Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач звернулась до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є спадкоємицею після померлої матері [PERSON] , що померла [INFO] та заповіла все своє майно на випадок смерті донькам [PERSON] та [PERSON] , але остання відмовилась від прийняття належного їй спадкового майна на користь позивачки [PERSON] . Так, реалізуючи своє право позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори, проте листом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні документи, підтверджуючі право власності померлої на таке нерухоме майно. Тому, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. 28.03.2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 02.05.2019 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] 05.06.2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Представник Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є донькою померлої [PERSON] , згідно свідоцтва про народження та відповідно свідоцтва про одруження позивачка змінила прізвище на [PERSON] . Спадкове майно у вигляді житлового будинку з по господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] , відповідно записів в по господарських книгах Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно заповіту посвідченого Краснослобідською сільською радою від 11 травня 1999 року, [PERSON] на випадок смерті все своє майно заповідала своїм донькам [PERSON] та [PERSON] . Позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті матері [PERSON] , оскільки сестра позивачки, [PERSON] , відповідно заяви №677 в зведеній спадковій справі №323/2012 відмовилась від прийняття спадкового майна на користь спадкоємиці за заповітом [PERSON] . Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу У РСР від 31.01.1966 року (надалі інструкція), реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Відповідно до п З ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України віл 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень". Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). [PERSON] до дня своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . 10.11.2012 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Так, за результатами розгляду заяви про прийняття спадщини було видано свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, зокрема свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , яка розташована під житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори зареєстровано спадкову справу №323/2012 після померлої [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 25.03.2019 року за №479/02-14 листом державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтв про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна виданий на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Абзацом 2 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини Позивач відноситься до спадкоємців за заповітом, довела належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна померлої матері. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим, іншого способу (крім судового) захисту своїх прав позивачі не мають. Таким чином, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved