Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

31 березня 2015 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька, третя особа Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області, посилаючись в позовні заяві на те, що з 06 жовтня 2007 року по 17 листопада 2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося і шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати разом з матір'ю. 21 січня 2012 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням про надання дозволу на виїзд дитини разом з нею до родичів, які проживають у Білорусії, але відповідач безпричинно відмовляв, посилаючись на те, що у нього немає часу їздити до нотаріусу, таким чином відмовив їй у наданні дозволу. Відсутність згоди з боку батька на виїзд неповнолітньої дитини за межі України разом з матір'ю порушує право дитини, тому просить суд позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до оголошення в газету «Урядовий кур'єр» № 77 (5451) від 28 квітня 2015 року. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явились, представник надав суду заяву про слухання справи в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року по 17 листопада 2011 року, що підтверджується рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2011 року. (арк.справи 6). Від даного шлюбу народилась дитина: дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 05 березня 2008 року, яке видане виконкомом Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, актовий запис № 3 (арк.справи 5). Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивача та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Дитина проживає разом з матір'ю, це факт в судовому засіданні не спростовується та не заперечується учасниками судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, позивачка має бажання та можливість виїхати з дитиною за кордон у Республіку Білорусь, однак без згоди відповідача це не можливо. Отже, з матеріалів справи неможливо з'ясувати об'єктивні причини, за якими відповідач відмовляє позивачці в наданні згоди на короткочасний виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і завдаючи моральної травми власній дитині. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування та виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. Разом з тим, суд вважає, що позивачкою вказано період виїзду за державний кордон України - з 01 травня по серпень (включно) 2015 року що не порушує прав ні неповнолітньої дитини, ні відповідача, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved