Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 01 лютого 2008 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір кредиту. 20 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16366, за яким нотаріус пропонує стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, що виникла за договором кредиту у сумі 23164,24 дол. США. Позивач в обґрунтування позову покликається на те, що на момент вчинення спірного виконавчого напису, тобто 20 жовтня 2017 року, чинне законодавство не передбачало права нотаріуса на вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, оскільки п. 2\~Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, до якої Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~р.\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» були внесені зміни, визнаний незаконним та не чинним. Тому на думку позивача, нотаріус керувався не чинною на момент вчинення виконавчого напису постановою. Також звертає увагу суду на те, що строк за який стягнуто заборгованість становить 3469 днів, що суперечить нормі ст.88 Закону України «Про нотаріат». Окрім того, сума заборгованості, яка вказана у виконавчому написі не є безспірною і не відповідає дійсності, так як відсотки та неустойка розраховані поза межами строку кредитування, встановленого кредитним договором. У зв`язку з цим позивач просить визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстави викладених у ньому та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволенню позову. Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту № LVН9А8000028555. 20 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16366, за яким нотаріус пропонує стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, що виникла за договором кредиту № LVН9А8000028555 від 01 лютого 2008 року, боржником за яким є [PERSON] /а.с. 8/. У вказаному виконавчому написі зазначено, що боржником не сплачено заборгованість у встановлений договором строк. Стягнення заборгованості провадиться за період з 01 лютого 2008 року по 01 серпня 2017 року та складає 3469 днів. Сума,\~що підлягає\~стягненню,\~складає 23164,24\~доларів США,\~що курсом 25,85\~відповідно до\~службового розпорядження\~НБУ від\~01.08.2017\~року складає 598795,60\~грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту - 10764,06 доларів США; заборгованості за відсотками - 3242,47 доларів США; заборгованості з комісії - 3666.32 доларів США; заборгованості з пені - 5491,39 доларів США. 07 березня 2018 року на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55954972 /а.с. 9/. Відповідно до пункту 19 статті 34\~Закону України\~"Про\~нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат"встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87\~Закону України\~"Про\~нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. керувався статтями \~87-91\~Закону України\~«Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою KM України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету\~міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~"Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 р. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа №910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012\~встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий\~напис не\~вміщується на\~документі,\~що встановлює\~заборгованість,\~він може\~бути продовжений\~чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). При цьому, суд звертає увагу на те, що п. 1 Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів. Доказів того, що відповідачем надано нотаріусу оригінал договору, який був нотаріально посвідчений суду не надано. Із змісту виконавчого напису не вбачається, що чи договір був посвідчений нотаріально чи укладався у простій письмовій формі. Отже, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі вже не чинні. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку). Суду приходить висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 липня 2019 року, справа № 916/3006/17. Відповідно до виконавчого напису від 20 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 16366, строк, за який проводиться стягнення - 3469 днів, а саме: з 01 лютого 2008 року по 01 серпня 2017 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором можна зробити висновок, що заборгованість у позивача виникла з 2008 році, відповідно у банку виникло право вимоги за кредитним договором. Таким чином, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису було стягнуто заборгованість, строк якої перевищує три роки, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог позивача до Акціонерного товариства «Приватбанк», а тому вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачена сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Тобто вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надано ордер про надання правової допомоги ЛВ № 165277 від 10.06.2019 р. Проте, на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем не надано договір про надання правничої допомоги із зазначенням розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги; не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. На підставі викладеного, суд вважає не доведеними вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., а відтак така не підлягає до задоволення.

Outcome: approved