Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку в майні та розподіл майна набутого в шлюбі, витребування майна з чужого незаконного володіння. 22 лютого 2013 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], гаражного кооперативу "Автомобіліст", третя особа - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання права власності на майно, який ухвалою Нетішинського міського суду від 12.03.2013 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Згідно позовної заяви, заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, пояснень позивачки - відповідачки та її представника в судовому засіданні, 05.09.2001 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 26 грудня 2010 року відповідач - позивач пішов з дому і припинив з нею подружні стосунки. Рішенням Нетішинського міського суду від 28.01.2011 року шлюб між ними розірвано. Під час спільного проживання, у 2004 році за згодою [PERSON] відповідач - позивач став членом гаражного кооперативу "Автомобіліст", оплативши незавершений будівництвом гараж [NUMBER], який вони в подальшому добудували. Однак, [PERSON] з невідомих причин завершений будівництвом гараж не ввів в експлуатацію та не отримав свідоцтво про право власності на нього. У вересні 2005 року вони придбали житловий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS], а разом з ними шафу бувшу у користуванні вартістю 60 гривень, ліжко вартістю 50 гривень та два ліжка вартістю по 40 гривень кожне. За час спільного проживання в шлюбі у вказаний будинок вони також перевезли належне [PERSON] майно: кухонний гарнітур "Кристина" виробництва Польщі вартістю 1000 гривень, телевізор "Оріон" - 1000 гривень, посуд на загальну суму 540 гривень: 5 супових тарілок по 12 гривень кожна, 12 великих підставних тарілок по 10 гривень кожна, 10 десертних тарілок по 8 гривень кожна, 4 чашки по 12 гривень кожна, 4 тарілочки для чаю по 10 гривень кожна, заварник вартістю 16 гривень, цукорницю вартістю 10 гривень, комплект ложок та виделок по 6 штук, всього 12 по 3 гривні кожна, 2 каструлі по 35 гривень кожна, дві сковорідки - більша вартістю 40 гривень, менша - 30 гривень. Вартість вказана з урахуванням часу придбання та зносу. Крім того, вони спільно придбали для використанні в будинку в с.Новий Кривин газову плиту, електровипромінювач, тиски, газонокосилку, бетономішалку, зварювальний апарат, бензопилку, болгарку, два холодильники - один бувший у користуванні радянського виробництва та один бувший у користуванні виробництва Німеччини, бойлер на 50 літрів, насосну станцію, 4 вулики, медогонку, душову кабіну з обладнанням до неї, 10 кв.м. лінолеуму для облаштування кухні. Після розірвання шлюбу [PERSON] фактично позбавив [PERSON] можливості користуватися придбаним житловим будинком в с.Новий Кривин, тому вона змушена була звернутися до Славутського міськрайонного суду з позовом про визначення часток в будинковолодінні та усунення перешкод в користуванні ним, який був задоволений. Однак доступ до даного будинку вона отримала лише 01.03.2013 року, коли [PERSON] передав їй ключі під час виконання даного рішення суду державним виконавцем. До того часу вона не мала можливості користуватися вищевказаним належним їй майном та спільно нажитим, оскільки воно знаходилось в цьому будинковолодінні. Крім того, за час спільного проживання вони купили автомобіль "Skoda Oktavia" за кредитні кошти в сумі 75000 гривень, які були отримані на підставі кредитного договору, укладеного 11.09.2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] В подальшому даний автомобіль [PERSON] зареєстрував на себе, отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та державний номер "[NUMBER]". Враховуючи висновки судових експертиз про вартість автомобіля та гаража, а також досягнуту домовленість про вартість іншого спільно нажитого майна, позивачка - відповідачка [PERSON] просила набуте під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбу майно розділити в натурі та виділити їй електровипромінювач вартістю 300 гривень, бойлер на 50 літрів - 800 гривень, холодильник бувший у користуванні виробництва Німеччини - 1000 гривень, 4 вулики по 100 гривень кожний, загальною вартістю 400 гривень, душову кабінку із обладнанням до неї - 1900 гривень, насосну станцію - 1200 гривень, 10 кв.м. лінолеуму для кухні - 450 гривень, ліжко - 50 гривень, а всього на суму 6100 гривень. Визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів використаних на будівництво гаража та право на здачу гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі "Автомобіліст" в експлуатацію і отримання правовстановлюючих документів на нього. Виділити [PERSON] в натурі наступне майно: газову плиту вартістю 200 гривень, медогонку - 250 гривень, газонокосилку - 1700 гривень, бетономішалку - 1700 гривень, зварювальний апарат - 600 гривень, бензопилку - 700 гривень, болгарку - 800 гривень, холодильник бувший у користуванні радянського виробництва - 200 гривень, два ліжка по 40 гривень кожне загальною вартістю 80 гривень, шкаф - 60 гривень, а всього на суму 6290 гривень. Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію - 95 гривень. Визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль "Skoda Oktavia", 2001 року випуску, державний номер "[NUMBER]" та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію в розмірі 51157 гривень 60 копійок за переполучене майно в натурі - автомобіль. Зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] належне їй майно: кухонний гарнітур "Кристина" виробництва Польщі вартістю 1000 гривень, телевізор "Оріон" - 1000 гривень, посуд на загальну суму 540 гривень: 5 супових тарілок по 12 гривень кожна, 12 великих підставних тарілок по 10 гривень кожна, 10 десертних тарілок по 8 гривень кожна, 4 чашки по 12 гривень кожна, 4 тарілочки для чаю по 10 гривень кожна, заварник вартістю 16 гривень, цукорницю вартістю 10 гривень, комплект ложок та виделок по 6 штук, всього 12 штук по 3 гривні кожна, 2 каструлі по 35 гривень кожна, дві сковорідки - більша вартістю 40 гривень, менша - 30 гривень, а всього на суму 2540 гривень. Просила стягнути з [PERSON] судові витрати у справі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. Згідно зустрічної позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, пояснень відповідача - позивача та його представників, завершений будівництвом гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі "Автомобіліст" [PERSON] придбав без оформлення будь - яких документів ще до укладення шлюбу з [PERSON] восени 2000 року за 700 доларів США, що еквівалентно 5600 гривень. Йому належить пайовий внесок на гараж у розмірі 700 доларів США, який він оплатив забудовнику. Оскільки на даний гараж не оформлено право власності [PERSON] є його користувачем, а гараж належить гаражному кооперативу "Автомобіліст". Так як він повністю вніс пай на гараж наданий йому у користування і придбав його до шлюбу, тому за ним слід визнати права приватної власності на цей гараж. Довідка гаражного кооперативу "Автомобіліст" про те, що він став членом кооперативу у 2004 році не відповідає дійсності. Крім того, 11.09.2008 року [PERSON] уклав кредитний договір з ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та отримав кошти в сумі 75000 гривень, які за спільною згодою з [PERSON] були використані для придбання автомобіля "Skoda Oktavia". Всього банку слід було сплатити 75000 грн. тіла кредиту, 6850,74 грн. страхових сум та 46613 грн. відсотків за користування кредитними коштами, а всього: 128464,74 грн., відповідно по 64232, 33 грн. має сплатити кожен з подружжя. Проживаючи з [PERSON] до 26.12.2010 року вони по даному кредитному зобов'язанню сплатили 55055,9 грн., відповідно позивачка - відповідачка виконала кредитні зобов'язання в розмірі 27527, 95 грн. Припинивши подружні стосунки [PERSON] продовжував самостійно погашати кредит і сплатив 100936,79 грн., перекривши у такий спосіб зобов'язання [PERSON] на суму 36704,38 грн. Враховуючи те, що вартість автомобіля складає 75000 гривень і це не оспорюється [PERSON], частка кожного з подружжя складає 37500 грн. Оскільки, позивачка - відповідачка просить визнати право приватної власності на автомобіль за [PERSON], він погоджується сплатити їй компенсацію за її частку в сумі 795,62 грн. Крім того, відповідач - позивач вважає, що так як житловий будинок в с.Новий Кривин Славутського району Хмельницької області належить йому та [PERSON], тому насосну станцію, душову кабінку та вагонку, якою оббито фасад будинку слід визнати їх спільною частковою власністю. Крім того, маючи доступ до вказаного будинку, позивачка - відповідачка значну частину майна, в тому числі належного їй, вивезла. Бойлер він купляв вже після розірвання шлюбу, тому він є його особистою приватною власністю. На підставі наведеного, [PERSON] просив визнати за ним право приватної особистої власності на гараж [NUMBER], що в гаражному кооперативі "Автомобіліст" та бойлер. Визнати спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] насосну станцію, вагонку, якою оббито фасад будинку в с.Кривин Славутського району Хмельницької області, душову кабінку з обладнанням до неї. Визнати спільною сумісною власністю подружжя кредитні зобов'язання перед ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором №014/2295/82/2280 від 11 вересня 2008 року на загальну суму 128464,74 грн. Враховуючи частки у кредитних зобов'язаннях, участь кожного з подружжя у їх виконанні, визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль "Skoda Oktavia" р.н.з "[NUMBER]" зі сплатою [PERSON] грошової компенсації в сумі 795,62 грн. Поділити спільно нажите під час шлюбу майно, з якого виділити [PERSON]: 4 вулики по 100 гривень кожний на суму 400 гривень, медогонку вартістю 250 гривень, газонокосилку вартістю 1700 гривень, бетономішалку вартістю 1000 гривень, зварювальний апарат вартістю 600 гривень, бензопилу вартістю 700 гривень, болгарку вартістю 800 гривень, ліжко вартістю 40 гривень, а всього на загальну суму 5490 гривень. Виділити [PERSON] наступне майно: електровипромінювач вартістю 300 гривень, холодильник бувший у використанні виробництва Німеччини вартістю 1000 гривень, 10 кв.м. лінолеуму для кухні вартістю 450 гривень, два ліжка вартістю 40 гривень кожне на суму 80 гривень, газову плиту вартістю 200 гривень, холодильник бувший у використанні радянського виробництва вартістю 200 гривень, шафу вартістю 60 гривень, а всього на суму 2290 гривень. В даному варіанті розподілу майна [PERSON] зобов'язався сплатити [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 3200 гривень. У разі прийняття рішення на його користь [PERSON] просив зобов'язати [PERSON] повернути належне йому майно: медогонку, газонокосилку, зварювальний апарат, болгарку, бензопилу та комплект ключів від автомобіля "Skoda Oktavia" р.н.з "[NUMBER]" та повернути до житлового будинку в с.Кривин Славутського району Хмельницької області душову кабінку з обладнанням до неї. Стягнути з [PERSON] судові витрати у праві. В судовому засіданні відповідач - позивач просив відмовити в задоволені позову [PERSON] Він та представник позивачки - відповідачки погодили, що вартість бетономішалки становить 1700 гривень, душової кабінки з обладнанням до неї - 1900 гривень, насосної станції - 1200 гривень. [PERSON] пояснив, що перебуваючи в шлюбі вони не купляли холодильник бувший у використанні виробництва Німеччини, тиски та 10 кв.м. лінолеуму для облаштування кухні в с.Новий Кривин Славутського району Хмельницької області, а одне з ліжок він здав на металобрухт. Крім того, електровипромінював, медогонку, душову кабінку з обладнанням до неї, газонокосилку, зварювальний апарат, бензопилку, болгарку та посуд [PERSON] вивезла з їх будинку в с.Новий Кривин. З належного їй майна там є лише кухонний гарнітур, а телевізор "Оріон" він віддав знайомому на ремонт. Відповідач - позивач також пояснив, що на даний час він повністю погасив кредитні зобов'язання за кредитним договором від 11.09.2008 року. Представник відповідача - позивача просила відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задоволити, посилаючись на обставини викладенні в останньому. Представник гаражного кооперативу "Автомобіліст" [PERSON] пояснив, що в листопаді 2000 року він став головою кооперативу та почав займатися оформленням прав на земельну ділянку під ним. У 2001 році кооперативу була виділена земельна ділянка у постійне користування та проведено світло. Поруч знаходився гаражний кооператив "Мітра" та гаражний кооператив "Долг". Починаючи з 2000 року власники гаражів в кооперативі "Мітра" почали писати заяви про включення їх в члени кооперативу "Автомобіліст". На даний час повного та достовірного списку членів гаражного кооперативу немає, тому що він складається по мірі звернення власників гаражів. Немає такого списку і станом на 2000 рік. У 2004 році він від імені кооперативу уклав договір оренди земельної ділянки під ним, тому довідки про членство в кооперативі за його вказівкою видаються із зазначенням дати вступу - 2004 рік. Але якщо член гаражного кооперативу пояснює, що купив гараж без документів та став членом кооперативу раніше, то він просить, щоб дану інформацію письмово підтвердили його сусіди. Іншим чином встановити час придбання гаража і вступу в члени гаражного кооперативу неможливо. В даному випадку довідку [PERSON] про членство в кооперативі з 2000 року він надавав виходячи з пояснень свідків та його заяви про вступ. Довідку від 2011 року не слід брати до уваги, оскільки сусіди підтвердили членство [PERSON] в кооперативі з 2000 року. Гаражний кооператив не є власником побудованих гаражів. Зазначив, що при вирішенні спору покладається на думку суду. Представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву в якій зазначив, що при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань. Допитана як свідок позивачка - відповідачка [PERSON] пояснила, що під час перебування в шлюбі з [PERSON] у 2004 році вони купили гараж у її колеги по роботі [PERSON] за 500 доларів США, а до цього відповідач - позивач зберігав свій автомобіль в гаражі, який орендував у знайомого. Гараж купляли без оформлення документів, [PERSON] передав продавцю гроші і переписав гараж в кооперативі на себе. У 2005 році вони купили дачу в с.Новий Кривин, куди перевезли придбані нею ще до шлюбу кухонний гарнітур, телевізор "Оріон" та посуд, який вказаний в позові. Крім того, вони придбали на дачу газонокосилку, бетономішалку, зварювальний апарат, душову кабіну з обладнанням до неї, бойлер, насосну станцію та електровимромінювач до неї, 4 вулики, медогонку, газонокосилку, вагонку, лінолеум для кухні, два холодильники бувші в користуванні та електроінструменти. Все вказане майно залишилося на дачі, вона його не забирала, оскільки після припинення сімейних відносин не мала туди доступу. Ключі від дачі отримала лише 01.03.2013 року під час виконання рішення Славутського міськрайонного суду про поділ майна, в присутності державного виконавця. До цього, останній раз була на дачі восени 2010 року. Після отримання ключів дачу не оглядала, тому не знає, що там зараз знаходиться. Крім того, у 2007 року вони купили автомобіль за гроші в сумі 75000 гривень, які були отримані [PERSON] в кредит, який до припинення шлюбних відносин сплачували за спільні кошти. Свідки [PERSON] - голова Новокривинської сільської ради, [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що 31.01.2013 року за зверненням [PERSON] вони здійснили огляд майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вони описали все цінне майно, яке побачили в будинку та сараї, про що склали акт. Крім зазначеного в акті там були ще 4 вулики. Шкафи на кухні та шафу в кімнаті не відкривали. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2004 році [PERSON] повідомила їй, що вони з [PERSON] купили гараж. Крім того, вона неодноразово була в будинку в с.Новий Кривин, де бачила бетономішалку, зварювальний апарат, душову кабіну, газонокосилку, вулики, медогонку. Також їй відомо, що у 2007 - 2008 роках в даний будинок з квартири [PERSON] були перевезені телевізор, кухонний гарнітур, посуд. Свідок [PERSON] пояснив, що допомагав [PERSON] та [PERSON] робити ремонт в будинку, що знаходиться в с.Новий Кривин і бачив там зварювальний апарат, болгарку, бойлер, насосну станцію, душову кабіну, кухонний гарнітур, телевізор, холодильник. Свідок [PERSON] - син позивачки - відповідачки пояснив, що гараж купили у 2004 році, до цього [PERSON] ставив свій автомобіль в гаражі, який орендував у знайомого. На дачі в с.Новий Кривин він особисто бачив бетономішалку, зварювальний апарат, вулики, медогонку, газонокосилку, холодильник. Крім того, [PERSON] перевезла на дачу кухонний гарнітур, стіл, стільці, посуд, куплені нею ще до шлюбу з [PERSON] Майно з дачі [PERSON] не забирала, оскільки немала ключів від неї. Суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON], оскільки вони не мають відношення до даного позову. Судом встановлено, що 05 вересня 2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Нетішинського міського управління юстиції, актовий запис № 171. Рішенням Нетішинського міського суду від 28.01.2011 року шлюб між ними було розірвано. Сторони не заперечують, що шлюбні відносини між ними припинилися 26.12.2010 року. 11 вересня 2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2295/82/2280, згідно якого останній отримав кошти на споживчі цілі в розмірі 75000 гривень зі сплатою процентів в розмірі 20,95% річних на строк до 11 вересня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за даним договором, 11.09.2008 року [PERSON] уклала договір поруки. Також виконання зобов'язань [PERSON] було забезпечено іпотекою об'єкта нерухомості - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] Як вбачається розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/2295/82/2280 від 11.09.2008 року, станом на 16.06.2014 року кредит погашено повністю, заборгованість відсутня. За отримані грошові кошти в сумі 75000 гривень [PERSON] та [PERSON] купили автомобіль " Skoda Oktavia", 2001 року випуску, державний номерний знак "[NUMBER]", який 19.09.2008 року зареєстрований на [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 80а від 07.05.2014 року, ринкова вартість автомобіля Skoda Oktavia", 2001 року випуску, державний номерний знак "[NUMBER]", 2001 року випуску, кузов № VIN:[NUMBER] станом на день проведення експертизи становить 102315 гривень 20 копійок. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною 3 статті 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Оскільки кредитний договір від 11.09.2008 року було укладено за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та в інтересах сім'ї, то право власності на отримані за цим договором кошти виникло в обох з подружжя, а отже і спірний автомобіль став об'єктом права їх спільної сумісної власності. Крім того, обов'язок повернути кошти, отримані [PERSON] в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором, виник як в самого позичальника, також і в його колишньої дружини, [PERSON] Той факт, що в подальшому позика була самостійно погашена лише [PERSON] не впливає на розмір його частки, а може бути підставою для регресної вимоги до другого з подружжя - [PERSON] про повернення йому половини сплачених коштів за кредитним договором. В силу ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Враховуючи те, що [PERSON] просила стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 51157 гривень 60 копійок, суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому за [PERSON] слід визнати право приватної власності на автомобіль "Skoda Oktavia", 2001 року випуску, державний номерний знак "[NUMBER]". Водночас суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя кредитних зобов'язань перед ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором № 014/2295/82/2280 від 11.09.2008 року на загальну суму 128464,74 грн. задоволенню не підлягають, оскільки об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є гроші отримані за договором, укладеним в інтересах сім'ї, який в свою чергу створює обов'язки для другого з подружжя. Як вбачається з акту опису майна від 31.01.2013 року, за адресою [ADDRESS] знаходиться наступне майно: ліжка металеві 3 шт., стільці 3 шт., холодильник "Снайге", кухонний гарнітур, шафа, насосна станція, електричний бойлер, пральна машинка "Чайка", газова плита, бетонозмішувач. Згідно видаткової накладної від 17.04.2010 року та чека від 17.04.2010 року, [PERSON] купила душову панель вартістю 436,5 грн., душову кабіну вартістю 1256,36 грн., насосну станцію вартістю 1224,02 грн., трубу металопластикову для гарячої води і опалення вартістю 63,6 грн., попередній фільтр вартістю 214,62 грн. Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони придбали електровипромінювач вартістю 300 гривень, бойлер на 50 літрів вартістю 800 гривень, насосну станцію вартістю 1200 гривень, чотири вулики вартістю по 100 гривень кожний на загальну суму 400 гривень, газову плиту вартістю 200 гривень, холодильник радянського виробництва марки "Снайге" вартістю 200 гривень, душову кабіну з обладнанням до неї вартістю 1900 гривень, два ліжка по 40 гривень кожне загальною вартістю 80 гривень, шафу вартістю 60 гривень, медогонку вартістю 250 гривень, газонокосарку вартістю 1700 гривень, бетономішалку вартістю 1700 гривень, зварювальний апарат вартістю 600 гривень, бензопилку вартістю 700 гривень, болгарку вартістю 800 гривень, всього на суму: 10890 гривень. Сторони погодили вартість вказаного майна. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що бувший у використанні холодильник виробництва Німеччини, тиски та 10 кв.м. лінолеуму для обладнання кухні в с.Новий Кривин він з [PERSON] не купляв. Позивачка - відповідачка не надала суду жодних доказів для підтвердження придбання вказаного майна. Крім того, [PERSON] пояснив, що одне з ліжок він здав на металобрухт і його немає в наявності. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказане майно не підлягає розподілу. Суд не приймає до уваги пояснення [PERSON] про те, що бойлер він купив після розірвання шлюбу, оскільки в підтвердження вказаної обставини він надав не оригінал, а копію товарного чека від 14.03.2011 року, тому він є недопустимим доказом. Також суд не приймає до уваги пояснення [PERSON] про те, що значну частину спільного майна [PERSON] вивезла з будинку, що знаходиться в с.Новий Кривин Славутського району Хмельницької області, оскільки він не надав суду жодних доказів в підтвердження своїх слів. Суд вважає, що покази свідка [PERSON] не підтверджують факт вивезення [PERSON] з будинку в с.Новий Кривин майна, яке вказує [PERSON] Даний свідок пояснив лише те, що в січні 2011 року [PERSON] виносила коробки з даного будинку, однак що в них знаходилося він не бачив. Водночас, з акту про вселення від 01.03.2013 року, складеного державним виконавцем відділу ДВС Славутського районного управління юстиції вбачається, що лише 01.03.2013 року позивачці - відповідачці передано ключі від вказаного будинку під час примусового виконання виконавчого листа, виданого 15.11.2012 року Славутським міськрайонним судом про вселення [PERSON] в житловий будинок по [ADDRESS], зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні цим будинком, надати ключі від вхідних дверей будинку та хліва. Отже, між [PERSON] і [PERSON] слід провести поділ вищевказаного спільного майна загальною вартістю 10890 гривень. Розмір частки кожного з подружжя становить 5445 гривень (10890 грн. :2). Так, [PERSON] слід виділити в натурі у власність: медогонку вартістю 250 гривень, газонокосарку вартістю 1700 гривень, бетономішалку вартістю 1700 гривень, зварювальний апарат вартістю 600 гривень, бензопилку вартістю 700 гривень, болгарку вартістю 800 гривень, а всього на суму 5750 гривень. [PERSON] виділити в натурі у власність: електровипромінювач вартістю 300 гривень, бойлер на 0 літрів вартістю 800 гривень, насосну станцію вартістю 1200 гривень, чотири вулики вартістю по 100 гривень кожний на загальну суму 400 гривень, газову плиту вартістю 200 гривень, холодильник радянського виробництва вартістю 200 гривень, душову кабіну з обладнанням до неї вартістю 1900 гривень, два ліжка по 40 гривень кожний загальною вартістю 80 гривень, шафу вартістю 60 гривень, а всього на суму 5140 гривень. При цьому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошову компенсації різниці вартості часток в розмірі 305 гривень (5445 грн.- 5140 грн.). Як вбачається з довідок гаражного кооперативу "Автомобіліст" № 31 від 20.10.2012 року, № 10 від 15.02.2013 року, згідно заяви від 17.12.2000 року [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову гаража і він був прийнятий в спілку ГК "Автомобіліст". Про членство в кооперативі [PERSON] свідчать сусіди по гаражу [PERSON] та [PERSON] Довідку та витяг з протоколу на приватизацію гаража та земельної ділянки [PERSON] не отримував і гараж не приватизовував. 17.12.2000 року [PERSON] звертався до голови гаражного кооперативу "Автомобіліст" з прохання виділити земельну ділянку під забудову гаража і прийняти його в спілку ГК "Автомобіліст", що підтверджується його заявою від 17.12.2000 року. Суд не приймає до уваги та оцінює критично довідку гаражного кооперативу "Автомобіліст" від 11.01.2011 року про те, що [PERSON] є членом гаражного кооперативу "Автомобіліст" з 2004 року та йому надано місце для будівництва гаража за [NUMBER], оскільки відомості викладені в ній спростовуються вищевказаною заявою від 17.12.2000 року та поясненнями голови гаражного кооперативу "Автомобіліст" в судовому засіданні. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 90-х роках голова гаражного кооперативу "Лісний" виділив йому земельну ділянку для будівництва гаража, де він розпочав будівництво. У 2000 - 2001 роках з приводу купівлі гаража до нього звернулися [PERSON] та [PERSON] В цей період часу, точної дати не пам'ятає, він продав комусь з них за 500 гривень свій недобудований гараж, а фактично будівельні матеріали. Хто саме домовлявся про ціну та хто платив гроші не пам'ятає, вважав, що вони сім'я. Про передачу гаража поставив до відома керівництво гаражного кооперативу, можливо [PERSON] При передачі гаража жодних документів вони не оформляли. Свідок [PERSON] пояснив, що є власником гаража [NUMBER] у гаражному кооперативі "Автомобіліст" і пам'ятає, що [PERSON] купив гараж [NUMBER] в кінці вересня - на початку жовтня 2000 року у чоловіка на ім'я [PERSON]. Добре пам'ятає, оскільки 23 вересня 2000 року його дочка виходила заміж. Гараж був не добудований. Свідок [PERSON] пояснив, що є власником гаража [NUMBER] у гаражному кооперативі "Автомобіліст" і пам'ятає, що [PERSON] купив гараж [NUMBER] осінню 2000 року у чоловіка на ім'я [PERSON]. Проаналізувавши вищевикладені докази, суд приходить до висновку, що гараж [NUMBER] (будівельні матеріали) був придбаний [PERSON] у 2000 році. Згідно п.1 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Отже, гараж [NUMBER] не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає розподілу, оскільки був набутий [PERSON] до шлюбу. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів використаних на будівництво гаража та права на здачу гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі "Автомобіліст" в експлуатацію і отримання правовстановлюючих документів на нього, задоволенню не підлягають. Відповідно до висновку оціночно - будівельної експертизи № 138/013 від 21.11.2013 року, гараж [NUMBER] завершений будівництвом та готовий для введення в експлуатацію, його ринкова вартість станом на 21.11.2013 року складає 33018 гривень. Згідно ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи наведене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права приватної особистої власності на гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі "Автомобіліст" задоволенню не підлягають, оскільки для набуття права власності на нерухоме майно, необхідно прийняти його до експлуатації, а відповідач - позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття гаража до експлуатації. Крім того, чинним законодавством встановлено порядок набуття права власності на завершене будівництвом нерухоме майно, тому суд не може підміняти відповідні державні органи, вирішуючи дане питання. Згідно ст.ст.387, 391 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони перевезли в будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належний [PERSON] кухонний гарнітур "Кристина", телевізор "Оріон" та посуд. Однак позивачкою - відповідачкою не надано доказів того, що саме перерахований нею в позовній заяві посуд та саме в такій кількості було перевезено. Крім того, з матеріалів справи та пояснень [PERSON] вбачається, що 01.03.2013 року вона отримала ключі від вказаного будинку і відповідно вільний доступ до нього, тому має можливість в будь - який час забрати належне їй майно. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] повернути належне їй майно - кухонний гарнітур "Кристина" та посуд, згідно переліку, задоволенню не підлягають. Водночас, суд вважає, що слід зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] телевізор "Оріон" вартістю 1000 гривень, оскільки відповідач - позивач позбавив її можливості користуватися ним, передавши третій особі. В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю. Судові витрати між сторонами підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Так, при поданні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 545 гривень, а [PERSON] - 806 гривень. Згідно квитанції від 20.03.2014 року, [PERSON] сплатила 84,42 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи. Виходячи із заявлених сторонами позовних вимог та проведених судових експертиз для визначення вартості майна, судом встановлено, що [PERSON] заявлено позовні вимоги майнового характеру на суму 76401,6 грн., [PERSON] заявлено позовні вимоги майнового характеру на суму 116312,38 грн. Враховуючи розмір заявлених та задоволених позовних вимог, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 576 гривень та витрати на проведення судово - товарознавчої експертизи в сумі 42 гривні 21 копійка, а також стягнути з нього в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 357 гривень. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 566 гривень, а також стягнути з неї в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 219 гривень. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень, сплата яких підтверджується прибутковим касовим ордером № 4 від 21.02.2013 року, виданим адвокатом [PERSON], який брав участь в судових засіданнях більше 9 годин. Водночас суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] витрат за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 1500 гривень, оскільки в наданій суду квитанції до прибуткового ордера № 236 від 10.09.2014 року не зазначено за підготовку та ведення якої справи в суді адвокату спалачено кошти. За таких обставин вказаний документ не є належним доказом сплати [PERSON] коштів на правову допомогу у справі, що розглядається, тому не приймається судом до уваги.

Outcome: approved