Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: реєстраційна служба Великописарівського районного управління юстиції в особі сектора державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно, в якому зазначає, що [INFO] в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається: з грошових коштів на особовому рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», на які за заповідальним розпорядженням померлого позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, а також з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,05 га, за тією ж адресою, виділеної для будівництва та обслуговування житлових та господарських будівель, придбаними померлим [PERSON] за договорами купівлі-продажу від 04.08.2004 року, що були нотаріально посвідчені державним нотаріусом В.Писарівської ДНК, однак державна реєстрація права власності на нерухоме майно померлим [PERSON] не була проведена. За життя [PERSON] заповіту не посвідчував. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого, але у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи - реєстраційної служби Великописарівського районного управління юстиції в особі сектора державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - у судове засідання не з'явився, однак надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Кириківка В.Писарівського району Сумської області помер [PERSON], актовий запис №46 від 27.08.2013 року (а.с.7). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39334886 від 12.01.2015 року від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с.41-42). З матеріалів справи (а.с.10,40) вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], за заявою дружини [PERSON] про прийняття спадщини за законом відкрита спадкова справа В.Писарівською держнотконторою 08.05.2014 року за р.№ 52 та видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на грошові кошти 08.05.2014 року за р.№319. У відповідності до договору купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] Сумської області від 04.08.2004 року вбачається, що за вказаним договором померлий [PERSON] придбав згаданий житловий будинок у продавця [PERSON] (в особі представника [PERSON], яка являється відповідачем по справі), однак, як вбачається з договору (відсутність відмітки БТІ про державну реєстрацію права власності), а також з довідки Охтирського МБТІ № 354 від 04.09.2014 року та інших матеріалів справи (а.с.12,14-19) державна реєстрація права власності на нерухоме майно [PERSON] за життя здійснена не була. Згідно довідки ТОВ «БТІЕ» від 04.09.2014 року за № 354 станом на 31.12.2012 року домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.13). У відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлових та господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] від 04.08.2004 року, вбачається, що за вказаним договором померлий [PERSON] придбав згадану земельну ділянку у продавця [PERSON] (в особі представника [PERSON]). Однак, за життя померлий [PERSON] не зареєстрував своє право власності, не звернувся за виготовленням та не отримав державний акт про право власності на вказану земельну ділянку; до матеріалів справи позивачем надана копія Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,056 га по [ADDRESS] серії СМ № 069130 від 09.07.2004 року, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.20,22). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] померла [INFO] в с.Кириківка В.Писарівського району Сумської області (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до заповіту, посвідченого 09.11.1998 року секретарем Кириківської селищної ради від імені [PERSON], остання у разі смерті все своє майно заповіла на користь доньки [PERSON], яка в межах відкритої [INFO] після смерті [PERSON] спадкової справи за №25 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,5158 га, кадастровий номер 5921282500:05:004:0264, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 009944, виданого 25.10.2001 року та зареєстрованого за №138, на якому мається напис, вчинений державним нотаріусом [PERSON], про перехід права власності до [PERSON] (а.с.63-67). Однак, як вбачається з викладеного вище, вже після посвідчення 09.11.1998 року заповіту [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] 04.08.2004 року уклала договора купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень [PERSON] у судовому засіданні, вона не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно, оскільки вона виступала представником продавця (від імені [PERSON]) за договорами купівлі-продажу цього майна, яке було придбано покупцем [PERSON] Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті чоловіка [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно після смерті [PERSON] підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved