Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. З врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд визнати причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] [INFO] - поважними та визначити достатній додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] [INFO]. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його донька [PERSON] в наслідок трагічного випадку, перебуваючи на відпочинку разом з відповідачем у м. Башка Вода в Республіці Хорватія. Остання являлася дружиною відповідача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до усної домовленості між [PERSON] та [PERSON] все майно належне на праві власності [PERSON] на момент її смерті мало перейти у власність онуці позивача та яка є донькою відповідача - [PERSON] в порядку спадкування. Саме у зв'язку з даними обставинами позивачем не було вчасно подано заяву прийняття спадщини. Однак після смерті 30 серпня 2015 року [PERSON] - онуки позивача, стало відомо, що спадщину яка була відкрита після смерті [PERSON], окрім [PERSON] було також прийнято відповідачем в рівних долях. Таким чином, позивач стверджує, що пропустив строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] своєї доньки [PERSON] з поважних причин, так як вважав, що дане майно перейде у власність в порядку спадкування виключно до [PERSON]. Представник позивача, що також предстваляв в ході судового розгляду третю особу [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково надала пояснення аналогічні викладених в позовній заяві. Зазначаючи при цьому, що третя особа [PERSON] відмовилася в ході судового розгляду підтримувати свої позовні вимоги, а підтримала позов [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Додатково надав пояснення, що викладенні в письмових запереченнях на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи. Представник третьої особи Десятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Виходячи з вимог ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] [INFO], яка є донькою позивача, у встановлений законом строк позивач не звернулася до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки на його думку все спадкове майно мало перейти до доньки померлої та онуки позивача [PERSON]. В подальшому 30 серпня 2015 року померла донька спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 13216 від 31 серпня 2015 року. Виходячи з вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 967/2007 відносно майна померлої [INFO] [PERSON], з часу відкриття спадщини після її смерті, яка є дочкою Позивача та дружиною Відповідача пройшло більше 9 (дев'яти) років, протягом яких Позивач жодним чином не прагнув отримати спадкове майно. Однак, лише після смерті [PERSON] - доньки спадкодавця в позивача з'явився інтерес в отриманні майнової вигоди, шляхом незаконного позбавлення Відповідача права на отримання спадкового майна. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, Позивач взагалі не звертався до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини ні після смерті дочки [PERSON] - дружини Відповідача, ні після смерті онуки [PERSON] - дочки Відповідача. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - задоволенню не підлягають, оскільки стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини в період з 25.07.2007 року, з моменту відкриття спадщини померлої [PERSON], по дату звернення до суду, а також не надано доказів того, що позивач був позбавлений можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у разі відмови у задоволенні позову в сумі 8 100,00 грн., суд приходить до наступного. Згідно з п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», в яких зазначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надані в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). У звя'язку з чим суд відмовляє в задоволенні даної вимоги так, як не вбачає підстав для стягнення з позивача витрат на правову допомогу, що були понесенні стороною відповідача у розмірі 8 100,00 грн. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed