Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.12.2016 року у розмірі 21110,31 гривень. 05.06.2018 року заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області були задоволені вимоги банку щодо стягнення вказаної заборгованості. 04.07.2018 року [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення від 05.06.2018 року. Ухвалою суду від 16.07.2018 року заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення скасовано та призначено до розгляду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.12.2016 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 8890,26 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають кредитний договір. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 14.08.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 21110,31 гривень, з яких: 8185,36 гривень - заборгованість за кредитом; 675,55 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1637,05 гривні - пеня та комісія; 10612,35- штрафи. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав просив його задоволити в повній мірі, оскільки Банк вже йшов на сприяння [PERSON] уклавши з нею Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, однак взяті на себе зобов`язання [PERSON] теж не виконала. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду. 11.09.2018 року відповідачка подала письмовий відзив на позовну заяву ПАТ КБ "ПриватБанк", в якому зазначила, що вона за місцем реєстрації в с. Копані Золочівського району Львівської області, тому належним чином не отримувала кореспонденції щодо претензій банку. Вважає, що вона систематично та своєчасно сплачувала борг у встановлені банком терміни (при цьому додала копії квитанцій) .Суд не врахував, що з нею 02.12.2016 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості. Вона готова добровільно погасити тіло кредиту. Також зазначила, що вона є інвалідом 2-ої групи, тому стягнення з неї судового збору також є незаконним. У письмовій відповіді на відзив від 17.10.2018 року позивач зазначив, що 02.12.2016 року між [PERSON] та АТ КБ "Приватбанк" 02.12.2016 р. була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номера. Відповідно до угоди відповідачка отримала 8890.26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця. [PERSON] сама звернулася щодо створення для неї Банком сприятливих умов для виконання зобов`язань. Банк пішов їй на зустріч, тому була укладена Генеральна угода про реструктуризацію боргу і загальна сума боргу склала 8890,26 грн. Був погоджений новий строк погашення заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме: відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі загальної суми заборгованості. Посилання на те, що позивачка вносила платежі не знайшли своє підтвердження жодним наданим доказом. Позовні вимоги просять задоволити задоволити в повінй мірі. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.06.2018 року було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги банку були задоволені повністю та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 02.12.2016 року в сумі 21110,31 грн. На підставі заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення, 16.07.2018 року, було постановлено ухвалу про скасування вищезгаданого рішення та призначено до нового розгляду в загальному провадженні. 24.01.2019 року справа прийнята в провадження судді Бакаїм М.В. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеної генеральної угоди № б/н від 02.12.2016 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідачці [PERSON] зменшили розмір заборгованості , що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту. а саме: відсотки на суму 10412,35 грн, комісію на суму 2000 грн. З дати підписання угоди, -02.12.2016 року. сума боргу [PERSON] становить 9917,26 грн. Дата остаточного погашення- 31.12.2017 р. (п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 Генеральної угоди). Згідно п. 1.2.3 -1.3.3 Генеральної угоди, у разі порушення позичальником будь-якого терміну повернення кредиту окрім простроченої заборгованості, [PERSON] зобов`язалася сплатити Банку штраф у розмірі 10612,35 грн. Вказану Генеральну угоду відповідачка власноручно підписала 02.12.2016 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві . Судом встановлено, що позивачка порушила взяті на себе зобов`язання. Суд не приймає до уваги надані в якості доказів копії квитанцій про сплату, ніби-то, заборгованості відповідачкою, оскільки на жодній квитанції немає даних, що отримувачем коштів був позивач - АТ КБ "ПриватБанк" ( ПАТ КБ "ПРиватБанк"). Вивчивши дані квитанцій встановлено, що отримувачами коштів були: АТ "Банк ренесанс Капітал", ПАТ "ПтБ", що є скороченою назвою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК», ПАТ "КРЕДОБАНК". Інших доказів про сплату заборгованості [PERSON] суду не представила. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України, регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цих договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Відповідно до ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з п.2.1.1.12.10 «Правил користування платіжною карткою» Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої Банком частці в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю, при цьому, відповідач, не виконуючи належним чином свої зобов`язання, порушив зазначені вище норми законодавства та умови Кредитного договору. Судом встановлено, що станом на 14.08.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 21110,31 гривень, з яких:8185,36 грн. гривень - заборгованість за кредитом; 675,55 грн. - заборгованість за процентами; 1637,05 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 10612,35- штраф. Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов генеральної угоди № б/н від 02.12.2016 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно зі ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність стягнення з відповідача пені у розмірі 1637,05 гривень та у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 19473,26 гривні, з яких: 8185,36 гривень - заборгованість за кредитом; 675,55 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10612,35 гривень - штраф згідно п.1.3.3 генеральної угоди від 02.12.2016 року про реструктуризацію заборгованості. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідача слід звільнити від сплати судового збору, оскільки вона є інвалідом 2 групи, а їх вартість слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial