Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі: Волочиської районної державної адміністрації, Волочиської центральної районної лікарні звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що вироком Волочиського районного суду від 07.04.2017 [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Потерпілий [PERSON]внаслідок отриманих тілесних ушкоджень упродовж 20 днів перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Волочиської ЦРЛ з 29.12.2016 по 18.01.2017. Сума витрат, понесених Волочиською ЦРЛ внаслідок лікування потерпілого від злочину [PERSON] становить 4377 грн. 60 коп. Оскільки несплата [PERSON] в добровільному порядку, шкоди заподіяної Волочиській ЦРЛ, яка фінансується з державного та районного бюджету, негативно впливає на поповнення бюджету, що суттєво порушує інтереси держави, прокурор з відповідним позовом в інтересах держави звернувся до суду. Прокурор в судовому засіданні заявлений позов підтримав за обставин викладених у ньому, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Представники Волочиської ЦРЛ та Волочиської РДА в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника Волочиської ЦРЛ надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає. Волочиська РДА заяв до суду не направляла. Вислухавши пояснення прокурора, відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 29.12.2016 близько 19:20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи т/з "ВАЗ-21013" д.н.з [NUMBER], рухаючись по автодорозі "Під'їзд до м. Волочиськ" у напрямку від м. Волочиськ до с. Гарнишівка Волочиського району, на 9 км+330 м в с. Користова Волочиського району, в районі мосту, допустив наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта від 31.01.2017 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Зазначене вище підтверджується вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.04.2017, який набрав законної сили 11.05.2017, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с. 6-7). В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню факти встановленні вироком суду, який набрав законної сили. З довідки Волочиської ЦРЛ № 541 від 09.06.2017 вбачається, що потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 29.12.2016 по 18.01.2017, що становить 20 л/днів. Сума витрат понесених лікарнею становить 4377,60 грн. (а.с. 10). За загальним правилом, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину (ст. 1206 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. В цілому ж, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно з вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Згідно з довідки № 10-12/1386/16-р від 20.07.2016, Волочиська ЦРЛ фінансується за рахунок субвенцій державного та районного бюджету, розпорядником коштів лікарні є Волочиська РДА (а.с. 9). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 29.12.2016 внаслідок ДТП спричинив [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні у Волочиській ЦРЛ, а тому остання понесла витрати на суму 4377 гривень 60 копійок. Між вказаними витратами та діянням відповідача є причинний зв'язок, відтак зазначені кошти мають бути стягнуті з відповідача для зарахування до районного бюджету. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, в даному випадку, судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved