Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про визнання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним і стягнення авансового внеску. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що в грудні 2017 року через мережу Інтернет він знайшов оголошення про продаж ТОВ «Велес Авто» трактора марки «Dongfeng», модель «DF304», 2017 року випуску, яке зацікавило його низькою ціною, нижчою від ринкової вартості, що склала 200 000 грн. В телефонній розмові з продавцем вони домовились про продаж трактора. 11 грудня 2017 року позивач приїхав до філії ТОВ «Велес Авто», що розташоване у м. Вінниця. Представники товариства запропонували йому укласти попередній договір, за умовами якого він повинен зарахувати на рахунок підприємства кошти в сумі 20\~000 грн. як аванс і вже 16 грудня 2017 року укласти основний договір купівлі-продажу автомобіля та сплатити решту його вартості. Необхідність укладення попереднього договору пояснили тим, що автомобіль знаходиться в іншому місті, а тому потрібен час для його перевезення та переоформлення. Позивач погодився та уклав з відповідачем попередній договір від 11 грудня 2017 року та в той же день сплатив на рахунок відповідача аванс в розмірі 20 000 грн. Пізніше, уважно перечитавши договір, він виявив, що договір є попереднім, що товариство зобов`язується придбати трактор у третіх осіб, тобто ТОВ «Велес Авто» є посередником. Позивач звернувся до відповідача з вимогою розірвати договір та повернути сплачені кошти, але відповідачем в цьому було відмовлено. Посилаючись на те, що відповідач його ошукав, що він уклав договір під впливом обману та застосування нечесної підприємницької діяльності, просив визнати договір недійсним та стягнути сплачений ним аванс у розмірі 20\~000 грн. Також наголошував на тому, що до договору включені несправедливі умови, визначені у ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а сам договір укладено з порушенням ст. 19 цього Закону, яка забороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про щодо проведення розгляду справи у його відсутність, не заперечив проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, не повідомив про причини неявки, відзив не подав. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 22 жовтня 2020 року. У зв`язку з неявкою відповідача справу відкладено з 22.10.2020 на 11.11.2020, а в подальшому, з цих же причин на 30.11.2020. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року постановлено про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання повторно не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив про причини неявки, відзив не подав. Позивач не заперечував проти такого вирішення справи. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо укладення попереднього договору купівлі-продажу, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено,\~що 11 грудня 2017 року між [PERSON] , як покупцем та ТОВ «Велес Авто», як продавцем укладено попередній договір №0445/17 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме трактора марки «Dongfeng», модель «DF304», 2017 року випуску, вартістю 200\~000 грн. 11 грудня 2017 року, на виконання умов цього попереднього договору (п. 2.1), позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн., які сторони визначили як аванс. У п. 1.5 договору сторони визначили, що вони зобов`язуються укласти основний договір 16.12.2017 року за умови повного виконання п.2.1 попереднього договору, тобто сплати покупцем авансу в розмірі 20 000 грн. В абзаці другому п. 1.5 передбачено, що якщо на зазначену дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5-й день після придбання продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. У такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Зазначений вище транспортний засіб продавець зобов`язався придбати у третіх осіб для відчуження покупцеві (п. 1.2 договору). Укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач втратив довіру до відповідача, просив розірвати попередній договір, наполягає на поверненні сплачених ним коштів. Вказані обставини\~підтверджуються \~письмовими доказами: попереднім договором №0445/17 купівлі-продажу транспортного засобу; копією заяви [PERSON] від 11.12.2017 про надання транспортного засобу, квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 11.12.2017 про сплату [PERSON] на рахунок ТОВ «Велес Авто» авансу у розмірі 20\~000 грн.; копією заяви [PERSON] від 19.12.2017 про розірвання попереднього договору, копією листа ТОВ «Велес Авто» від 25.01.2018 про відмову розірвати попередній договір та повернення авансу. 4.Застосовані норми права. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст.\~635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 570 України авансом є грошова сума, яка сплачена в рахунок належних з боржника платежів і не є завдатком. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до п. п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. 5.Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом, між сторонами попереднього договору, тобто між позивачем та відповідачем, виник спір щодо можливості укладання основного договору купівлі-продажу в майбутньому. Позиція позивача свідчить про те, що він не бажає його укладати. Він пропонував відповідачу розірвати попередній договір, але відповідач відмовився. Відповідно до умов попереднього договору від 11 грудня 2017 року, позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 грн., які сторони визначили як аванс. Згідно положень чинного законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Матеріали справи свідчать про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач втратив довіру до відповідача, наполягає на поверненні сплачених ним коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатив позивач як аванс, є безпідставними. Сплачені позивачем кошти в сумі 20 000 грн підлягають поверненню. Щодо визнання договору недійсним, то така позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на таке. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Аналізуючи норму ст.\~18\~Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Статті 18, 19\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Позивач не довів факт умисного введення його в оману з боку відповідача при укладенні попереднього договору, так само не було доведено будь-яких порушень законодавства про захист прав споживача, на які посилався позивач, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. 6.Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial