10741070019049920 від 16.09.2014 року про зміну керівника з [PERSON] на [PERSON]; 6.за №10741050018049920 від 16.09.2014 року про зміну складу засновників. В подальшому такі записи були скасовані відповідними рішеннями судів (а.с.38-61). На переконання [PERSON], починаючи з серпня 2014 року і до жовтня 2015 року, через наведені вище обставини ТОВ "МСА" не мало можливості нараховувати заробітну плату як позивачу, так і працівникам ТОВ "МСА". Отже, на думку позивача, заборгованість відповідача перед ним за невиплачену заробітну плату з нарахованими індексаціями та санкціями становить 35193,89 грн. З довідки ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.02.2017 року №1833/10/26-54-13-01-17 вбачається, що відповідно до даних АІС "Податковий блок" ТОВ "МСА" були подані податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), згідно яких за ІV квартал 2013 року, а також за І, ІІ та ІІІ квартали 2014 року прибуток від діяльності відповідача ТОВ "МСА" був незначним та недостатнім для виплати помісячної заробітної плати керівнику товариства у розмірі 10000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що відповідно до п.7.4. трудового контракту внаслідок зменшення розміру заробітної плати заборгованість товариству не повинна була нараховуватись. Крім того, відповідно до п.7.5. трудового контракту після настання моменту невиплати мінімального розміру помісячної заробітної плати та відповідної індексації, або її частини, то керівник може скликати загальні збори учасників ТОВ "МСА" або звернутись до суду з питання погашення заборгованості, яка виникла перед ним майном товариства. З наданих позивачем доказів не вбачається, що ним, як керівником ТОВ "МСА", з моменту невиплати заробітної плати скликались з даного приводу загальні збори учасників ТОВ "МСА". Також п.7.9. трудового контракту передбачено, що заробітна плата керівнику за відпрацьований місяць виплачується після виплати заробітної плати усім іншим категоріям працівників товариства за відповідний період. В матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що працівникам ТОВ "МСА" була виплачена заробітна плата за період з серпня 2014 року до жовтня 2015 року, натомість позивачем долучено до справи лише довідку про неотриману ним, як Головою Ради директорів ТОВ "МСА", заробітну плату за період з 01.08.2014 року по 31.10.2015 року. Однак, згідно трудового контракту заробітна плата мала б бути виплачена останньому тільки після виплати заробітної плати усім іншим категоріям працівників товариства за відповідний період. Крім того, як встановлено судом, 04.11.2016 року Головою Ради директорів ТОВ "МСА" [PERSON] було видано наказ №16-08 "Про компенсацію збитків працівнику товариства" (а.с.95). Даним наказом зобов'язано відповідача компенсувати (виплатити) заборгованість за невиплачену ТОВ "МСА", та неотриману працівником ТОВ "МСА" [PERSON] заробітну плату за період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року, з врахуванням індексації і санкцій за несвоєчасність виплати, в розмірі, який складає 35193,89 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості за невиплачену та неотриману заробітну плату за період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за затримку виплати у розмірі 35193,89 грн. З огляду на зазначене, не підлягає також задоволенню і вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 80000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими відповідно до вимог ст.ст.58,59 ЦПК України. За приписами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судових засіданнях, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову в повному обсязі. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.21, 23, 115 Кодексу законів про працю України, та,

Outcome: dismissed