Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 07 вересня 2010 року з вини відповідача [PERSON], який керував автобусом «ПАЗ» державний номерний знак [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить на праві власності [PERSON] Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2010 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 6 366,74 грн., в тому числі 20% ПДВ. 09 вересня 2010 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 5 305,62 грн., виходячи з наступного розрахунку : 6 366,74 грн. (матеріальна шкода) - 1 061,12 грн. (20% ПДВ). Крім того, позивач поніс витрати на аварійного комісара в розмірі 200,00 грн., а всього 5 505,62 грн. Листами Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але нажаль сума відшкодування сплачена не була, тому звернулись з даним позовом до суду в якому просили стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Черкаське АТП 17127» на користь позивача грошові кошти в сумі 5505,62 грн. та судові витрати в сумі 993 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, але скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просив їх задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача ПАТ «Черкаське 17127» в судове засідання не з'явився, але скерував заперечення, мотивуючи, що підстави для цивільної відповідальності ПАТ "Черкаського АТП 17127" перед позивачем лише через те, що підприємство є орендарем джерела підвищеної небезпеки відсутні. Тягар цивільної відповідальності в таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода. Оскільки відповідач по справі [PERSON] в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з [PERSON] і був його працівником, керував транспортним засобом в силу своїх трудових обов'язків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини працівника, з підстав передбачених ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, має нести виключно [PERSON], як роботодавець по відношенню до [PERSON] Просив в задоволенні позову в частині, що стосується ПАТ "Черкаське АТП 17127" відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2010 року між ФОП [PERSON] (Орендодавець) та ПАТ "Черкаське АТП 17127" (Орендар) було укладено договір оренди автобуса. Предметом даного договору є оренда, на умовах визначених договором, автобуса марки ПАЗ 32054, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 07.09.2010 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса ПАЗ 32054, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] (власник [PERSON]) та транспортного засобу ВАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві приватної власності. Ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2010 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 09 вересня 2010 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 2055/10 від 27 вересня 2010 року розмір пошкодженого автомобіля складає 6 366,74 грн., в тому числі 20% ПДВ. Відповідно до видаткового платіжного доручення № 368 від 01 лютого 2011 року позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 5305,62 грн. Крім того, останній поніс витрати на аварійного комісара в розмірі 200,00 грн., а всього 5 505,62 грн. Згідно зі ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 ст. 1188 ЦКУ передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України - якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує (такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). За умовами укладеного договору оренди, зокрема п. 1.2 - водії знаходяться в трудових відносинах з Орендодавцем. Витрати на утримання водіїв, відповідальність за дотримання водіями вимог нормативних документів з питань охорони праці та безпеки дорожнього руху і інших норм чинного законодавства залишаються за орендодавцем. як за роботодавцем по відношенню до водіїв. Згідно з приписами ст. 1172 ЦК України - юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Крім того п. 6 Постанови визначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту). П. 5.1 Договору оренди, визначено, що орендодавець зобов'язався нести персональну відповідальність за порушення водіями вимог нормативних документів з питань охорони праці та безпеки дорожнього руху. протипожежної безпеки, промсанітарії та наслідків, які виникнуть в разі дорожніх пригод або інших причин. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, враховуючи те, що відповідач по справі [PERSON] в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з [PERSON] і був його працівником, керував транспортним засобом в силу своїх трудових обов'язків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини працівника, з підстав передбачених ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, має нести виключно [PERSON], як роботодавець по відношенню до [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданих представником позивача квитанції розмір витрат пов'язаних зі сплатою судового збору складають 243,60 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд вважає, стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 5 505 грн. 62 коп., 243,60 витрат по сплаті судового збору, а всього 5 749,22 грн.

Outcome: approved