Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

30.04.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ "Дівіс і Ко" про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, вказавши, що 30.10.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу ТК 0610, предметом якого був комплект косметичної продукції під товарним знаком «Desheli». Вважає, що з боку відповідача мала місце недобросовісна підприємницька діяльність, оскільки їй був проданий несертифікований товар, та вона була введена в оману щодо істотних умов цього договору. У жовтні 2013 року вона була запрошена відповідачем для участь в СПА процедурах, які саме процедури будуть проводитися, їй не було повідомлено, при цьому її запевнили, що їй проведуть абсолютно безкоштовно очищення обличчя і косметичні процедури. 30.10.2013 року вона з'явилася на прийом, працівники відповідача нанесли їй на половину обличчя крем, використовували при цьому якийсь апарат, про який пояснили, що це ексклюзивний медичний прилад для розгладжування зморшок. Потім запропонували придбати цей прилад абсолютно безкоштовно, зауваживши, що така акція діє лише сьогодні, для пенсіонерів, а дійсна вартість цього приладу складає 3200 гривень. Окрім безкоштовного приладу, їй запропонували придбати натуральні косметичні засоби у розстрочку, не віддаючи прилад без них та акцентуючи її увагу на тому, що тільки сьогодні діє спеціальна знижка на вартість цього товару для пенсіонерів. Її переконали у вигідності покупки, та вона розуміла, що за все вона повинна була заплатити 6000 гривень, в розстрочку на 24 місяці. Працівник відповідача з'ясувала її особисті дані та надала документи для підписання. У зв'язку з тим, що вона має хронічне захворювання очей, погано бачить та не маючи при собі окулярів для читання, а також довірившись працівникам відповідача, вона, не читаючи умов договору, підписала його та відповідач передав їй придбаний товар. Згодом на мобільний телефон їй надійшло SMS- повідомлення, з якого вона дізналася про необхідність погасити кредит. Тільки після цього, ознайомившись з умовами договору, який підписала, вона дізналася, що ціна товару за умовами договору склала 12300 гривень, а не гарантовані їй 6000 гривень. Звернувшись до відповідача з проханням розірвати договір та прийняти назад товар, їй було відмовлено та працівник відповідача запевнив її, що у разі наявності алергія на їх продукцію (а це можливо встановити тільки в ході її використання), вони розірвуть з нею договір та повернуть грошові кошти. Повіривши працівнику відповідача, вона стала користуватися цією продукцією, у ході використання якої у неї виявилася алергічна реакція на шкірі обличчя, в результаті чого вона знов звернулася до працівників відповідача, на що останні дали їй додаткові рекомендації та переконали, що алергічної реакції не може бути, оскільки всі косметичні засоби створені на натуральній основі. Згодом вона припинила користуватися косметичною продукцією відповідача, після чого неодноразово зверталася до відповідача з проханням розірвати з нею договір і повернути кошти, однак такі звернення не дали бажаного результату. Потім їй стало відомо про те, що придбаний нею товар не мав сертифіката якості, а косметичні засоби не є натуральними. У зв'язку з вищевикладеними обставинами вона була змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу № ТК 0610 від 30.10.2013 року, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 12300 гривень. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі на підставах, вказаних в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2013 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ "Дівіс і Ко" було укладено договір купівлі-продажу № ТК 0610, предметом якого був комплект косметичної продукції під товарним знаком «Desheli», вартість товару складала 12300 гривень /а.с. 6/. До вищевказаного договору були додані: додаткова угода до договір купівлі-продажу № ТК 0610 від 30.10.2013 року, відповідно до якої клієнтам компанії надається безкоштовна діагностика обличчя і консультація косметолога 1 раз на місяць протягом року, подальші відвідини косметолога з 80% знижкою, а також можливість набувати косметичну продукцію, що входить до складу кейса зі знижкою 50 % /а.с. 7/; специфікація товару до укладеного договору від 30.10.2013 року /а.с. 8/; акт приймання-передачі товару до укладеного договору від 30.10.2013 року /а.с. 9/. Також 30.10.2013 року між позивачкою [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 401543432, відповідно до якого [PERSON] отримала споживчий кредит у розмірі 12300 гривень на умовах строковості та повернення, зі сплатою 0,01% річних з кінцевою датою повернення 31.10.2015 року /а.с. 10/. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Частиною 1 п. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживача" передбачає, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до ч. 6 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" усі правочини, здійснені з використанням такої схеми, є недійсними. Згідно ч.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживача» підприємницька діяльність є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч.1, 2 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з п.п.7, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Судом встановлено, що комплект косметичної продукції «Desheli», який був предметом укладеного договору, не мав сертифікату якості, крім того з боку відповідача мала місце недобросовісна підприємницька діяльність, оскільки позивачка була введена в оману щодо істотних умов цього договору, зокрема ціни та якості товару. Крім того, договір купівлі-продажу № ТК 0610 від 30.10.2013 року та кредитний договір № 401543432 від 30.10.2013 року позивачка підписала не читаючи умов договорів, необачно довірившись працівникам відповідача, та, оскільки не могла прочитати його через наявне у неї хронічне захворювання очей та відсутність необхідних окулярів, що підтверджується рецептом від 28.04.2014 року /а.с. 11/. На думку суду, укладаючи договір купівлі-продажу № ТК 0610 від 30.10.2013 року, позивачка була введена в оману щодо його істотних умов, внаслідок недобросовісної підприємницької діяльності відповідача, а тому даний договір суд визнає недійсним, і за таких обставин, відповідно до ст. 229 ч. 2 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки грошові кошти у розмірі 12300 гривень.

Outcome: approved