Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що [INFO] року померла їх баба - [PERSON], яка при житті являлася членом КСП «Козіївське» та відповідно до Указу Президента України №720 від 08.08.1995 року "Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам" члени, пенсіонери КСП „Козіївське", в тому числі й баба позивача та третьої особи [PERSON], мала право на земельну частку (пай) вказаного КСП, оскільки була включена до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Козіївське», однак сертифікат на право на земельну частку (пай) вона не отримала. На даний час [PERSON] та [PERSON] виявили намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті баби [PERSON], так як відповідно до ст. 1265 ЦК являються спадкоємцчми за законом п'ятої черги. Про порушене право на отримання земельної частки померлої бабці позивачу та третій особі стало відомо лише у 2016 році з відповіді Відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області, тому [PERSON] та [PERSON] прохають суд поновити строк для звернення з заявою до суду та визнати за: [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектар, а за [PERSON] право на ? частку земельної частку (паю) розміром 3,47 умовних кадастрових гектар в порядку спадкування за законом після смерті баби - [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] не з'явилися, однак їх представником була подана заява про підтримання заявлених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та про слухання справи у їх відсутність та у відсутність представника. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву про слухання справи у відсутність представника та при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а вимоги [PERSON] - в повному обсязі з наступних підстав. У відповідності із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] в 1943 році, з 1947 року по 1950 рік, в 1954 році, з 1958 року по 1967 рік працювала в ТОВ «Козіївське», про що свідчить довідка ТОВ «Козіївське» від 27.12.2003 року №416. Також, згідно відповіді Відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 13.07.2016 року № К-133/0-121/6-16 гр. [PERSON] включена до списку додатку до державному акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] по КСП «Козіївське» на території Козіївської сільської ради. Згідно роз'яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку та на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Як вбачається з відповіді Відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 13.07.2016 року № К-133/0-121/6-16 розмір земельної частку (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Козіївське» на території Козіївської сільської ради становить 3,47 умовних кадастрових гектар. Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам., сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно до ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, які належать на праві спільної часткової власності його членам. Право на земельну частку (пай) відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємством і організаціям від 8 серпня 1995 року № 720/95 мають члені КСП, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування. Із відповіді відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 13.07.2016 року № К-133/0-121/6-16 вбачається, що [PERSON] включена до списку додатку до державному акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] по КСП «Козіївське». Матеріали справи свідчать, що баба позивача та третьої особи [PERSON] набула законне право на отримання земельної частки /паю/, так як працювала в колгоспі та була включена до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] по КСП «Козіївське». Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГСу Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області [PERSON] померла [INFO] року, в зв'язку з чим сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім'я не був виготовлений і не видавався. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Факт, що [PERSON] та [PERSON] являються онуками спадкодавці [PERSON] підтверджений свідоцтвом про народження [PERSON], [PERSON], [PERSON], Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [NUMBER], свідоцтвом про розірвання шлюбу, копії яких маються в матеріалах справи. Також, як вбачається зі ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а тому [PERSON] та [PERSON] мають право на 1/2 частку права на земельну частку (пай) кожен. Інших спадкоємців, які б мали обов'язкову частку в спадщині, немає, про що свідчить відповідь Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 11.03.2017 року №351/01-14 та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, [PERSON] та [PERSON] пропустили строк для звернення з позовною заявою до суду і просять його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та задоволення вимог [PERSON], оскільки [PERSON] та [PERSON] надали суду достатньо доказів, які підтверджують позов. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial