Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 1 460,3 кв.м, розташовану в м.Кіровограді по пров.Крутому, 15, виділивши їй у користування згідно з 4/5 частинами домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходяться у м.Кіровограді по пров.Крутому, 15 1 168,24 кв.м, крім того, просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 1 168,24 кв.м згідно з 4/5 частинами домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходяться у м.Кіровограді по пров.Крутому, 15. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.2000 року їй належить на праві власності 4/5 частини домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходяться по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді. співвласником іншої 1/5 частини домоволодіння є [PERSON] на підставі договору дарування від 27.08.2007 року. Загальна площа земельної ділянки, на якій знаходиться дане домоволодіння складає 1 460, 30 кв.м. Земельна ділянка не приватизована. Позивач також зазначила, що п.6 рішення №653 Кіровоградської міської ради [PERSON] передано у власність по пров.Крутому, 15-а земельну ділянку загальною площею 0, 0861 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27.06.2013 року, яке набрало законної сили 25.09.2013 року, визнано незаконним та скасовано п.6 рішення №653 Кіровоградської міської ради про передачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0861 га, що знаходиться у м.Кіровограді по пров.Крутому, 15-а, при цьому в судовому рішенні зазначено, що технічна документація із землеустрою, на підставі якої було прийняте оскаржуване рішення, певно свідчить про те, що [PERSON] у власність земельна ділянка площею 0, 0861 га була надана за рахунок земельної ділянки площею 1 460,30 кв.м, на якій розташовувалось домоволодіння №15 по пров.Крутому м.Кіровограда, 4/5 частини якого належить [PERSON], тим самим право позивача на користування та приватизацію земельної ділянки у належному розмірі слід вважати порушеним і для його відновлення є необхідним визнання незаконним та скасування відповідного рішення Кіровоградської міської ради. Позивач також зазначила, що між нею та відповідачем постійно виникають сварки щодо користування земельною ділянкою, вона (позивач) користується земельною ділянкою набагато меншою, розмір земельної ділянки не відповідає її частці у нерухомому майні, що становить 4/5 частини домоволодіння №15 по пров.Крутому, угоди про порядок користування земельною ділянкою між ними не укладалося, склався лише порядок користування двором. Позивач [PERSON] до початку розгляду справи по суті відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України подала заяву (за вх.№6526 від 27.02.2014 року) про зміну предмета позову, в якій просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 1 168, 24 кв.м згідно з 4/5 частинами домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходяться у м.Кіровограді по пров.Крутому, 15, а також зобовязати відповідача [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді площею 663, 94 кв.м. Додатково на обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до довідки про належність майна право власності на 1/5 частину домоволодіння відповідачем [PERSON] погашено. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27.12.2013 року скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], тим самим судовими рішеннями підтверджується факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, та є необхідним повернення самовільно зайнятої земельної ділянки власнику землі. Ухвалою суду від 10.06.2015 року за клопотанням позивача та в її інтересах представника замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. За клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] від 02.07.2015 року на підставі ч.2 ст.33 ЦПК України розгляд справи відбувся з початку. Крім того, позивачем 10.06.2015 року подано заяву з уточненими позовними вимогами до відповідача [PERSON], в якій позивач просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 1 168, 24 кв.м згідно з 4/5 частинами домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Кіровограді по пров.Крутому, 15, а також зобовязати відповідача [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою м.Кіровоград, пров.Крутий, 15 площею 663,94 кв.м згідно з додатком №2 висновку додаткової комплексної судової земельно-технічної експертизи від 29.03.2015 року. 24 липня 2015 року позивач [PERSON] в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України подала заяву за вх.№20423 про уточнення позовних вимог, за якими просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 1 168, 24 кв.м згідно з 4/5 частинами домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Кіровограді по пров.Крутому, 15,зобовязати відповідача [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою м.Кіровоград, пров.Крутий, 15 площею 663,94 кв.м згідно з додатком №2 висновку додаткової комплексної судової земельно-технічної експертизи від 29.03.2015 року, а також просила встановити порядок користування земельною ділянкою розташовану по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді між нею та [PERSON] згідно з додатком №2 висновку додаткової комплексної судової земельно-технічної експертизи від 29.03.2015 року. Позивач [PERSON]та в її інтересах представник адвокат [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням останніх уточнень до позовних вимог від 24.07.2015 року підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у звязку з закінченням строків позовної давності. На обгрунтування зазначеної позиції представник відповідача зазначив, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2000 року є власником 4/5 частини домоволодіння по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, починаючи з 27 серпня 2007 року по 17 жовтня 2013 року власником 1/5 частини домоволодіння по пров.Крутому, 15а у м.Кіровограді був [PERSON] первісний відповідач, який 17 жовтня 2013 року на підставі договору дарування подарував вказану нерухомість своєму сину [PERSON]. Починаючи з 2000 року [PERSON] було відомо про ніби то порушення її прав в користуванні землею. Крім того, як стверджує в позові сама позивач порядок користування двором між сторонами склався. До суду [PERSON] звернулася в грудні, 2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Кіровоградської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Крім того, будучи присутнім в судовому засіданні 25.04.2014 року, представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору надав пояснення, за якими зазначив, що заявлена позивачем у позові вимога про визнання за нею права постійного користування земельною ділянкою площею 1 168, 24 кв.м згідно з 4/5 частини домоволодіння по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді не грунтується на нормах чинного законодавства України, та порушує вимоги ст.ст.92, 116, 123 ЗК України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за якими, зокрема, ст.92 ЗК України встановлено виключне коло субєктів права постійного користування земельною ділянкою, якими є підприємства, установи та організації, які належать до державної та комунальної власності, громадські організації інвалідів, та зазначена стаття не передбачає отримання земельної ділянки у постійне користування фізичними особами, крім того, вирішення питань регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Заслухавши позивача та в її інтересах представника, представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на вимогах закону, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2-3818, належить 4/5 частинидомоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Кіровограді по провулку Крутому, 15. 1/5 частина домоволодіння по провулку Крутому, 15 у м.Кіровогралді належала на підставі договору дарування від 27.08.2007 року [PERSON]. Згідно з технічною документацією та даними, які містяться в інвентаризаційній справі №7121 за адресою пров.Крутий, 15 у м.Кіровограді, зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1 460, 30 кв.м. Крім того, судом встановлено, що управлінням містобудування, архітектури, екології та земельних відносин 1/5 частину домоволодіння по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді виділено в окрему адресу та присвоєно адресу провулок Крутий, 15а. Також, встановлено, що рішенням про державну реєстрацію прав від 27.03.2012 року припинено право власності на 1/5 частину домоволодіння по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді у звязку із знищенням обєкту нерухомого майна. Судом також встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що [PERSON] на підставі договору дарування від 17.10.2013 року належить на праві приватної власності житловий будинок №15а по пров.Крутому у м.Кіровограді, та земельна ділянка площею 0, 0861 га за вказаною вище адресою. Окрім того, судом встановлено, що п.6 рішення Кіровоградської міської ради «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам м.Кіровограда» №653 від 30.06.2011 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку по пров.Крутому, 15а, загальною площею 0,0861 га ( у т.ч. по угіддях: 0,0681га землі одно- та двоповерхової забудови) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27 червня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2013 року, визнано незаконним і скасовано п.6 рішення восьмої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради №653 від 30.06.2011 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,0861га, що знаходиться за адресою пров.Крутий, 15а у м.Кіровограді. При цьому, зазначеними судовими рішеннями встановлено, що технічна документація із землеустрою, на підставі якої було прийняте оскаржуване рішення, певно свідчить про те, що [PERSON] у власність земельна ділянка площею 0,0861га була надана за рахунок земельної ділянки площею 1 460,30 кв.м. на якій розташовувалось домоволодіння №15 по пров.Крутому м.Кіровограда, 4/5 частини якого належить [PERSON], у звязку з чим права позивача на користування та приватизацію земельної ділянки у належному розмірі слід вважати порушеним. Окрім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20 березня 2014 року, визнано незаконним і скасовано виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0861га, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, пров.Крутий,15а. Крім того, скасовано державну реєстрацію виданого [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0861га, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, пров.Крутий, 15а. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи абоособа, щодо якої встановлено ці обставини. З архівної копії рішення №311-в виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих від 14 квітня 1954 року «Про зміну реквізитів реєстрації документів окремих земельних дільниць по кварталам в м.Кіровоград» вбачається, що зазначеним рішенням відмінено частково рішення міськвиконкому №710-е від 15.06.1953 року по пер.Крутому, 9, та на підставі інструкції обміру земель та реєстрації документів на право користування земельних дільниць в містах та селищах міського типу Української РСР, зареєстровано земельні дільниці за землекористувачами відповідно законоположення: по пер.Крутому, 9 земельну ділянку площею 1 460, 30 кв.м. Представник відповідача поставив під сумнів наявність зазначеного рішення, однак не надав при цьому будь-яких належних доказів на обгрунтування таких тверджень, в звязку з чим зазначені твердження представника відповідача судом до уваги не приймаються. Крім того, з плану (схеми) по провулку Крутому, 15 у м.Кіровограді , квартал №148, вбачається, що за вказаною адресою відбулася зміна нумерації з №9 по пров.Крутому на №15 по пров.Крутому. Судом також встановлено, що до позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.2000 року перейшло від [PERSON] право власності на 4/5 частини домоволодіння по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді. Відповідно до ст.30 ЗК України 1990 року, у редакції, яка діяла на момент набуття [PERSON] права власності на 4/5 частини жилого будинку №15 по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 ЗК України, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі чи споруди. Виходячи з положень зазначеної правової норми, на час спадкування позивачем 4/5 частини будинку №15 по пров.Крутому у м.Кіровограді, до неї у користування перейшло і право користування спірною земельною ділянкою у відповідному розмірі. Згідно з п.7 Перехідних положень Земельного кодексу 2002 року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ч.1 ст.29 ЗК України 1990 року та ч.ч.3, 4 ст.142 ЗК України 2001 року припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача проводиться за його заявою на підставі рішення відповідної ради. Примусове припинення права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки могло відбуватися в судовому порядку, передбаченому ч.4 ст.29, ч.6 ст.31 ЗК України 1990 року та ст.143, ч.10 ст.149 ЗК України 2001 року. Судом встановлено, що вилучення земельної ділянки у позивача [PERSON] при передачі її у власність [PERSON] не проводилося. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27 червня 2013 року та ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2013 року також встановлено, що зазначений в державному акті на право власності на земельну ділянку опис меж земельної ділянки, переданої [PERSON] на підставі рішення Кіровоградської міської ради №653 від 30.06.2011 року, свідчить про те, що земельна ділянка по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді є суміжною із земельною ділянкою по пров.Крутому, 15а, більш того, зазначеним рішенням [PERSON] була виділена у власність земельна ділянка за рахунок земельної ділянки домоволодіння №15 по пров.Крутому у м.Кіровограді, розмір виділеної земельної ділянки складає більшу половину від загального розміру земельної ділянки за адресою пров.Крутий, 15, що не відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою, за рахунок чого частка, яка залишена у користуванні [PERSON] є значно меншою і не відповідає її частці у праві власності на жилий будинок. Позивач [PERSON] предявила позовні вимоги до відповідача [PERSON] про визнання за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 1 168, 24 кв.м згідно з 4/5 частинами домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Кіровограді по пров.Крутому, 15, які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Крім того, з огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором, при цьому можливість предявлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто має бути юридично можливою. В свою чергу, відповідно до ст.116 ЗК України 2001 року передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст.12 ЗК України 2001 року до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи права користування ними в порядку, визначеному законом. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст.123 ЗК України, відповідно до якого надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою АРК, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Земельна ділянка по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді не приватизована, на підставі чого вона знаходиться в комунальній власності територіальної громади м.Кіровограда. Більш того, відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України 2001 року право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Частиною 2 зазначеної статті визначено коло субєктів земельних правовідносин, які можуть набувати права постійного користування із земель державної та комунальної власності, і таке право, зокрема, належить:підприємствам, установам та організаціям, що належать до державної та комунальної власності; громадським організаціям інвалідів України, їх підприємствам (об'єднанням), установам та організаціям; релігійним організаціям України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;публічному акціонерному товариству залізничного транспорту загального користування, утвореному відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";вищим навчальним закладам незалежно від форми власності;співвласникам багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. В свою чергу, до субєктів, які набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності, Законом не віднесено фізичних осіб. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги в частині визнання за нею права постійного користування земельною ділянкою площею 1 168, 24 кв.м згідно з 4/5 частинами домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Кіровограді по пров.Крутому, 15,з урахуванням положень ст.ст.12, 123 ЗК України 2001 року, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», предявлені до неналежного відповідача, а також, які (позовні вимоги) не грунтуються на законі, за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначеним законом, щоє підставою для відмови в їх задоволенні, тобто відмови в захисті порушеного права в непередбачений законом спосіб. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданихзбитків. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ст.30 ЗК України 1990 року, у редакції, яка діяла на момент набуття [PERSON] права власності на 4/5 частини жилого будинку №15 по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі чи споруди. Виходячи з положень зазначеної правової норми, на час спадкування позивачем 4/5 частини будинку №15 по пров.Крутому у м.Кіровограді, до неї у користування перейшло і право користування спірною земельною ділянкою у відповідному розмірі. Згідно з п.7 Перехідних положень Земельного кодексу 2002 року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до п.19 розяснень, викладених у постанові пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Відповідно до п.21 зазначеної Постанови виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК ( 2768-14 ) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Судом також встановлено, що угоди про порядок користування спірною земельною ділянкою за адресою пров.Крутий, 15 у м.Кіровограді між сторонами укладено не було, а так само не досягнуто згоди щодо спільного користування спірною земельною ділянкою. Під час судового розгляду справи ухвалою суду від 25 квітня 2014 року по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу. Крім того, ухвалою суду від 16 жовтня 2014 року по справі було призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку експерта №4 за результатами проведення комплексної земельно-технічної судової експертизи від 04 вересня 2014 року згідно з результатами проведених вимірів земельної ділянки по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, її фактична загальна площа складає 1 502, 53 кв.м, в межах даної земельної ділянки площа, якою фактично користується [PERSON] складає 652,83 кв.м, а площа, якою фактично користується [PERSON] складає 849,70 кв.м. Виходячи з часток у праві власності на жилий будинок №15 по пров.Крутому у м.Кіровограді, площа земельної ділянки, яка повинна знаходитися у користуванні [PERSON] становить 1 502, 53 кв.м х 4/5 = 1 202, 02 кв.м., [PERSON] становить 1 502,53 кв.м х 1/5 = 300,51 кв.м. Порівнюючи площу земельної ділянки по пров.Крутому, 15 в м.Кіровограді, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] (652,83 кв.м) та площу даної земельної ділянки, що припадає на частку у праві власності, при цьому, виходячи з фактичних розмірів земельної ділянки (1 202, 02 кв.м), можна зробити висновок, що площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] не відповідає площі даної земельної ділянки, що припадає на частку у праві власності, а саме, площа, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] на момент дослідження менша на 549,19 кв.м. Порівнюючи площу земельної ділянки по пров.Крутому, 15 в м.Кіровограді, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] (849,70 кв.м) та площу даної земельної ділянки, що припадає на частку у праві власності, при цьому, виходячи з фактичних розмірів земельної ділянки (300,51 кв.м), можна зробити висновок, що площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] не відповідає площі даної земельної ділянки, що припадає на частку у праві власності, а саме, площа, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] на момент дослідження більша на 549,19 кв.м. Під час судового розгляду справи представником позивача заявлено клопотання про призначення по справі додаткової судової земельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо визначення конфігурації земельної ділянки та площу, яка б відповідала 4/5 частки домоволодіння по пров.Крутому, належної [PERSON], виходячи з загальної площі земельної ділянки 1 460, 30 кв.м відповідно до технічного паспорта. Відповідно до висновку №19/1 за результатами проведення додаткової комплексної судової земельно-технічної експертизи від 29 березня 2015 року експертом [PERSON] зазначено, що в технічному паспорті на садибний житловий будинок по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді не зазначаються координати кутів повороту меж земельної ділянки, дирекційні кути нахилу меж земельної ділянки, а також необхідні для привязки будівель і споруд додаткові розміри, що унеможливлює встановлення достовірних меж даної земельної ділянки за технічним паспортом, та, в свою чергу, не надає можливості визначити можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою пров.Крутий, 15 у м.Кіровограді відповідно до часток співвласників 4/5 [PERSON], 1/5 [PERSON] виходячи з загальної площі земельної ділянки 1 460, 30 кв.м, визначеної в технічному паспорті на будинок по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді. На підставі чого, експерт при дослідженні виходив з фактичної загальної площі земельної ділянки 1 502, 3 кв.м, розмір якої встановлено судовим експертом в результаті проведених вимірів земельної ділянки по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді (висновок експерта №4 за результатами проведення комплексної земельно-технічної судової експертизи від 04 вересня 2014 року). Для проведення зазначеної експертизи залучався також фахівець [PERSON], який має вищу технічну освіту, кваліфікацію інженера-геодезиста, для проведення топографо-геодезичних робіт. Крім того, з урахуванням фактичної конфігурації та планування земельної ділянки по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, розташування на ній житлових будинків, господарських будівель та споруд, судовим експертом визначено варіант порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників 4/5 [PERSON] та 1/5 [PERSON], та запропоновано три варіанти порядку користування земельною ділянкою за зазначеною адресою з відхиленням від часток у праві власності на житловий будинок. З урахуванням запропонованих судовим експертом варіантів порядку користування земельною ділянкою по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді позивач та в її інтересах представник просили встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою пров.Крутой, 15 у м.Кіровограді згідно з додатком №2 висновку додаткової комплексної земельно-технічної експертизи від 29 березня 2015 року. Згідно з Додатком №2 до висновку експерта №19/1 додаткової комплексної земельно-технічної експертизи, Варіант №1 порядку користування земельною ділянкою по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, площа земельних ділянок, що надаються в користування співвласників згідно з запропонованим експертом варіанту №1 розрахована за формулою ПД= П-(ПЗ.К./Н), де ПД площа земельної ділянки, що припадає на ідеальну частку співвласника, включаючи площу забудови; П площа земельної ділянки в користуванні співвласника; ПЗ.К. площа земельної ділянки загального користування; Н - кількість співвласників, складе: [PERSON] ПД = 1075, 46 + 82.53 + (88,06/2) = 1 202,02 кв.м; [PERSON] ПД = 219,3 + 37,18+ (88,06/2) = 300,51 кв.м. частки, якими користуються співвласники складають : [PERSON] - 1 202, 02/1 502, 53 = 0,8 (4/5ч.); [PERSON] 300,51/1 502, 53 = 0,20 (1/5ч.). На графічному зображенні (Додаток №2 до висновку експерта №19/1 додаткової комплексної земельно-технічної експертизи, Варіант №1 порядку користування земельною ділянкою по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді)до висновку експерта №19/1 додаткової комплексної земельно-технічної експертизи, Варіант №1 порядку користування земельною ділянкою по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, синім кольором зображена земельна ділянка, яку пропонується надати в користування [PERSON], червоним кольором зображена земельна ділянка, яку пропонується надати в користування [PERSON], зеленим кольором зображена земельна ділянка, яку пропонується надати в загальне користування. Крім того, суцільною лінією червоного кольору на схемі зображено розмежування землекористування співвласників. Представник відповідача, заперечуючи в повному обсязі щодо заявлених позивачем позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності, не запропонував будь-яких варіантів порядку користування земельної ділянки по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді, визначених судовим експертом, крім того, зазначив, про відсутність підстав та предмета спору, вказавши, що між сторонами, зокрема, позивачем [PERSON] та попереднім відповідачем [PERSON] склався порядок користування земельною ділянкою, з яким погоджувалася позивач, земельні ділянки, якими власники домоволодіння фактично користуються, - розмежовані огорожею (забором), окрім того, рішенням виконкому за №710-е у 1953 році за вказаною адресою у користування була виділена земельна ділянка площею 785 кв.м, по технічній документації лишки земельної ділянки становили 675,5 кв.м, якими користувався лише відповідач [PERSON] Відповідно до положень ЦК України (в редакції 2003 року) загальна позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу встановлюється тривалістю в три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України). Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В свою чергу, як розяснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Якщо ж судом буде встановлено наявність порушення прав позивача, але позов заявлено після спливу позовної давності, то розглядаються наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦПК України та при визнанні причини пропуску позовної давності поважною, порушене право має бути захищене. Представник позивача під час судового розгляду справи заперечував щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Окрім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 4/5 частини будинку №15 по пров.Крутому у м.Кіровограді на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2000 року. З 27 серпня 2007 року по 17 жовтня 2013 року власником 1/5 частини будинку по пров.Крутому, 15а у м.Кіровограді був [PERSON], з 17 жовтня 2013 року власником будинку по пров.Крутому, 15а у м.Кіровограді на підставі договору дарування від 17 жовтня 2013 року є [PERSON]. Крім того, як встановлено під час судового розгляду справи, про наявність порушеного права позивач [PERSON] дізналася після передачі у власність [PERSON] земельну ділянку за зазначеною вище адресою без погодження меж земельної ділянки з нею, як суміжним землекористувачем, акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі вона не підписувала, що доведено висновком почеркознавчої експертизи, підготовка на розгляд сесії Кіровоградської міської ради технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі відбулась з порушенням визначеного ст.ст.118, 198 ЗК України порядку. Зазначені обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27.06.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.09.2013 року. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 27 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20.03.2014 року, за позовом [PERSON] визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0861га, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, пров.Крутий, 15а, виданий [PERSON]. З зазначеним позовом позивач [PERSON] звернулася до суду в листопаді, 2013 року, на підставі чого суд приходить до висновку про те, що позивачем [PERSON] не пропущено строк строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Позивачем предявлено також позовні вимоги про зобовязання відповідача [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою м.Кіровоград, пров.Крутий, 15 площею 663,94 кв.м згідно з додатком №2 висновку додаткової комплексної судової земельно-технічної експертизи від 29.03.2015 року, які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За змістом ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст.152 ЗК України. Відповідно до зазначеної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. При цьому, судом приймаються до уваги ті обставини, що земельна ділянка по пров.Крутому, 15 у м.Кіровограді не приватизована, позивач [PERSON] не є власником земельної ділянки за зазначеною адресою, у звязку з чим, земельна ділянка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Кіровограда і право вимоги щодо її повернення у разі доведення факту самовільного зайняття земельної ділянки належить власнику земельної ділянки, яким, в свою чергу, позивач [PERSON] не являється, тим самим відзначається на відсутності у позивача субєктивного права про захист якого подано позов в частині позовних вимог про зобовязання відповідача повернути позивачу самовільно зайняту земельну ділянку площею 663,94 кв.м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп., та відповідно до ст.86 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати, повязані з проведенням судової земельно-технічної екcпертизи в розмірі 1 500 грн. 00 коп. (3 000 грн. 00 коп./ 2 = 1 500 грн. 00 коп.), як такі, що документально підтверджені. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Як роз'яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON]Ю.(свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №560 від 05.03.2014 року) надавав правову допомогу позивачу відповідно до договору про надання правової допомоги №17 від 18 березня 2014 року. Пунктом 4.1 Договору визначено, що за послуги, що надаються адвокатом у відповідності з умовами даного Договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, передбаченому актом виконаних робіт, що є невідємним додатком до даного договору. Крім того, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 02.07.2015 року [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 18.03.2014 року сплачено 3 000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства та документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені останньою витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial