Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

23.10.2019 р. позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 19 березня 2019 року з вини [PERSON] в розмірі 335466,41 грн. та моральну шкоду в розмірі 125000 грн.. В обґрунтування позову він вказував на те, що 19.03.2019 року близько 11.50 год, на перехресті вулиць От.Головатого та Ярмаркової в м.Одесі сталося ДТП з вини [PERSON] , який керуючи транспортним засобом «BMW3181», р/н [NUMBER] в м. Одесі по вул. От.Головатого, перед поворотом ліворуч на вул.Ярмаркову, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині, призначеній \~ \~ \~ \~для руху в цьому напрямку, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Toyota RAV-4», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п. 10.4 «Правил дорожнього руху України». В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою суду відповідача визнано винним у скоєнні пригоди. В рахунок відшкодування шкоди МТСБУсплатило кошти у розмірі 100000,00 грн., є значно меншою сумою реальних збитків 435466,41 грн. визначених за результатами прроведеної ТОВ «АВТО ОДЕКС» оцінки від 19.03.2019 р.. [PERSON] не вчиняє дій щодо її відшкодування в повному обсязі. На підставі вказаного позивач просить стягнути різницю між матеріальними збитками та виплаченим страховим відшкодуванням . 15.11.2019р. у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 26.02.2020р. ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси повернуто [PERSON] апеляційну скаргу на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року про відкриття провадження. 18.03.2020р. за заявою позивача [PERSON] залучено до участі у справі\~ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , як учасника ДТП 19.03.2019р., який керував автомобілем марки "Tоyоta RAV-4", реєстраційний номер [NUMBER] . 22.05.2020р. на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , в якому він просив відмовити в повному обсязі в задоволенні вимог [PERSON] , оскільки вони є незаконними та необгрунтованими. Так, [PERSON] зазначає, що наявність постанови апеляційного суду Херсонської області від 02.08.2019р. по справі №661/1629/19, якою залишена без змін постанова Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.06.2019р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, не є абсолютним та беззаперечним доказом причинно-наслідкового зв`язку між порушенням [PERSON] ПДР України та виникненням пошкоджень транспортного засобу позивача. При цьому протиправність дій водія ТЗ «Tоyоta RAV-4», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , за словами відповідача, підтверджується висновком судового експерта-автотехніка Костогриза Г.Г. бюро судових експертих «Альфа+» від 05.07.2019р., в якому експерт зазначає, що водій автомобіля «Tоyоta RAV-4», державний реєстраційний номер [NUMBER] не належно реалізував вимоги п.12.3 ПДР про своєчасне реагування на небезпеку (маневруючий вліво автомобіль [NUMBER] ), мав можливість попередити настання ДТП, зупинивши автомобіль, не доїжджаючи до місця зіткнення. А тому, посилаючись на п.3 ч.1ст.1188 ЦК України, [PERSON] вважає, що шкода відшкодовується кожним з учасників ДТП залежно від ступеня вини, а не тільки відповідачем, тому відсутні підстави для задоволення позову. Також відповідач вважає не доведеним розмір матеріального збитку, оскільки звіт №29-03-19 ТЗ по ТЗ «Tоyоta RAV-4» не може вважатися належним доказом, тому що експертом не зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, виявлено такі недоліки звіту: зазначення оцінювачем різних дат оцінок на титульній сторінці звіту та у доданих до звіту калькуляціях, копія звіту не містить сторінку щодо порядку визначення розміру ринкової вартості ТЗ на момент ДТП. Крім того, відповідач вказував на те, що результати автотоварознавчого дослідження можуть братися до уваги лише за умови відновлення ТЗ виключно сертифікованими СТО, бо в іншому випадку витрати на ремонт можуть суттєво зменшитись, а не встановлення розміру фактичних витрат на ремонт пошкодженого авто суперечитиме вимогам ст.1192 ЦК України.Також висловив припущення, що на час розгляду справи в суді автомобіль позивача вже міг бути відчуженим, що вплине на розмір реального збитку позивача, а тому відповідач не може вирішити питання щодо доцільності подання ним клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідач вказує на те, що так як позивачем не доведена вина відповідача у спрничиненні збитків «Tоyоta RAV-4», то відсутні підстави стягнення моральної шкоди, крім того, позивачем не надано жодного документу на підтвердження своїх значних моральних страждань, порушення функції сну, довге збирання коштів всією сім`єю на придбання автомобіля. Той факт, що в момент ДТП за кермом ТЗ був [PERSON] , а не позивач, ставить під сумнів твердження позивача щодо того, що саме він здійснював експлуатацію «Tоyоta RAV-4», та відповідно, що саме у нього виникли значні моральні страждання, викликані неможливістю експлуатації пошкодженого авто, а тому заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 125000 грн. заявлені з порушенням принципу розмуності та справедливості. 08.05.2020р. надійшла заява відповідача [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Заява обґрунтована тим, що ціна позову є значною для відповідача (460466,41 грн.), [PERSON] необхідно подавати клопотання про призначення експертиз, витребування доказів, виклику експертів, свідків, а тому розгляд справи в спрощеному провадженні може суттєво ускладнити належний захист прав відповідача та порушити принципи пропорційності та змагальності сторін. Також просив прийняти до уваги, що відповідач не міг повною мірою реалізувати свої процесуальні права через встановлені КМ України карантинні обмеження. 25.05.2020р. ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси заяву відповідача [PERSON] щодо заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 06.07.2020р. ухвалою суду \~закрито підготовче провадження . Позивач та третя особа [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про розгляд справи. Заяву [PERSON] , подану втретє, про відкладення розгляду справи з поважних причин (через стан здоров`я) з метою недопущення розповсюджень коронавірусу COVID-19, суд не приймає до уваги, оскільки до неї не додано належних доказів. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності належним чином повідомлених учасників справи. За змістом норми ч.6\~ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.03.2019 року близько 11.50 год, [PERSON] , якеруючи транспортним засобом «BMW3181», р/н [NUMBER] в м. Одесі по вул. От.Головатого в м.Одесі, перед поворотом ліворуч на вул.Ярмаркову, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині, призначеній для руху в цьому напрямку, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Toyota RAV-4» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п.10.4 «Правил дорожнього руху України». В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 02.08.2019р. по справі №661/1629/19, залишена без змін постанова Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.06.2019р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (т.1, а.с.16-20). Згідно з нормою ч.6\~ст.82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , належить автомобіль марки «Toyota RAV-4», 2018 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с.43-зворот). 01.07.2019 року, на підставі договору №29-03-19 від 21.03.2019р., укладеного між ТОВ «АВТО ОДЕКС» та [PERSON] , оцінювач [PERSON] , кваліфікація оцінювача за спеціальністю «Оцінка дорожніх транспортних засобів», кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду Державного майна України МФ №7226 від 21.11.2009р. та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду Державного майна України №7928 від 10.12.2009р., посвідчення про відвищення квіаліфікації оцінювача МФ №55-ПК від 30.03.2018р.про присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю п.12.2 - визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, дійне до 07 жовтня 2019 року виданого Центральною експертно-кваліфікаційною комісією при Міністерстві юстиції України, надав експертний висновок № 6093, склав Звіт про оцінку актомобіля «Toyota RAV-4» р/н [NUMBER] . Згідно вказаного висновку, вартість матеріального збитку КТЗ «Toyota RAV-4», р/н [NUMBER] , пошкодженого при ДТП, визначається рівною 435466 (чотириста тридцять пять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 41 копійка (т.1 а.с.26-48). Відповідно до\~ч.1\~ст.102\~ЦПК України\~ висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Як зазначає позивач та не оспорюється відповідачем, після набрання постановою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, оскільки у відповідача був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторним (транспортним) бюро України було відшкодовано частину збитків в розмірі 100000,00 грн. (т.1 а.с.25). Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч.2\~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В силу\~ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до\~ст. 22 Закону України №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.29\~Закону\~України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п.п. "а" п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, згідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Згідно до ст. 28 Закону 1961-ІV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч.1\~ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2\~ст.1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст.\~1167 ЦК України). Проте відповідач зазначені обставини суду не довів, належні та допустимі докази з цього приводу не представив. Як роз`яснив\~Пленум\~Вищого\~спеціалізованого суду\~України\~з\~розгляду цивільних\~і\~кримінальних\~справ в\~п.4\~Постанови «Про\~деякі питання\~застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів про\~відшкодування\~шкоди,\~завданої\~джерелом підвищеної\~небезпеки» №4\~від\~01.03.2013\~р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК \~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як видно із змісту звіту №29-03-19, його складено експертом ТОВ «АВТО ОДЕКС» за заявою [PERSON] , огляд автомобіля «TOYOTA RAV-4» , р/н [NUMBER] , проводився 29.03.2019р., в світлий час доби у присутності власника ТЗ [PERSON] , учасник ДТП [PERSON] запрошувався на огляд телефонограмою (т.1 а.с.43), однак в призначений час не з`явився. Оскільки таке дослідження проведено за заявою позивача, судом окремо експертиза не призначалася і клопотань з цього питання з боку відповідача не надходило, суд вважає, що представлене позивачем дослідження є належним доказом і відноситься до письмового доказу, оскільки стосується обставин справи, тому доводи відповідача, як недопустимого доказу, судом розглядається критично. Крім того, для спростування висновків оцінювача [PERSON] не було надано іншого доказу. Твердження відповідача [PERSON] про те, що протиправність дій водія ТЗ «Tоyоta RAV-4», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , підтверджується висновком судового експерта-автотехніка [PERSON] бюро судових експертих «Альфа+» від 05.07.2019р., в якому експерт зазначає, що водій автомобіля «Tоyоta RAV-4», державний реєстраційний номер [NUMBER] не належно реалізував вимоги п.12.3 ПДР про своєчасне реагування на небезпеку (маневруючий вліво автомобіль [NUMBER] ), мав можливість попередити настання ДТП, зупинивши автомобіль, не доїжджаючи до місця зіткнення, не приймаються\~судом до\~уваги як\~підстава для\~відмови у\~стягненні шкоди, оскільки в цьому ж звіті зазначено, що « по технічним вимогам не можливо вимагати від водія автомобіля «Tоyоta RAV-4» одночасно контролювати подію в напрямку руху автомобіля, яким він керує, та автомобіля позаду нього. Там же зазначено, що «в умовах події, яка розглядається, необхідні дії водія автомобіля BMW3181 регламентувались вимогами п.10.1, 10.3 ПДР, які передбачають забезпечення безпеки іншим учасникам руху перед початком та в ході зміни напрямку руху, в тому числі і водіям, які рухаються в крайній лівій смузі. Зокрема, в конкретиці, яка розглядається, водію автомобіля BMW3181, безпосередньо перед початком зміни руху слідувало впевнитися в безпеці маневру та своєчасно відмовитися від перетину смуги лівіше, щоб надати дорогу водію автомобіля «Tоyоta RAV-4», який рухався зліва від автомобіля BMW3181, а отже, з технічної точки зору дії водія автомобіля BMW3181 не відповідали вимогам п.10.1 та п.10.3, що стало необхідною умовою для виникнення ДТП (т.1 а.с.105,108). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. В результаті протиправних дій відповідача, які полягали в порушенні ПДР, позивачу [PERSON] , були завдані збитки у розмірі 435466,41 грн., позивач отримав від МТСБУ суму страхової виплати 100000,00 грн. Оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд прийшов до висновку, з урахуванням доведеності позивачем протиправної, винної поведінки [PERSON] , яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою [PERSON] шкодою, завданою пошкодженням автомобіля «Tоyоta RAV-4» в результаті ДТП 19.03.2019р., вимога позивача про стягнення 335466,41 грн. (435466,41-100000) з відповідача [PERSON] є законною, тому підлягає задоволенню, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Згідно з нормами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до норми ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.\~ Відповідно до п.5 постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, які викладені у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також рішення Європейського суду з прав людини. З урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань, які зазнав позивач, що спричинені постійними стресами і вимушеною відсутністю можливості користуватися власним майно тривалий час, які виражаються у душевних та психічних стражданнях, і, як наслідок, в порушені звичайного способу життя, що беззаперечно призвело до змін в психо-емоційному стані, а індивідуальні-психологічні прояви перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості, що у свою чергу завдає йому моральних страждань, суд оцінюючи усі докази в сукупності, вважає, що розмір моральної шкоди завданої позивачу [PERSON] в 20000 грн. буде достатньою компенсацією за моральні переживання, перенесені позивачем в результаті пошкодження його транспортного засобу та порушення звичайного укладу життя. Також позивач просив стягнути судові витрати, які складаються з витрат по сплаті оцінки матеріального збитку в розмірі 2500,00 грн, сплаченого судового збору в розмірі Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №29-03-19 [PERSON] сплатив ТОВ «АВТО ОДЕКС». 2500,00 грн. за здійснення оцінки матеріального збитку автомобіля «Tоyоta RAV-4», державний реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с.45). Відповідно до вимог ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути також судовий збір у розмірі 3554,66 грн (355466,41*1%) грн.

Outcome: partial