Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

15 травня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Червоноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок. Позивач посилається на те, що 19 березня 1974 року він купив у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу , який був укладений 19.03.1974 року та посвідчений секретарем Яснопільської сільської ради Березівського району Одеської області. У листопаді 2014 року позивач вирішив продати вказаний будинок, однак йому було відмовлено в посвідченні договору, оскільки, наданий Договір купівлі-продажу будинку від 19.03.1974 року не відповідає встановленим вимогам, а саме не посвідчений нотаріально. Проте, право власності за мною на вказаний будинок підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в якому зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.1974 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS]; рішенням виконавчого комітету Червоноволодимирівської сільської ради «Про впорядкування адреси», на підставі якого, об'єкт нерухомості (вказаний будинок) належить [PERSON] присвоєна адреса: [ADDRESS]; технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS], замовником був [PERSON]; рішенням Червоноволодимирівської сільської ради №214-VI від 23.06.2014 року, відповідно до якої затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр.. [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. За адресою [ADDRESS]; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а саме: земельна ділянка, площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS], власником є [PERSON]; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,36 га за адресою: [ADDRESS]; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого земельна ділянка площею 0,36 га. місце розташування, [ADDRESS] належить на праві власності у власності гр. [PERSON]; довідкою відділу Держземагенства у Березівському районі Одеської області, державна реєстрація прав земельних сервітутів та обмежень на земельну ділянку площею 0,36 га., переданої [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], відсутня; довідкою Червоноволодимирівської сільської ради, відповідно якої, за [PERSON] немає заборгованості по земельному податку за адресою: [ADDRESS]. Крім того, зазначив, що позивач звертався до Червоноволодимирівської сільської ради про видачу свідоцтва про права власності на житловий будинок, однак йому було відмовлено. Також, звертався до державного реєстратора Реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, однак в усному порядку було відмовлено. З огляду на вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду за захистом свого права. У судовому засіданні 02.06.2015 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Відповідач Червоноволодимирівська сільська рада Березівського району Одеської області була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Разом з цим, 02.06.2015 року від відповідача надійшла заява про розгляд вищевказаної справи за відсутності представника сільської ради. Проти задоволення позовної заяви не заперечували. З позовними вимогами згодні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, врахувавши думку відповідача, викладену в його письмовій заяві, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що нерухоме майно було придбано позивачем у період дії норм Цивільного кодексу УРСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року. Згідно статті 4 ЦК УРСР «Цивільні права і обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать». Статтею 41 ЦК УРСР передбачувалось: «Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків». За змістом статті 42 ЦК УРСР: «Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду». Відповідно до статті 128 ЦК УРСР : «Моментом виникнення права власності у набувача майна за договором є момент передачі речі». За ст. 224 ЦК УРСР «Згідно договору купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму». Відповідно до положень Закону СРСР від 19 липня 1973 року «Про державний нотаріат», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, повноваження нотаріальних органів відносно посвідчення договорів у населених пунктах, де відсутні державні нотаріальні контори, передані виконавчим комітетам місцевої Ради народних депутатів. Пунктом 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Отже, станом на 1974 рік було визначено порядок оформлення договорів купівлі-продажу будівель та споруд та умови переходу права власності на них до набувача. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] від 17.03.1974 року посвідчені та зареєстровані секретарем виконавчого комітету Яснопільської сільської Ради народних депутатів (а.с.20-21). Викликані в судове засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що територія с. Юркове Березівського району (на даний час знаходиться вказаний житловий будинок) раніше входила до меж Яснопільської сільської ради, а тепер відноситься до Червоноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області. Вказали, що виросли та були сусідами позивача (проживали на [ADDRESS]), підтвердили факт продажу житлового будинку гр. [PERSON] на ім'я [PERSON] 19 березня 1974 року. Позивач надав суду копію технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого ТОВ «Березівське БТІ» станом на 03.12.2013 року, з якого вбачається, що господарські будівлі та споруди перебувають у задовільному технічному стані та складається з житлового будинку - літ. А, сарай - літ. Б, погріб - літ.В ,сарай -літ.Г, сарай - літ.Д. (а.с.22-24). Крім того, з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.1974 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.18-19). Судом також встановлено, що рішенням виконавчого Червноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області «Про впорядкування адреси» на підставі, якого об'єкту нерухомості (будинку) в с. Юркове, що належить [PERSON] була присвоєна адреса: [ADDRESS] (а.с.41) Крім того, право власності позивача на будинок підтверджується: - рішенням Червоноволодимирівської сільської ради №214-VІ від 23.06.2014 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр.. [PERSON], визначений кадастровий номер земельній ділянці [NUMBER] за цільовим призначенням та передано у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,25 га; визначено кадастровий номер земельній ділянці [NUMBER] за цільовим призначенням та передано у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення площею 036 га. за адресою: [ADDRESS] (а.с.42); - свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, що за [PERSON] зареєстровані земельні ділянки площею 0,25 га та 0,36 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.45-46) та відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що власником вказаних земельних ділянок є саме [PERSON] (а.с.45-47);- актом встановлення в натурі меж земельної ділянки, згідно з якого, межі земельної ділянки площею 0,36 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], наданої у власність гр. [PERSON] (а.с.50-53); - довідкою Червоноволодимирівської сільської ради Одеської області Березівського району Одеської області, що за [PERSON] не має заборгованості по земельному податку за адресою: [ADDRESS] (а.с.53) Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації Відповідно до вимог статті 331 Цивільного кодексу України «…якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації…». Отже, законом встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На відміну від положень ЦК України 2003 року, які з державною реєстрацією договору пов'язують момент його юридичного укладання (ч.І ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України), передбачена статтею 227 ЦК УРСР 1963 року реєстрація договору у виконавчому комітеті такого правового значення не мала, з моментом виникнення права власності на будинок не пов'язувалась і на дійсність договору не впливала. Судом встановлено, що позивач звертався до Червоноволодимирівської сільської ради Березівського району Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право власності на вказаний будинок, однак йому було відмовлено (а.с.54). У судовому засіданні позивач вказав, що також звертався до реєстратора Реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.55), однак йому усно було відмовлено та роз'яснено право звернення до суду. З матеріалів справи також вбачається, що 28.11.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса (а.с.40) з питань посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку в с. Юркове Березівського району Одеської області, однак йому було відмовлено. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним». Згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З аналізу вищевказаних норм права та фактичних обставин справи, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ЦПК України, суд доходить висновку про задоволення позову щодо визнання за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS], який придбаний за договором купівлі-продажу від 19 березня 1974 року, оскільки нерухоме майно було придбано на законних підставах та має усі необхідні документи.

Outcome: approved