Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

25 вересня 2013 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АКЦЕНТ-БАНК" (далі - ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК") звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № ACZMRX27340001 від 09.08.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2996,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом на 19 серпня 2013 року складає 58927,45 грн., з яких: 2615,81 грн. - заборгованість за кредитом; 58,04 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 34,44 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 52936,90 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн - штраф фіксована частина; 2782,26 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене просив стягнути з відповідачки зазначену заборгованість. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Додатково вказав, що в умовах надання споживчого кредиту зазначено, що строк позовної давності встановлюється п'ять років. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у запереченнях. Додатково пояснила, що надані до позову умови надання кредиту не відповідають тим, що були на день отримання кредиту. Посилаючись на вказані обставини, просила у позові відмовити та застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи 09.08.2008 року [PERSON] на підставі договору № ACZMRX27340001 укладеного з АТ "АКЦЕНТ-БАНК"отримала кредит у розмірі 2996,40 грн. на строк 12 місяці з 09.08.2008 року по 09.08.2009 року включно на придбання товару зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту 499,40 грн., та щомісячної винагороди у розмірі 7,49 грн. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 15.09.2008 року щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 273,95 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат за Умовами. Відповідно до п. 5.1 Умов цього договору, при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Згідно п. 5.3 вказаних Умов, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка не виконувала своїх зобов'язань зі сплати обов'язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом 19 серпня 2013 року складає 58927,45 грн., з яких: 2615,81 грн. - заборгованість за кредитом; 58,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 34,44 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 52936,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф фіксована частина; 2782,26 грн. - штраф (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з копії заяви про отримання кредиту, в ньому чітко вказано, що банк надав відповідачці кредит для придбання товару, а тому у відповідності до ч.1 ст.11 Закону "Про захист прав споживачів", цей кредит слід вважати споживчим кредитом. Відповідачка в своїх запереченнях на позовну заяву посилалася, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, пропуску строку позовної давності. У відповідності до положень ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Тобто, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується навіть без наявності заяви сторони у справі. Положеннями пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі-Умови) встановлено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Однак зазначені положення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки це є порушенням вимог ст.259 ЦК України, нормами якої передбачено необхідність укладання у письмовій формі окремого договору про збільшення позовної давності. Крім цього, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що надані до позовної заяви Умови відповідають тим, що були на час отримання кредиту та були затверджені наказом від 06 травня 2008 року № СП-2008-506 "Про затвердження договірної бази А-Банку, регламентуючої відносини з клієнтами" оскільки, в п.1.3 вказаного наказу зазначено: "затвердити умови надання споживчого кредиту фізичним особам" але не вказано в якій саме редакції. Крім цього, з тексту наданих Умов не вбачається, що вони затверджені саме цим наказом чи іншим розпорядчим документом. Враховуючи вказані обставини суд приходить до переконання, що в даному випадку позивачем не доведено обґрунтованість посилання на застосування позовної давності у п'ять років, а тому до вказаних правовідносинах слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки. Кінцевим терміном повернення кредиту є 09 серпня 2009 року. А тому строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, минув ще 09.08.2012 року. При цьому, слід констатувати, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, оскільки умовами договору погашення отриманого кредиту повинно було здійснюватись відповідачем частинами щомісячно, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання позичальником такого зобов'язання. За таких обставин, у позивача виникло право пред`явити вимогу до відповідача після настання вищевказаного строку, тобто починаючи з жовтня 2008 року, що вбачається з розрахунку заборгованості. Проте таку вимогу до відповідача банк пред`явив лише в вересні 2013 року (після сплину майже п'яти років) шляхом подачі даного позову до суду. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було пропущенотерміни позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що в позові ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід відмовити за спливом строків давності звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed