Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості по кредиту та процентам в сумі 34 917, 59 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 11 753 грн. 64 коп. та судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11272637000, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 36 000 дол. строком до 21.12.2018 року та сплатою протягом 30 календарних днів з дня видачі кредиту процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 21.12.2007 року був укладений Договір поруки № 30207Р93 від 21.12.2007 року з [PERSON], який зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Умови кредитного договору щодо своєчасного внесення вказаних у договорі платежів [PERSON] були порушені, тому позивач просить стягнути з неї та поручителя в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 34 917, 59 доларів США та пеню у розмірі 11 753 грн. 64 грн., а також понесені судові витрати. 21.07.2015 року до суду від [PERSON], [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсними кредитного договору № 11272637000 від 21.12.2007 року та Додаток №2 від 21.12.2007 року, визнання недійсним договору поруки № 30207Р93 від 21.12.2007 року, визнання недійсним та припинення договору іпотеки № 30207Z78 від 21.12.2007 року, застосування до договору про надання споживчого кредиту № 11272637000 від 21.12.2007 року та договору іпотеки №30207Z78 від 21.12.2007 року наслідків недійсності правочину, зобов»язання приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек щодо квартири за адресою: [ADDRESS] та зняття заборони на відчуження. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11272637000 на придбання квартири в сумі 36 000 дол. США та сплатою процентів. 21.12.2007 року був укладений Договір поруки № 30207Р93 від 21.12.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Зазначають, що 21.12.2007 року був укладений договір іпотеки № 30207Z78, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Вказують, що кредитний договір суперечить принципу справедливості та чинному законодавству, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягає визнанню його недійсним. Зазначають, що ними дотримані і не пропущені строки позовної давності. В судовому засіданні представник позивача відповідача первісний позов підтримав і до викладених в позовній заяві пояснень доповнив, що на даний час сума заборгованості не сплачена, зустрічний позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Відповідач позивач по справі [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, підтримала зустрічну позовну заяву. Відповідач позивач по справі [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, підтримав зустрічний позов. Представник відповідачів позивачів по справі в судовому засіданні первісний позов не визнала, пояснила, що його умови суперечать законодавству і є несправедливими, зустрічні позовні вимоги підтримала, зменшивши їх в частині зобов»язання приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек відомості щодо квартири за адресою: [ADDRESS] та зняття заборони на її відчуження, і просила їх задовольнити. Вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити, виходячи з наступного: 21.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11272637000 в сумі 36 000 доларів США, строком до 21.12.2018 року та сплатою протягом 30 календарних днів з дня видачі кредиту процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних. (а.с.5-15). В забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 21.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір іпотеки нерухомого майна, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 124-128). 21.12.2007 року також був укладений договір поруки № 30207Р93 від 21.12.2007 року з [PERSON], згідно п. 1.4. у випадку невиконання боржником обов»язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.16). Станом на 19.05.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 11272637000 від 21.12.2007 року становить: заборгованість по кредиту та процентам 34 917, 59 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 11 753 грн. 64 коп. (а.с.18-26). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, тобто належним виконанням зобовязання з боку відповідача [PERSON] є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Крім того, п.10 Положення про кредитування, затвердженого Постановою Правління НБУ № 246 від 28.09.1995 року, передбачає можливості надання банками резидентам України кредитів в іноземній валюті. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути заборгованість по кредиту та процентам в валюті кредитування, а саме в доларах США. Більш того, відповідає п. 8.1. Договору та звичаю ділового обороту і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в гривні України. Разом з тим, беручи до уваги обставини справи, зумовлені стрімкою девальвацією курсу гривні до курсу долара США, враховуючи положення ст. 551 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 100 грн. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України і п.1.4 договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за повернення кредиту, сплати відсотків та штрафних санкцій. Пунктами 12.1. та 12.2. Кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків у разі невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. Судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» 20.02.2015 на адресу позичальника та поручителя направлялась письмова вимога про дострокове повернення кредиту (а.с.57-60), проте, відповідачами у добровільному порядку не вчинено дій спрямованих на повернення товариству кредитних коштів та процентів, що свідчить про ухилення від виконання своїх зобов'язань перед позивачем. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] порушила зобовязання щодо повернення кредитних коштів, а її поручителем виступав [PERSON], то на підставі ст.ст. 526, 543, 553, 554, 1046, 1052, 1054 ЦК України, позовні вимоги за первісним позовом необхідно задовольнити частково, заборгованість стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. З матеріалів справи вбачається, що позивач - відповідач ПАТ «УкрСиббанк» та відповідач позивач по справі [PERSON] під час укладення кредитного договору досягли згоди з усіх істотних його умов. Зокрема, [PERSON] отримала від ПАТ «УкрСиббанк» суму грошових коштів на споживчі цілі у розмірі 36 000 дол США, що не оспорювалося в судовому засіданні сторонами по справі. Посилання відповідача позивача по справі [PERSON] на те, що при наданні кредитів у доларах США та отриманні платежів по кредитах в іноземній валюті банком не було дотримано вимоги законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, на думку суду, не заслуговують на увагу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій , отриманої у встановленому порядку. З матеріалів справи вбачається, що АКІБ «УкрСиббанк» отримав банківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, у тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та письмовий дозвіл № 75-2 від 19 листопада 2002 року на право здійснювати операції з валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а отже надав позивачу кредит в іноземній валюті - у доларах США з дотриманням вимог вказаних вище Законів. Крім того, суд не приймає до уваги доводів відповідачів позивачів щодо відсутності у договорі графіка погашення кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту, оскільки вони спростовуються фактичними обставинами справи (а.с.118-122). Також, статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 10.13. кредитного договору від 21 грудня 2007 року встановлено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору він отримав від банку інформаційний лист, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Більш того, сама по собі відсутність письмових відомостей про повідомлення споживача перед укладанням спірного кредитного договору про тип відсоткової ставки, наявні форми кредитування, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування тощо, на думку суду, не може бути окремою підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки у разі ненадання зазначеної інформації, для суб»єкта господарювання, який повинен її надати, передбачений окремий вид відповідальності, визначений Законом України «Про захист прав споживачів». Щодо прийняття банком виконання позичальником своїх забов»язань, то наявний в спірному договорі спосіб є ануїтетним, який погоджений обома сторонами Договору. Позовна давність у даному спорі [PERSON] та [PERSON] не є пропущеною, виходячи з положення ч.1 ст. 261 ЦК України, за визначенням якої передбачено, що її перебіг починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Оскільки кредитний договір є діючим, а його невідповідність чинному законодавству призвела до порушення прав позивачів у 2015 році (звернення відповідача до суду з позовом до останніх про стягнення кредитної заборгованості), їх звернення до суду було здійснено в межах позовної давності, визначеної законом. Аналогічний підхід до вирішення питання щодо перебігу строку позовної давності прописано у п. 28 постанови Плену Верховного суду України № 9 від 06.09.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки слід відмовити. Позивачем відповідачем по справі понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів позивачів в дольовому порядку на користь позивача - відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial