Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями і побутовими спорудами, розташований по [ADDRESS] в смт Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, вказуючи на те, що вона являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] Оскільки Кривоозерською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове із-за відсутності у правовстановлюючому документі номера будинку. Посилаючись на те, що спадкодавець є законним власником спадкового майна, позивач просить про задоволення позову. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги, не заперечував щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] надала письмову заяву, згідно якої просила суд задовольнити письмові вимоги позивача. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Кривоозерським відділом рагсу Миколаївської області 23 січня 1997 року(а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку № 19 з господарськими будівлями та побутовими спорудами, розташованого по вул.[ADDRESS] в смтКриве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області. Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2013 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. На час смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Судом встановлено, що 19 квітня 1978 року Кривоозерською державною нотаріальною конторою було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] купив у [PERSON] жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], в подальшому цей жилий будинок на праві особистої приватної власності був зареєстрований за [PERSON] в Первомайському МБТІ та записаний в реєстрову книгу №14, стр.29, за реєстровим №1945 від 21 листопада 1978 року, про що свідчить реєстровий напис у вказаному договорі (а.с.19-20). Із свідоцтва серії [NUMBER], виданого Кривоозерською державною нотаріальною конторою 12 липня 2002 року встановлено, що після смерті [PERSON], його дружиною [PERSON] здійснено спадкування майна за законом на належне спадкодавцю право на земельну частку (пай) в порядку, передбаченому ст.ст.529, 548,549 ЦК УРСР, (а.с.16). Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Кривоозерською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що розташований по [ADDRESS], оскільки в правовстановлюючому документі відсутній номер будинку (а.с.9). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Належність [PERSON] житлового будинку з господарчими будівлями та побутовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] наявними в матеріалах справи даними технічного паспорту на жилий будинок [ADDRESS] складеним Первомайським МБТІ 13 липня 1988 року (а.с.21-23) та довідкою Кривоозерської селищної ради №2999 від 01 серпня 2018 року (а.с.18). Розпорядженням Кривоозерського селищного голови від 17 лютого 2017 року №2р-ОД "Про перейменування вулиць в смт Криве Озеро" вулицю "[ADDRESS]" перейменовано на "[ADDRESS]". Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на житловий будинок з господарськими будівлями та присадибні земельні ділянки не порушує права та законні інтереси інших осіб. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Враховуючи позицію відповідачів, з урахуванням норм європейського законодавства, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved