Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] з березня 2019 року працював у ТОВ "ОХОРОННЕ АГЕНСТВО "БАРС" в управлінні «ПрАТ «ІнГЗК» на посаді охоронця. З 22.05.2019 по 16.11.2020 був призваний в Збройні Сили України. Трудовий договір з ним розірваний не був, але позивач з липня 2020 року перестав отримувати заробітну плату. В середині 2020 року він дізнався, що фірма, на якій він працював, змінила назву на ТОВ "ГЛОБАЛ ТОРГ СЕРВІС", але офіційно розірвати трудовий договір з даним товариством та отримати трудову книжку він не може, оскільки з відповідачем відсутні будь-які контакти (офіс закритий, телефони відключені тощо), через що він не може влаштуватись на іншу роботу. Звертається до суду з метою визнання припиненими трудових відносин та проведення відповідних нарахувань та виплат при звільненні. Процесуальні дії у справі. 03.08.2021 позовна заява надійшла до суду. 09.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за місцем знаходження відповідача. Інших заяв та клопотань від сторін не надходило. Відзив на позов відповідачем у встановлений строк не подано. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. В березні 2019 року позивача було прийнято на посаду охоронця до ТОВ "ОХОРОННЕ АГЕНСТВО "БАРС" (управління «ПрАТ «ІнГЗК»), яке було перереєстровано на ТОВ «ОХОНОННЕ АГЕНСТВО «ТОРНАДО 2020» , і в подальшому на ТОВ «ГЛОБАЛ ТОРГ СЕРВІС», що підтверджується випискою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України, з якого вбачається, що застрахованою особою є [PERSON] та що ТОВ «ГЛОБАЛ ТОРГ СЕРВІС» в період з 2019 року по 2020 рік здійснювало відрахування в пенсійний фонд з заробітку позивача на даному підприємстві (а.с.8-10). З 22.05.2019 по 16.11.2020 позивач проходив службу в Збройних Силах (а.с.7). Трудовий договір з позивачем розірваний не був, однак заробітну плату з липня 2020 року позивач не отримує. Відповідно до відповіді на адвокатський запит, Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, інформація про закінчення трудових відносин з [PERSON] у звітах страхувальника відсутня (а.с.11). Позивач інформував відповідача за його юридичною адресою про намір звільнитися шляхом направлення адвокатського запиту від 29.03.2021 року (а.с.16), але жодних відповідей не отримав. Позивач звертався до Головного управління Держпраці в Одеській області за допомогою у вирішенні питання щодо звільнення його з роботи у Товаристві відповідач та одержав відповідь від 15.04.2021 року, з якої вбачається, що з метою проведення перевірки додержання ТОВ «ГЛОБАЛ ТОРГ СЕРВІС» вимог законодавства про працю інспектором праці Головного управління неодноразово було здійснено виїзд за місцем знаходження вказаного Товариства за адресою: м.Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд.76, офіс 2, проте за цією адресою не виявлено ознак діяльності Товариства. За допомогою засобів телефонного зв`язку встановлено, що у зв`язку із запобіганням поширенню коронавірусу COVID-19 товариство на теперішній час не здійснює діяльність за місцем реєстрації (а.с.13-14). Після ігнорування відповідачем вказаного факту, позивач надіслав відповідачу заяву від 01.07.2021 року про звільнення та видачу трудової книжки (а.с.18), яка відповідно до рекомендованного повідомлення про вручення отримана 05.07.2021 року уповноваженою особою Ткач (а.с.19), але відповіді від відповідача не надійшло. На цей час позивача не звільнено з ТОВ «ГЛОБАЛ ТОРГ СЕРВІС». Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють трудові відносини. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ч.1, 2 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав на те, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови коллективного чи трудового догвору. Статею 44 КЗпП встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ч. 1 ст. 47, ч. 1, 4 ст. 48 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. І провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до п.2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань та є обов`язковими відомостями при реєстрації юридичної особи. Статтею 93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Висновок суду. Враховуючи те, що [PERSON] , у відношенні якого допущено порушення законодавства про працю, належним чином, у визначеному законом порядку повідомив відповідача ТОВ «ГЛОБАЛ ТОРГ СЕРВІС» за місцем знаходження юридичної особи за вказаною адресою письмово за два тижні про намір розірвати трудовий договір та звільнитися з роботи за власним бажанням, направивши відповідну заяву, яка отримана уповноваженою сособою 05.07.2021 року, проте, відповідач, всупереч вимогам закону та у порушення прав позивача на припинення трудових відносин та звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинив, наказ про звільнення останнього з роботи не видано, трудову книжку не повернуто, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення трудових відносин, оскільки не вирішення відповідачем питання про звільнення позивача є порушенням його права на вільний вибір праці. Датою припинення [PERSON] трудових відносин із ТОВ «ГЛОБАЛ ТОРГ СЕРВІС» та звільненням його з роботи з посади охоронця Товариства, суд вважає 20 липня 2021 року. Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved