Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністраціїпро розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, просила розірвати шлюб між нею (позивачем) та відповідачем ([PERSON].), зареєстрований 21.10.2000 році Новофедорівською сільською радою Казанківського району Миколаївській області, актовий запис № 06, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що привело до припинення шлюбних відносин у серпні 2018 року і зараз вони мешкають окремо. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та зникле з цього приводу взаємопочуття. Неодноразові спроби примирення не мали успіху. Спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу мають трьох дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], які проживають з позивачем . Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, також просить визначити місце проживання спільних дітей з нею. Позивач, відповідно до заяви у судове засідання не з'явилася , однак надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності і задоволення її позовних вимог, оскільки примирення між ними не відбулось і діти хочуть проживати з нею. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю і що він не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю і просить задовольнити позовні вимоги позивача щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем частково, оскільки спільна дитина [PERSON] [INFO] досяг 16 річного віку і згідно ч. 3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцятирічного віку визначається ним самим, тому в цій частині позовних просять відмовити. Також Службою у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації перевірялися житлово-побутові умови матері за місцем її проживання, з приводу чого є висновок Казанківської районної державної адміністрації від 26.112018 року, згідно якого зроблений висновок, що житлово-побутові умови матері в цілому забезпечують можливість належного виховання та розвитку малолітніх дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], мати за місцем свого проживання спроможна забезпечити дітей можливістю відвідування навчальних закладів, для дітей створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку. В будинку матері для дітей є окрема кімната, згідно цього висновку орган опіки і піклування Казанківської районної державної адміністрації вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], за місцем її проживанняза адресою: [ADDRESS]. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Сторони по справі [PERSON] до [PERSON] 21.10.2000 році зареєстрували шлюб в Новофедорівській сільській раді Казанківського району Миколаївській області, актовий запис № 06. Від даного шлюбу мають трьох дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], які проживають з позивачем . Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти та виникле з цього приводу взаємовідчуження. Неодноразові спроби примирення не мали успіху. Спільне господарство не ведеться. Це привело до припинення шлюбних відносин у у серпні 2018 року і зараз вони мешкають окремо. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно висновку Казанківської районної державної адміністрації від 26.112018 року, в ньому зазначено, що житлово-побутові умови матері в цілому забезпечують можливість належного виховання та розвитку малолітніх дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], мати за місцем свого проживання спроможна забезпечити дітей можливістю відвідування навчальних закладів, для дітей створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку. В будинку матері для дітей є окрема кімната, згідно цього висновку орган опіки і піклування Казанківської районної державної адміністрації вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Житлово-побутові умови матері в цілому забезпечують можливість належного виховання та розвитку дитини, мати за місцем свого проживання спроможна забезпечити дітей можливістю відвідування навчального закладу, для дітей створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку. В будинку матері для дітей є окрема кімната. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання дітей. При наданні правової оцінки спору суд приймає до уваги наступне. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки сторони не примирилися, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України , особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України , Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства " батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України " Про охорону дитинства " кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Враховуючи викладені вище обставини справи, вимоги Закону України " Про охорону дитинства ", особисті якості батьків, можливість створення батьком дитини належних умов для виховання дитини, його більшу турботу і увагу до дитини, а також висновок соціально-психологічного висновку, виходячи із найвищих інтересів дитини, аналізуючи кожен аспект відносин до дитини, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає можливим задовольнити вимоги позову в частині визначення місця проживання дитини, оскільки залишення дитини проживати з батьком відповідає її інтересам та чинному законодавству, а також забезпечить розвиток дитини. Згідно ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Враховуючи той факт, що спільна дитина [PERSON] [INFO] досяг 16 річного віку, то згідно ч. 3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцятирічного віку визначається ним самим, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Суд вважає, що інші позовні вимоги доведені під час розгляду справи. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial