Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив визнати неправдивою, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширену [PERSON] а саме: -[INFO] року о 11:14 на сторінці в соціальній мережі «Fасеbоок» В [INFO] в публікації, яка доступна за посиланням: [INFO] в наступній частині: «один из главных и высокопоставленных «крышевателей» железнодорожной мафии, заместитель директора по безопасности РФ « Одесская железная дорога » [PERSON] »: -[INFO] о 11:46 на персональній сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» [INFO] в публікації, що завантажується за посиланням: [ADDRESS] , в наступній частині: «Зеленый свет» на полномасштабное разграбление железной дороги им даётзаместитель директора по безопастности РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] , через своего нового «смотрящего» на николаевской «железке» [PERSON] »; -[INFO] року на сторінці в соціальній мережі «Fасеbоок» [INFO] в коментарях до публікації [INFO] , що доступні за посиланням: [ADDRESS] в наступній частині: «эту оперативную, «карманную» команду, для отвода глаз создал [PERSON] [...] команды [PERSON] , в стиле: «этих не трогаем» - «этих кошмарим». Основная цель создания «команды» - украсть как можно больше денег на закупке экипировки (берцы, бронежилеты, тактические костюмы, автомобили и т.д.]. У [PERSON] , времени осталось до конца президентской компании, поэтому ему поставили задачу - грабить железную дорогу, как в последний раз. Кстати, силовики уже занимаются расследование уголовных производств касаемо закупок обмундирования элитному подразделению им. [PERSON] . Если его просто с позором уволят - это будет для него подарком судьбы». та за посиланням: [ADDRESS] в наступній частині: «Я говорю о [PERSON] , как о сборщике чёрного нала»; - [INFO] [PERSON] та [PERSON] на веб-сайті в мережі Інтернет за наступним посиланням: [INFO] в наступній частині: «На сегодняшний день, директор по безопасности ПАТ «Укрзализныця» [PERSON] , начальник службы военизированной охраны РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] и заместитель директора по безопасности РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] , любыми методами пытаются вывести из-под коррупционного удара своего ставленника [PERSON] , который совместно с николаевским «криминальным авторитетом» [PERSON] на протяжении многих лет грабит украинскую железную дорогу». Зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію про [PERSON] , поширену [PERSON] [INFO] о 11:14 год на сторінці в соціальній мережі «Facebook»:[INFO]в публікації, яка доступна за посиланням: [INFO] в наступній частині: у спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом розміщення [PERSON] на сторінці в соціальній мережі «Facebook» [INFO] резолютивної частини рішення суду у цій справі та заяви від власного іменінаступного змісту: «Спростування: Відповідно до рішення суду інформація, поширена [PERSON] [INFO] о 11:14 год на сторінці в соціальній мережі «Facebook»[INFO] про [PERSON] , є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] ». Зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію про [PERSON] , поширену [PERSON] [INFO] о 11:46 год. на персональній сторінці у соціальній мережі«Fасеbоок»: [INFO] в публікації, що завантажується за посиланням: [INFO] у спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом розміщення [PERSON] на персональній сторінці у соціальній мережі « Fасевоок » [INFO] резолютивної частини рішення суду у цій справі та заяви від власного імені із спростуванням наступного змісту:«Спростування: Відповідно до рішення суду інформація, поширена [PERSON] [INFO] о 11:46 год на персональній сторінці у соціальній мережі «Fасевоок» [INFO] про [PERSON] , є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] ». Зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію про [PERSON] , поширену [PERSON] [INFO] на сторінці в соціальній мережі « Fасевоок » [INFO] в коментарях,що доступні за посиланням: [INFO] у спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом розміщення [PERSON] на сторінці в соціальній мережі « Fасевоок » [INFO] резолютивної частини рішення суду у цій справі та заяви від власного імені із спростуванням наступного змісту: «Спростування: Відповідно до рішення суду інформація, поширена [PERSON] [INFO] на сторінці в соціальній мережі «Fасеbоок» [INFO] про [PERSON] , є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] ». Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію про [PERSON] . поширену [PERSON] , [PERSON] [INFO] на веб-сайті за наступним посиланням: [INFO] у спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом розміщення [PERSON] , [PERSON] на веб-сайті http://www.ukrpress.infoрезолютивної частини рішення суду у цій справі та заяви від власного імені із спростуванням наступного змісту:«Спростування: Відповідно до рішення суду інформація, поширена [PERSON] , [PERSON] [INFO] на веб-сайті http://www.ukrpress.info про [PERSON] , є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної розповсюдженням недостовірної інформації. Судові витрати покласти на відповідачів та стягнути з відповідачів пропорційно. Протоколом автоматизованого розподілу від 14.08.2019 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана останньою 19.08.2019 року. Ухвалою від 19.08.2019 року дана позовна заява залишена без руху. На виконання ухвали 10.09.2019 року надійшла позовна заява у новій редакції, яка повністю містить виписані вище вимоги. 09.10.2019 року судом отримані відомості відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживанняГУ ДМС України в Миколаївській області та ухвалою від 11.10.2019 року відкрито загальне позовне провадженння із прзначенням підготовчого судового засідання на 26.11.2019 року. Сторони до судового засідання не з`являлись, справа слуханням неодноразово відкладалась. 08.01.2020 року [PERSON] виклав публікацію на сторінці соціальної мережі Telegramнаступного змісту : Вчера случайно зашёл на сайт Центрального районного суда г. Николаева и был неожиданно удивлён узнав о том, что ещё 14.08.2019 года, экс-заместитель директора по безопастности РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] подал против меня иск о защите чести достоинства и деловой репутации. Как я понял, [PERSON] огорчили мои публикации касаемо его коррупционной деятельности в «Укрзализныци».[INFO]Слова - «честь» и «достоинство», уж точно не ассоциируются с [PERSON] ). После целого ряда громких коррупционных скандалов, [PERSON] не продлили контракт, в результате чего, он с позором покинул занимаемую должность. А после, оскорбленный и отодвинутый от бюджетного корыта [PERSON] , по совету друзей, решил поиграть в жертву.Примечательно, что уже назначен судья - Наталья Черникова . Именно она, рассматривала иск, который подала против меня тогдашний вице-губернатор [PERSON] . [INFO]Я не знаю, кто посоветовал [PERSON] пойти на такой бездумный шаг, но, эти люди загнали его ещё глубже в задницу) [PERSON] , главное, чтобы после судебных заседаний его не уволили с новой должности, которую, он с таким трудом вымолил у своих покровителей)Странно, что за 5 месяцев, в Центральном районом суде г. Николаева меня так и не уведомили о судебных заседаниях, и не предоставили для ознакомления исковое заявление. Или вы собрались его рассматривать в закрытом режиме, и под тихую вынести приговор?К судебным заседаниям готов - озвучу всю имеющуюся у меня информацию касаемо деятельности «команды [PERSON] », представители которой продолжают грабить украинскую железную дорогу. З матеріалами справи відповідач ознайомлений під розпис 16.01.2020 року, відзиву не надав. Ухвалою суду від 20.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі., призначено розгляд справи по суті. До судового засідання позивач та відповідачі не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи. Представник позивача адвокат Капеліст М.М. вважав за можливе розгляд справи у відстуності сторін. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами ч.2 пп.2 ст 223 ЦПК України,суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. За ч. 3 п.1 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідачі повідомлені про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили,про відкладення розгляду справи не просили,судом постановленопро розгляд справи у відсутності сторін, які не з`явились. Обставини справи, встановлені судом, та належні їм правовідносини. [PERSON] працював заступником директора по безпеці «Одеська залізнична дорога». З 2019 року звільнений із займаної посади, як повідомив його представник. 19.07.2018 року [PERSON] опублікував на сайті газети UkrPress.info власником якого є [PERSON] публікацію наступного змісту (мовою оригіналу): «В начале 2017 года я уже давал публичную огласку масштабной и системной коррупции на Одесской железной дороге, а в частности, в ее николаевском филиале ипассажирском вагонном депо «Николаев».В итоге, был уволен тогдашний начальник николаевского депо [PERSON] и понижены в должности несколько сотрудников. При этом, основные железнодорожные коррупционеры среднего звена, проворовавшиеся проводники, начальники поездов, кассиры, такие как [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] и многие другие, остались на своих рабочих местах, продолжив процесс полномасштабного разграбления стратегического государственного предприятия. Естественно, удержались на своих должностях они не бесплатно - их основательно "подоило" одесское руководство и контролирующие органы. И теперь, обозлённые и голодные, они запустили новый виток полномасштабногоразграбления николаевской "железки". Основная масса коллектива николаевской железной дороги, а это в основном представители руководящего состава, изначально заточены под коррупцию и воровство - они не могут мыслить другими категориями, им не нужны реформы и изменения, им нужен бардак и беззаконие, именно в этой среде они чувствуют себя комфортно. В структуру государственного предприятия "Одесская железная дорога" ПАТ "Укрзализныця" входит подразделение с громким названием - Служба ведомственной военизированной охраны (ВОХР). Это подразделение должно предоставлять услуги по охране грузов, которые перевозятся железнодорожным транспортом, а также, объектов инфраструктуры железнодорожного транспорта, а по факту, его сотрудники являются вооруженными "разбойниками с большой дороги". Один из руководителей этой государственной железнодорожной банды - [PERSON] - заместитель начальника по оперативной работе стрелковой команды ВОХР станции «Николаев» Херсонского отряда Одесской железной дороги. До 2015 года, [PERSON] занимал должность начальника отдела по борьбе с экономическими преступлениями линейного отдела милиции на станции [PERSON] . В период своей работы в линейной милиции, он был верной "шестеркой" местного "криминального авторитета" [PERSON] ". Тогда, [PERSON] и " [PERSON] ", совместно организовали и наладили схемы по хищению дизельного топлива с тепловозов, которая успешно работает по сегодняшний день. Другие железнодорожные темы они тоже не оставили без должного внимания. Воровство грузов из вагонов: зерно, уголь, металл и другая продукция. Также, воровство запчастей с тепловозов и другой техники. В общем, все что плохо лежит на "железке" попадает под нож " [PERSON] " и [PERSON] , а после, оседает в их карманах в виде денежных средств. [PERSON] " [PERSON] " никогда не скрывал своих покровителей в госструктурах - даже в коридорах силовых ведомств, он без особого стеснения открыто заявлял, что "зелёный свет" на разграбление николаевской "железки" он получил лично от руководства "Укрзализныци". После того, как в июле 2017 года "Наум" угодил за вымогательство в СИЗО , ему пришлось временно уйти в тень, и его подельник, замначальника [PERSON] стал полноправным и единоличным "смотрящим" в этой сфере, замкнув на себе все коррупционные потоки на николаевской железной дороге. На сегодняшний день, под руководством "оборотня в погонах", разъезжающего на автомобиле Toyota Prado, функционирует ОПГ, с чётким распределением ролей и задач, в состав которого входят сотрудники ВОХРа, руководство депо, машинисты, криминалитет, а прикрывает их банду, руководство Одесской железной дороги и местные силовики. Я даже не надеюсь на объективное расследование данного дела - тем достойным сотрудникам, которые в силах докопаться до истины и провести объективное расследование, этого не дадут сделать их высокопоставленные коллеги и руководство более авторитетных ведомств, которое уже не первый год сидит на топливных потоках. Поэтому, все имеющиеся у меня документальные материалы, коррупционные схемы, фамилии и клички грабителей и их "крышевателей", я передал в НАБУ, Генеральную прокуратуру Украины и Комитет ВРУ. "Лобзик", "Ботан", братья " [PERSON] " - думаю, [PERSON] понимает, о ком идёт речь! На сегодняшний день, директор по безопасности ПАТ «Укрзализныця» [PERSON] , начальник службы военизированной охраны РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] и заместитель директора по безопасности РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] , любыми методами пытаются вывести из-под коррупционного удара своего ставленника [PERSON] , который совместно с николаевским «криминальным авторитетом» [PERSON] « [PERSON] » на протяжении многих лет грабит украинскую железную дорогу.» [INFO] року о 11.46 год. [PERSON] розмістив на персональній сторінці у соціальній мережі Fасевоок публікацію наступного змісту (мовою оригінала): «В октябре 2018 года Генеральная прокуратура Украины начала масштабную операцию по борьбе с незаконными точками продажи нефтепродуктов и сжиженного газа, в результате чего в ряде областей региональными прокуратурами были открыты «горячие телефонные линии» и начаты проверки автозаправочной инфраструктуры. В Николаеве, также были проведены оперативные мероприятия в ходе которых, якобы были закрыты незаконные заправочные станции, расположенные на территории Николаевской области. Заправки действительно прикрыли, но ненадолго - на неделю. А после, хозяев АЗС «обилетили» по старой схеме, и они преспокойно вернулись на рабочие места, продолжив свою противоправную деятельность. Дело в том, что указанные мною АЗС замыкают схему воровства дизельного топлива с тепловозов. Именно сюда, представители местного криминалитета систематически сбывают краденное топливо. «Зеленый свет» на полномасштабное разграбление железной дороги им даёт заместитель директора по безопастности РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] , через своего нового «смотрящего» на николаевской «железке» [PERSON] . Это далеко не полный перечень незаконных АЗС, а всего лишь часть, которую я зафиксировал во время своей поездки в один из районов Николаевской области. Это нонсенс, когда в воюющей стране, беспрепятственноразворовывается стратегическое государственное предприятие «Укрзализныця», при этом, украденное топливо реализуется через незаконные АЗС, которые «крышуют» местные силовики и фискалы. Обращаюсь к Генеральному прокурору Украины Юрию Луценко , председателю СБУ Украины Василию Грицаку , главе Национальной полиции Украины Сергею Князеву , начальнику ГФС в Николаевской области [PERSON] , руководителю ПАТ «Укрзализныця» [PERSON] , и.о. директора ТУ ГБР в Николаеве [PERSON] с требование провести комплексную проверку и пресечь деятельность незаконных АЗС функционирующих на территории г. Николаева и Николаевской области. А также, взять под личный контроль расследование фактов масштабного хищения дизельного топлива на николаевской железной дороге.» 11.03.2019 року [PERSON] розмістив пост в групі Форум залізничників України на сторінці Facebook публікацію наступного змісту з коментарями (мовою оригінала): « [INFO] , в своём посте, выложил фотографии и адреса 5 незаконных АЗС, расположенных на территории Николаевской области. По имеющейся у нас информации, через них систематически сбывают краденное дизельное топливо с тепловозов Николаевского депо.[INFO] За две недели, на публикацию и мои обращения отреагировала только полиция, сотрудники которой выехали на место, провела осмотр и зафиксировали работу нелегальных АЗС. Сотрудники полиции вручили запросы о предоставлении документов, а также, повестки о вызове руководства этих объектов. Примечательно, что руководство Государственной фискальной службы в Николаевской области эта информация не особо заинтересовала. Хотя именно фискальная служба имеет массу правовых механизмов в борьбе с нелегальными АЗС. Фискалы включатся в процесс, когда за них сделают всю работу, а они просто вызовут к себе хозяев заправок, «обилетят» их, и последние преспокойно пойдут работать дальше. И зачем, фискалам подавать документы на демонтаж нелегальных АЗС, функционирующих на территории Николаева и Николаевской области, если каждая из них приносит ежемесячно свежую копеечку!) [PERSON] На Одесской РФ создана специальная оперативная команда, призванная бороться с такими явлениями. Им купили форму, технику, автомобили, оружие. Но пока они сподобились только злостно нарушать решения украинского суда и не давать начальнику службы военизированной охраны, выигравшему суд о незаконном увольнении приступить к работе, чем нарушили даже УКУ. И за что должны понести наказание. А вы тут о краденом дизтопливе.... [PERSON] [PERSON] эту оперативную, «карманную» команду, для отвода глаз создал [PERSON] . После того, как на коррупции попался его николаевский ставленник [PERSON] . Вышеуказанная команда, не имеющая особых полномочий, экипирована по высшему разряду, как спецназ НАБУ. Ее руководство выполняет сугубо команды [PERSON] , в стиле: «этих не трогаем» - «этих кошмарим». Основная цель создания «команды» - украсть как можно больше денег на закупке экипировки (берцы, бронежилеты, тактические костюмы, автомобили и т.д.). У [PERSON] , времени осталось до конца президентской компании, поэтому ему поставили задачу - грабить железную дорогу, как в последний раз. Кстати, силовики уже занимаются расследование уголовных производств касаемо закупок обмундирования элитному подразделению им. [PERSON] . Если его просто с позором уволят - это будет для него подарком судьбы. [PERSON] что касается, возвращения на должность начальника Службы военизированной охраны ОЖД, выигравшего суд, то его судьба решиться не раньше, чем после выборов. А пока, некомпетентный, примитивный и предсказуемый [PERSON] абсолютно устраивает коррумпированное руководство «Укрзализныци». [PERSON] [PERSON] Это такой весь модный, в лосинах? [PERSON] Эту команду создали на двух, самых ворующих дорогах. Одесской и Приднепровской. Под эгидой и крышей директора по безопасности АТ УЗ Морковкина. Яценко там так....на побегушках)))) [PERSON] ну, [PERSON] , это само собой ) Я говорю о [PERSON] , как о сборщике чёрного нала.» [INFO] року [PERSON] розмістив пост в групі Форум залізничників України на сторінці «Facebook» публікацію наступного змісту (мовою оригіналу): «Приятно, что наши многолетние труды не прошли даром! Вчера вечером, детективы следственного управления ГУ Национальной полиции в Николаевской области совместно с сотрудниками СБУ задержали преступную группировку, которая систематически занималась хищением дизельного тороплива на Одесской железной дороге. За кооперативом "Мир» (ул. Херсонское шоссе), в специально оборудованный гараж, они свозили и хранили там похищенное дизельное топливо. В состав ОПГ входили представители николаевского криминалитета, руководство Одесского ВОХРа и Службы безопастности ОАО «Укрзалізниця». Фамилии и подробности немного позже. Уже с самого утра, один из главных и высокопоставленных «крышевателей» железнодорожной мафии, заместитель директора по безопасности РФ «Одесская железная дорога» [PERSON] скоропостижно покинул занимаемую должность. [INFO] По моей информации, сейчас проводятся обыска по месту жительства «криминального авторитета» по прозвищу «Осетр», заместителя начальника службы ВОХР по оперативной работе [PERSON] , а также, у экс-начальника Николаевского локомотивного [PERSON] . Но , давайте не будем забывать, что на железной дороге орудует ещё одна банда - «наумовского» персонажа [PERSON] «Румына», которая на протяжении многих лет успешно занимается хищением дизельного топлива с тепловозов!» У ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В силу ст. ст. 21, 28 Конституції Україниусі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Аналогічні норми закріплені у ст. 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно якої, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.Відповідно доКонституції України ,життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безека визнаються найвищою соціальною цінністю. У відповідності до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до судуза захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 12 ч.3 ЦПК України). Виходячи із вимог ст.ст.263-265 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким. Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб*єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди. Виходячи зі змісту ст. 76 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач. За приписами ст. 78 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів, які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі. Заст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на звернення до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності , з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових,службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, визначено, що кожен повинен неухильно додержуватисяКонституціїта законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особунедостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди привирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людськоїгідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейнежиття,судовимзахистом праванаспростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позовпред`явленопро спростування інформації, опублікованоївзасобахмасовоїінформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформаці. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації беззазначенняавтора(наприклад,уредакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. (Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи). Згідно з частиною третьоюстатті 277 ЦКнегативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного(презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою,зокрема,нормчинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеноїнедостовірноїінформаціїповинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила (Пункт 15 Постанови). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення зазначеного позову є: поширення інформації, поширена інформація стосується конкретної особи, та поширення недостовірної інформації. За п. 16 відповідно до статті 40 Конституції України. усі мають право направляти індивідуальні чиколективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення ідати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особазвертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація незнайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (v008p710-03) (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно з положеннямистатті 277 ЦКістатті 12 ЦПКобов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право податидоказинедостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (Пункт 18 Постанови). Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи`від 27.02.2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеноїінформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чиоціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1Закону України "Про інформацію"оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно достатті 277 ЦК Украпїни не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (навідміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першоюстатті 277 ЦКта відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу,стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобімасовоїінформаціїзметоюобґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи діловурепутацію,навідповідачаможебутипокладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За п.п. 21, 22 Постанови при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні КомітетуМіністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, щооскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Наведені у статті 42 Закону про пресу,підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають. При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування. Крім того, відповіднодо частини другої статті 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. За ч.2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію»,оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Модальні словаокремий розряд лексичних одиниць, який утворився в результаті постійного використання форм різних частин мови у вставній функції з метою вираження ставлення мовця до змісту висловлювання. Функціональна місткість модальних слів із значенням невпевненості визначається їх здатністю виражати як логіко-смислові, так і емоційно-експресивні відтінки. Використовуючи такі слова, мовець дає свою логічну оцінку достовірності висловлювання. Вона виступає як припущення про відповідність висловленого реальній дійсності або сумнів у цьому і характеризується некатегоричністю, проблематичністю. Вибір мовцем тих чи інших модальних слів залежить від їх здатності до вираження потрібного ступеня впевненості в конкретній ситуації.Словами, які вказують на характер припущення, єможливо,мені здаєтьсятощо. Припоширеннінедостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі-Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Європи про право на недоторканість приватного життя (Пункт 21 Постанови). Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права (Пункт 24 Постанови). У відповідності до п. 25вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 27.02.2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширюваласянедостовірнаінформація.Уразі,якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаютьсяувідповідностідозагальнихпідстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст. 47-1Закону України «Про інформацію»оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Уст. 200 ЦК України, таст. 1 Закону України«Про інформацію»визначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості (певні факти, дані про кого-, що-небудь) про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищу, а порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом. Згідно ст. 26Закону України«Про інформацію», джерелами інформації є передбачені або встановлені законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об`єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи. Частинами 1 і 2статті 34 Конституції Україникожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, кожен має право вільно збирати зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч. 1ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу і дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно ст. 5 ЗУ«Про друковані засоби масової інформації» відносини, пов`язані з діяльністю друкованих засобів масової інформаціївУкраїні,регулюютьсяКонституцієюУкраїни,Законом України "Про інформацію", цим Законом та іншими законодавчими актами України. Дія цьогоЗаконупоширюється на друковані засоби масової інформації, засновані в Україні, а також на друковані засоби масової інформації інших держав, які розповсюджуються в Україні. Стаття 6 даного закону передбачає, що діяльність друкованих засобів масової інформації -це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. Діяльність друкованих засобів масової інформації, спрямована на отримання прибутку, є підприємницькою діяльністю у цій сфері і здійснюється на основі цьогоЗакону,ЗаконуУкраїни"Про підприємництво"та інших актів чинного законодавства України. Діяльністьдрукованихзасобівмасовоїінформації забезпечується самостійністю її суб`єктів у всіх видах відносин, пов`язаних із здійсненням їх прав і обов`язків. Втручання в діяльність друкованих засобів масової інформації поза межами, визначеними цим Законом, забороняється. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР). 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя». За такого, відповідно дост. 277 ЦК Українине є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Поширену на сторінці у мережі «Facebook» інформацію слід розцінювати лише як критику дій, спірний вислів, що є оціночним судженням, а не фактичним твердженням. У зв`язку з цією справою доречно звернути увагу на прецедентну судову практику Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Соціальна мережа Facebook створена для вільного обміну власними думками різних громадян, вона не є засобом масової інформації. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції й практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (рішення Європейського суду з прав людини у справі: "Лінгенс проти Австрії"). Суд вважає, що відповідачем у соціальній мережі «Facebook» виражена його власна думка на яку він має відповідно до Конституції України право, щодо його особистого ставлення, а не «з явним злим умислом» сформувати думку щодо виписаного вище у громадськості. Перш за все, закон встановлює вимогу, що оціночні судження не повинні містити фактичних даних. Самі по собі судження є результатом психічної діяльності людини і виражають ставлення особисто автора до певної події. Посилання, що судження не повинно містити фактичних данних обумовлює те, що особа, яка є споживачем інформації, повинна вирізнити, що висловлене є саме оціночним судженням, а не подією, фактом, що мали місце, і зробити правильний та адекватний висновок. Законом "Про інформацію" передбачено, що оціночними судженнями є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Сам по собі сатиричний коментар певної події є особистим ставленням особи до обставин у літературній обробці, що не змінює природи висловленого, а саме того, що це особисте ставлення особи до події. Специфіка даної категорії справ полягає у тому, шо оціночні судження не підлягають доведенню, їх правдивість підтвердити неможливо. Якщо поширена інформація щодо публічної особи не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а базується на оціночних судженнях, вимагати її спростування через суд не варто. Про це йдеться в постанові Верховного Суду від 22.04.2019. Посилаючись на положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 827 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя та врахувавши, що позивач є публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, тим самим вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання. Отже, вони підлягають ретельному громадському контролю та потенційно можуть зазнати гострої критики в засобах масової інформації з приводу того, як виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для висвітлення їхніх вчинків і повинні це усвідомлювати. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих у ст.10 конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст.10 захищає й погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці. Оціночні судження також підлягають захисту. Це передумова плюралізму думок. Тому суд дійшов висновку, що з урахуванням обставин справи поширена інформація не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а основана на відомостях, які містять оціночні судження. Ідеться про критику дій позивача на посаді посадової особи, рівень критики якої є значно ширшим. В параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що журналістська свобода передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає "демократичного суспільства". Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria, стор. 28, параграф 46). Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Суд приходить до висновку ,що поширена інформація, хоч і містить некоректні висловлювання, але не підлягає спростуванню, а отже і підстав для задоволення заявлених позовних вимог не вбачає, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а офіційні особи органів державної влади мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Вислів«Кришування», за даними інтернет-словника «Академік» - є забезпечення захисту бізнесу, в тому числі незаконного, з боку правоохоронних чи кримінальних структур («даху»),«кришування» - жарг. забезпечення незаконного прикриття для спокійного існування і захисту від можливої небезпеки. За такого, є судженням, оскільки має декілька значень і не може бути спростовано у викладеному контексті. За даними фразеологічного словника «Зелене світло»- це безперешкодний шлях у розвитку, подоланні чого-небудь. Окрім того, дана фраза позивачем виділена із контексту статті, в якій міститься звернення до Генерального Проекурора, інших посадових осіб з вимогою проведення комплексної перевірки незаконної діяльності та розслівдувати дані факти розкрадання дизельного палива на Миколаївській залізній дорозі. Загальне поняття «Командна робота» - це діяльність групи людей, яка зосереджена на вирішенні конкретної задачі. «Команда» - це і є окрема «одиниця» в механізмі функціонування організації. При цьому, поняття «карманная» команда»фразеологічний словник не містить. За такого, можна прийти до висновку, що це є мовним модулем висловлення думки автора публікації. За даними інтернет-словника «Академік» поняття «черный нал» має декілька значень, а саме: «чорний нал» - дзвінка монета, готівка, чисті гроші,чистоган, гроші готівкові, налічман; «чорний нал»- в широкому сенсі слова означає готівку, грошову касу підприємницької фірми. За такого,є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню. При цьому, поширення такого вислову у переписці на сторінці «Facebook» є критикою дій, спірний вислів, а не фактичне твердження, яке підлягає спростуванню. Викладена фраза « [PERSON] (и т.д.). любыми методами пытаются вывести из-под коррупционного удара своего ставленика [PERSON] …»також є висловом автора, його оціночним судженням. Зважаючи наконтекст, в якому була подана оскаржена позивачем інформація,наявність в ній власне критики та оцінка дій [PERSON] до яких він мав відношення, на використання мовних засобів, що дозволяють кваліфікувати цю інформацію як оціночне судження (гіпербола, метафора, сатира тощо), поширені [PERSON] , суд розглядає саме як висловлювання, що не містять фактичних даних, які підлягають спростуванню за недоведеностю його правдивості. Відповідно до п.27 Постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особиспособами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N4 (v0004700-95) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, судам слід ураховувати, що вона оплачується окремо від інших заявлених вимог, а розмір судового збору визначено відповідним законодавством і обмеження його максимального розміру не встановлено. Позовна давність на вимоги про відшкодування моральної шкоди у даному випадку обчислюється так само, як за вимогами про захист гідності, честі чи ділової репутації. Процесуальне правонаступництво за вимогою про відшкодування моральної шкоди не допускається. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлчгають. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed