Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості згідно кредитного договору № ML-009/191/2008 від 20.03.2008 року, та укладених в забезпечення кредитного договору договорів поруки №SR-009/191/2008 та №SR-009/191/2008/1 від 20.03.2008р. в сумі 139387,51 доларів США, що еквівалентно 1114124,36 грн., а також 4 066 553,93 грн. пені. В обґрунтування позовних вимог первісний позивач зазначив, що 20.03.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП-Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП-Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір № ML-009/191/2008, який складається з двох частин, що нероздільно пов'язані між собою. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 136336,50 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 3,99 % річних та FIDR на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором в цей же день між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № SR-009/191/2008. Також, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 20.03.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № SR-009/191/2008/1. Позивач вказує, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредит у сумі 136336,50 доларів США. В свою чергу відповідач належно не виконує взяті на себе зобов'язання, порушує умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 26.12.2013 року має прострочену заборгованість, в т.ч.: - за кредитом 133753,19 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1069089,29грн. - суми несплачених відсотків за користування кредитом 5634,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 45035,11 грн., пеня 4066553,93 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку заборгованість, а також стягнути судові витрати. 16.09.2015 року відповідач [PERSON], подав до суду зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», АТ "ОТБ Банк", треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання частини кредитного договору №ML-009/191/2008 від 20.03.2008 року недійсною (а.с. 7-11). [PERSON] в даному позові просить визнати недійсним з моменту укладення п. 4.1.1 частини №2 кредитного договору, яким визначено зобов'язання позичальника за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом сплачувати на користь Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань, оскільки вважає, що дана норма є несправедливою та не відповідає Закону України «Про захист прав споживачів». 09.06.2015 року [PERSON], подано зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг України», АТ "ОТБ Банк", треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки №SR-009/191/2008/1 від 20.03.2008р. припиненим ( т.1, а.с. 184-187). В даному зустрічному позові [PERSON], вказує на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустило строк пред'явлення вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів, а тому порука є припиненою. В судовому засіданні представник позивача, який є також представником відповідача за зустрічним позовом АТ "ОТБ Банк" [PERSON] позов підтримав повністю. Зустрічні позовні вимоги вважає необґрунтованими та зазначає, що позов до поручителів було подано вчасно, норму кредитного договору щодо розміру пені вважає законною, крім того вказав, що суд вправі самостійно зменшити суму неустойки, якщо для цього є підстави. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Його представник [PERSON] (також відповідач у справі) в судовому засіданні вказав, що визнає суму основного боргу, однак заперечує щодо стягнення суми пені та підтримав зустрічний позов щодо визнання кредитного договору недійсним в частині встановлення розміру пені. Також підтримав зустрічний позов щодо визнання договору поруки припиненим та вказав, що вірною буде також вимога про визнання поруки припиненою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 16.06.2015 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про залишення позову без розгляду (а.с. 217) Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, при вирішенні спору виходить з наступного. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 20.03.2008 року між [PERSON] (позичальник за договором) та ЗАТ «ОТП-Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП-Банк», правонаступником якого, згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.02.2012р., є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений кредитний договір № ML-009/191/2008 (т.1.а.с. 8-16). За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 136336,50 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 3,99 % річних та FIDR на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. 11.09.2009 року між банком та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-009/191/2008 від 20.03.2008 року (а.с. 29-39). Згідно з умовами додаткового договору, а саме п. 3.1. визначено, що на період з 22.06.2009 року до 19.11.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6,50% річних. Згідно п. 3.2. цього договору на період з 20.11.2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 4,29% річних плюс FIDR. 22.07.2010 року між банком та [PERSON] було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-009/191/2008 від 20.03.2008 року (а.с. 32-36). Відповідно до п. 2.1.1 додаткового договору №2, з 22.02.2010 року по 20.06.2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 6,85 % річних, з 21.06.2010 року по 19.12.2010 року включно, для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 12,03 % річних, у період з 20.12.2010 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 4,53 річних плюс FIDR. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] грошових зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, а тому утворилась заборгованість, яка станом на 26.12.2013 року становить 139387,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку 7,993грн. за один долар США становить 1114124,36 грн. в т.ч.: - борг за кредитом 133753,19 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1069089,29 грн., - суми несплачених відсотків за користування кредитом 5634,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 45035,11 грн., - пеня 4066553,93 грн. Вказані складові суми боргу підтверджуються розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 46) та визнаються відповідачем, за виключенням суми пені. Позивач вказує, що у зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано умов договору, на підставі п. 1.9 частини № 2 кредитного договору було заявлено вимогу від 29.11.2013р. про дострокове виконання позичальником своїх зобов'язань в повному обсязі, яка була направлена відповідачам 07.12.2013 року (т.1, а.с. 48,50,52). Однак дані вимоги не були виконані та кошти не сплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 543, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Для забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору, 22.02.2010 року між ПАТ «ОТП-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-009/191/2008 (т.1, а.с. 40-41), а також 20.03.2008 року укладено договір поруки №SR-009/191/2008/1 між ПАТ «ОТП-Банк» та [PERSON] (т. 1, а.с. 42-43), згідно яких поручителі-відповідачі зобов'язалися відповідати перед кредитором за належне виконання боржникомВаскевич Р.В. зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з п. 4.1 договору сторони погодили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. Таким чином, в договорах поруки фактично не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова про те, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 251 ЦК України. Такий висновок відповідає правовій позиції висловленій в постанові Верховного Суду України в справі №6-263цс15 від 07.10.2015р. Заперечуючи щодо позову та звертаючись із зустрічним позовом відповідач [PERSON] надав суду письмові досудові вимоги від 11.07.13р. про дострокове погашення боргу за кредитним договором, які були надіслані позивачем на адресу відповідачів 12.07.2013р. (а.с. 36-44). Згідно п.1.9.1. кредитного договору зобов'язання з дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 -ти днів з дати одержання вимоги. З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву про стягнення усієї суми боргу було подано до суду 25.02.2014р., тобто за межами 6-ти місячного строку визначено в ч.4 ст. 559 ЦК України. Тому, суд задовольняє зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки №SR-009/191/2008/1 від 20.03.2008р. припиненим (поруку припиненою), оскільки порука на час звернення позивача за первісним позовом до суду була припинена в силу ч.4 ст. 559 ЦК України. З цих підстав слід вважати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № SR-009/191/2008 від 20.03.2008 року. Отже, за встановлених судом обставин, виключається можливість солідарної відповідальності відповідачів за порушення умов виконання зобов'язань за кредитним договором, тож заборгованість за кредитним договором № ML-009/191/2008 від 20.03.2008 року в сумі 139387,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1114124,36 грн. підлягає стягненню лише із самого позичальника - відповідача [PERSON], тому в цій частині вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Про ґрунтовність відмови в позові до поручителів з наведених вище підстав, вказується у прововій позиції Верховного суду України висловленій в постанові від 09.09.2015р. у справі №6-933цс15. Щодо стягнення пені слід зазначити наступне. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань позики за кожен день прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим, частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100 цс 14, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи відсутність прямих збитків у позивача через порушення відповідачем своїх зобов'язань суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦПК України та зменшити суму пені до 120000 грн. Разом з цим, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», АТ "ОТБ Банк", [PERSON], [PERSON] про визнання частини кредитного договору № ML-009/191/2008 від 20.03.2008 року недійсною з моменту укладання. Суд вважає, що позивач за зустрічним позовом не доведено несправедливість умов договору та наявність підстав для визнання договору недійсним з підстав передбачених Законом України "Про хахист прав споживачів". Укладаючи договір [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, сторони погоджували умови договору, такі умови не є прихованими та чітко передбачені. В рішенні конституційного Суду України по справі №7-рп/2013 від 11.07.2013р. вказано, що законодавцю потрібно передбачити механізм врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії принципів справедливості, добросовісності і розумності з метою захисту прав споживача. Слід зазначити, що в ЦК України передбачена можливість забезпечення дотримання сторонами в зобов'язальних правовідносинах принципів розумності та справедливості через право суду зменшувати суму неустойки. Саме дане право було використане судом в даній справі з метою захисту прав позичальника. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 139387,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1114124,36 грн. та 120000 грн. пені. В задоволенні решти первісного позову слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати розподіляються між сторона пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial