Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за використаний природний газ, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] та є споживачами природного газу на підставі відкритого особового рахунку. Враховуючи встановлене в житловому приміщенні газове обладнання, кількість зареєстрованих осіб, опалювальну площу, норми споживання або покази лічильника газу, відповідачам щомісячно за існуючими цінами здійснюються нарахування плати за використаний природний газ. Проте, оплату послуг з газопостачання відповідачі здійснюють не вчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим за період з 01.06.1997 року до 01.06.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 791,98 грн. 05 серпня 2013 року було видано Київським районним судом м. Донецька судовий наказ про стягнення вищевказаних сум. Але ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 27.08.2013 року за заявами боржників судовий наказ про стягнення з відповідачів зазначених сум було скасовано, тому просить стягнути на користь позивача заборгованість за використаний природний газ за період часу з 01.06.1997 року до 01.06.2013 року у сумі 791,98 грн., інфляційні нарахування в розмірі 625,51 грн., а також 3% річних в розмірі 185,56 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що про існування заборгованості за використання природного газу з 1997 року їй було не відомо, оскільки відповідачі про це її не повідомляли, а тому просить суд застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, вважає, що позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькміськгаз" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за використання природного газу підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS], та є споживачами природного газу на підставі відкритого на ім'я [PERSON] особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 3-4). Згідно вищевказаного особового рахунку за період з 01.06.1997 року до 01.06.2013 року виникла заборгованість в розмірі 791,98 грн. (а.с. 3-5). Відповідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS](а.с.13-15). З ухвали Київського районного суду м. Донецька від 27 серпня 2013 року вбачається, що 5 серпня 2013 року за заявою ПАТ «Донецькміськгаз» видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за використання природного газу у розмірі 1603,05 грн. та судового збору у сумі 114,70 грн. За заявою боржників судовий наказ було скасовано (а.с. 7). Сторонами не заперечується факт відсутності лічильника у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно наданого розрахунку заборгованості за період з 01 червня 1997 року по 01 червня 2013 року за відповідачами на особовому рахунку значиться заборгованість у розмірі 791,98 грн.(а.с.3-5). Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246, населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. Оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, ПАТ з газопостачання та газифікації «Донецькміськгаз», обґрунтовано нараховано відповідачам оплату за газопостачання із 01 червня 2010 року по 01червня 2013 року за нормами споживання у розмірі 26,13 грн., що підтверджується розрахунком(а.с.3-5). А тому, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, а саме стягнути на користь позивача заборгованість за використаний природний газ за період з 01 червня 2010 року по 01 червня 2013 року в межах строків загальної позовної давності у розмірі 26,13 грн., інфляційні нарахування в розмірі 0,54 грн., а також 3% річних в розмірі 0,90 грн., відповідно до наданого розрахунку (а.с.26-27). Щодо вимог позивача в частині стягнення заборгованості за період з 01 червня 1997 року по 31 грудня 2003 року суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ст. 4 Заключних і перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 71 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Виходячи з цього, строк позовної давності для вимог позивача щодо оплати наданих послуг до 01.01.2004 року сплинув, і тому суд має застосувати позовну давність відносно заборгованості за надані послуги з 01.06.1997 року по 31.12.2003 рік. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача за послуги газопостачання за період з 01.01.2004 року по 31.05.2010 року, то суд вважає за необхідне в данній частині позову відмовити, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, таким чином суд приходить до висновку, що враховуючи ті обставини, а саме, що позивач з даним позовом звернувся 21.03.2014 року, строк позовної давності сплинув, а ні позивачем, а ні його представником не ставилося питання про поновлення цього строку, а також не було наведено поважності причин пропуску строку, тому є всі підстави вважати, що позивач за зазначений період пропустив строк позовної давності без поважних причин та в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial