Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про надання їй дозволу на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за кордон України без згоди батька дитини [PERSON] У позовній заяві вказала, що згідно з свідоцтвом про народження дитини відповідач є батьком [PERSON], проте батько не проживає разом з дитиною. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. З метою проведення профілактичного лікування для доньки та її відпочинку за кордоном, позивач неодноразово зверталась до відповідача про надання дозволу для виїзду доньки за кордон, однак останній без обґрунтування згоди не дає. Посилаючись на викладене, позивач дозволити малолітній [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої [PERSON] за межі України з 05.05.2017 року по 10.09.2017 року до Єгипту та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії та з 01.10.2017 року по 10.03.2018 року до Англії та країн Шенґенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку та надати дозвіл [PERSON], матері, на тимчасове багаторазове вивезення за кордон дочки [PERSON] без згоди батька - [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів (віз) на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі. У судове засідання 17.05.2017 року та 12.06.2017 року відповідач не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи повідомлявся завчасно, у встановленому законом порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника, просить прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серії [NUMBER], актовий запис № 1193 - батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2013 року по справі №333/8774/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.04.2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2013 року залишено без змін. Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-27/3-6424 від 27.03.2017 року про реєстрацію місця проживання особи: [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] За цією ж адресою зареєстрована [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-27/3-6425 від 27.03.2017 року про реєстрацію місця проживання особи. 20.03.2017 року відповідачем, [PERSON], згідно поштового повідомлення, отримано лист [PERSON] про надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон України та оформлення закордонного паспорту. Позивачем відповіді на зазначений лист не отримано, як і не отримано дозволу на виїзд за кордон [PERSON], [INFO]. На даний час у [PERSON] є бажання з дочкою відвідати інші країни, зокрема Єгипет, країни Південної Азії й Південно-Східної Азії, Англію та країн Шенґенської угоди з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Проте, перешкодою для вищезазначеного стало те, що відповідач не надає в добровільному порядку дозволу на виїзд дитини за кордон. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї ь є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; батьки або особи,які їх замінюють,несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Згідно з ст. 154 СК України батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Відповідно до ч. 3ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дочки за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в частині надання дозволу [PERSON] без згоди батька - [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої [PERSON] за межі України та її тимчасового виїзду з 05.05.2017 року по 10.09.2017 року до Єгипту та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії та з 01.10.2017 року по 10.03.2018 року до Англії та країн Шенґенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку . Щодо вимоги позивача в частині надання дозволу [PERSON], матері, на тимчасове багаторазове вивезення за кордон дочки [PERSON] без згоди батька - [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів (віз) на виїзд дитини за кордон без згоди батька, то суд вважає, що чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення та у конкретну країну або країни, у яких перебуватиме дитина протягом одного виїзду. Таким чином, надання судом дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька, який не позбавлений батьківських прав, можливості брати участь у вихованні дитини та можливості спілкування з ним. А тому, суд прийшов до висновку, що у цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що судом задоволено лише одну позовну вимогу з двох пред'явлених, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у виді судового збору в розмірі 320,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial