Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки розміром 40,0050 га, яка розташована на території Левадівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, яка надана для ведення селянського ( фермерського ) господарства, відповідно до рішення ХІІ серії 21 скликання Левадівської сільської ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 18 грудня 1992 року № б/н, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею та фермерського господарства «СВІТЛАНА», ідентифікаційний код юридичної особи - 20949887, місцезнаходження, якого Одеська область, Миколаївський район, с. Левадівка, вулиця Степна, будинок 5. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань статутний капітал ФГ «СВІТЛАНА», ідентифікаційний код юридичної особи - 20949887, складає 0.00 гривень. Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства ( цілісного майнового комплексу або його частини ) здійснюється відповідно до закону. Фермерське господарство, як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до статутного капіталу, не розподільчий прибуток, майнові та інші зобов`язання ( стаття 22 Закону ). Для прийняття спадщини позивач звернувся до державної контори з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого батька, але своїм листом від 02 лютого 2020 року № 113/02 - 14 нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Андрієво - Іванівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права засновника фермерського господарство «СВІТЛАНА», ідентифікаційний код юридичної особи - 20949887, місцезнаходження, якого Одеська область, Миколаївський район, с. Левадівка, вулиця Степна, будинок 5, в обсязі, визначеному статутом, зареєстрованим 29 січня 1993 року ( номер запису - 1 542 120 0000 000281 ). Данні обставини підтверджується матеріалами справи інформаційною довідкою, щодо звернення до суд виданою державним нотаріусом Мороз Н.О. ( а.с. 6 ), копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 7 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 8 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 9 ), копією Свідоцтва про державну реєстрацію ФГ «СВІТЛАНА» ( а.с. 10 ), копією Витягу з Єдиного державного реєстру ( а.с. 11 - 12 ), копією Статуту ФГ «СВІТЛАНА» ( а.с. 13 - 19 ), копією Державного акту на право постійного користування землею [PERSON] ( а.с. 20 ). Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані ( частина друга ), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод ( частина третя ). Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Конституція України ( стаття 13 ) не виключає можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних правових титулах при цьому громадянам право власності на землю. Положення ст. 13 Конституції України не виключає можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних правових титулах, гарантуючи при цьому громадянам право власності на землю. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов*язків особи, які не входять до складу спадщини визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Положення ст. 92 ЗК України не обмежують і не скасовують права постійного користування земельними ділянками, яке набуте особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 року. Крім того у рішенні Конституційного Суду України наголошено, що згідно з ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відтак, до спадкоємців переходить право постійного користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у спадкоємця. Відповідно до ст. 1220 ч. 1 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ч. 1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України. Ч. 1, ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом. У відповідності до ст. 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом. Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод. Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства. Статтею 23 Закону України «Про фермерське господаство» передбачено, що успадкування фермерського господарства ( цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до статутного капіталу, не розподільчий прибуток, майнові та інші зобов*язання ( стаття 22 Закону ). В порядку ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач як син, є спадкоємцем першої черги і має право на спадкування за законом. П. 4 ст. 35 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Таким чином позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved