Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який згодом неодноразово уточнювала. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.10.2017 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2017, до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист. Однак відповідач ухилявся від сплати аліментів, мав заборгованість з їх сплати, у зв`язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 4620,89 грн. Ухвалою суду від 20.01.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Не погоджуючи з позовними вимогами, відповідач [PERSON] через свого представника - адвоката Бондаренко Т.А. звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Вільнянський відділ державної виконавчої служби у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах і пені. Зазначив, що після розірвання шлюбу з [PERSON] їх спільна дочка [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з матір`ю, а він приймав активну участь у її вихованні, регулярно сплачував аліменти. Наявність заборгованості зі сплати аліментів та подання [PERSON] позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2019 по 30.09.2020 стало дня нього несподіванкою, оскільки він був впевнений у відсутності заборгованості, не отримував від державного виконавця жодного повідомлення про наявність заборгованості. Для підготовки заперечень на позов [PERSON] він звертався до державного виконавця та 06.09.2021 отримав відповідний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, за даними якого станом на 30.09.2020 у нього наявна переплата у розмірі 1560,16 грн. Однак вже 13.09.2021 старшим державним виконавцем було змінено розрахунок, не враховано квитанцію про сплату 2010,00 грн., що призвело до виникнення заборгованості. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини [PERSON] , а у зв`язку з обставинами, які від нього не залежали, оскільки він вважав сплату від 12.07.2019 на суму 2010,00 грн. сплатою аліментів, а не виконавчого збору, про що йому стало відомо тільки 13.09.2021. З цих підстав, просить відмовити у задоволенні первісного розову [PERSON] . На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що на даний час змінилися обставини, які мали місце при винесенні рішення про стягнення аліментів. З квітня 2021 року донька [PERSON] , [INFO] , виявивши таке бажання, проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , знаходяться на його утриманні. Таким чином, на думку [PERSON] , [PERSON] втратила право на отримання аліментів. З цих же підстав [PERSON] просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 3580,90 грн. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Ухвалою суду від 06.10.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Вільнянський відділ державної виконавчої служби у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах і пені об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Семенченко Н.В. первісні позовні вимоги підтримала, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові, щодо задоволенні зустрічного позову заперечувала, оскільки, на її думку, відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що дочка [PERSON] , [INFO] , з квітня 2021 року проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач наполягав на задоволенні зустрічного позову на тих підставах, що в ньому зазначені, заперечуючи з приводу первісного позову тими обставинами, що не знав і не міг знати про наявність заборгованості зі сплати аліментів, просив врахувати той факт, що у матеріалах справи наявні суперечливі один одному розрахунки заборгованості, надані державним виконавцем, отже, заборгованість виникла не з його вини. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений первісний позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.10.2017 у цивільній справі № 314/2931/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили, на його виконання 02.10.2017 видано виконавчий лист. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.11.2020 у цивільній справі № 314/2780/20 зменшений розмір аліментів, присуджений рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.10.2017 у цивільній справі № 314/2931/17, постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 17.12.2020. Позивач за первісним позовом [PERSON] зазначає, що у [PERSON] за період з серпня 2019 року по липень 2021 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів, а отже, на її думку, відповідно до положень ст. 196 Сімейного кодексу України, з відповідача підлягає стягненню пеня в загальному розмірі 4620,89 грн., уточнений розрахунок якої додано до уточненого позову (а.с. 85). У статті 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Із наведеного позивачем розрахунку розміру пені (а.с. 85), у сукупності з даними доданого до уточненого позову розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненого державним виконавцем (а.с. 87), на яку позивач посилається зазначаючи про заборгованість та визначаючи розмір пені, встановлено, що позивачем розмір заборгованості по аліментам взято виходячи із сум, нарахованих протягом періоду з серпня 2019 року по липень 2021 року (включно), які наведені державним виконавцем в розрахунку заборгованості виходячи із 1/4, а в подальшому 1/6, частки аліментів, визначеного рішенням суду у справі № 314/2931/17, з урахуванням рішення суду у справі № 314/2780/20. Крім того, із даних наданого відповідачем розрахунку заборгованості по аліментам, проведеного державним виконавцем станом на 01.09.2021 (а.с. 103-104), у співставленні з даними наведеними у розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця від наданого позивачем (а.с. 87), встановлено, що розрахунок, наданий позивачем, не містить відомостей про сплату відповідачем аліментів у липні 2019 року на суму 3400,00 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненого державним виконавцем, що призвело до зміни розміру пені, зокрема, вбачається, що [PERSON] не враховано наявності переплати, не взято до уваги розмір коштів, які сплачено [PERSON] за відповідні місяці, а також не враховано сплату у повну або частковому розмірі суми аліментів. Таким чином, судом встановлена невідповідність взятих позивачем показників для розрахунку пені із проведеними відповідачем сплатами в рахунок аліментів та враховуючи, що відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується за кожен день прострочення, вбачається неналежність здійсненого позивачем розрахунку пені, яку остання просить стягнути з відповідача на свою користь. При цьому, відповідно до положень ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" розрахунок заборгованості по аліментам здійснюється щомісячно. Слід зазначити, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів, визначеного ст. 196 Сімейного кодексу України, ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, які суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Проте, із наведеного позивачем розрахунку пені, за відсутності належних доказів, які б доводили наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за кожний місяць відповідних аліментних нарахувань, вбачається, що визначена позивачем сума розрахунку пені не відповідає дійсним обставинам, які мали місце та які позивач не взяв до уваги проводячи вказаний розрахунок. Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав вважати як належним, наведений позивачем розрахунок розміру пені, розрахованої виходячи із даних розміру заборгованості по аліментам, вказаного у розрахунку державного виконавця, який як встановлено, не відповідає фактичним обставинам. Іншого належного розрахунку, позивачем суду надано не було. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Положеннями частин 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі № 522/16724/16 зробив правовий висновок про те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Європейський Суд з прав людини у п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", п. 53 рішення від 20.09.2012 у справі "Федорченко та Лозенко проти України", які суд, відповідно до ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", застосоває при вирішенні справи, зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Тобто, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей. Враховуючи зазначене вище, за відсутності беззаперечних доказів, які б доводили вимоги позивача та спростовували заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що за недоведеністю заявленої позовної вимоги, слід відмовити в задоволенні даного позову. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] , суд виходить з такого. Згідно довідки від 12.08.2021, наданої Нововасилівським НВК Павлівської сільської ради, учениця 5 класу вказаного навчального закладу [PERSON] , [INFO] , з 12.04.2021 почала проживати з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 109). Факт проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком підтверджується також і актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , складеного 18.08.2021 уповноваженими особами КУ "ЦНСП" (а.с. 107-108). Відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). З аналізу положень ст.ст. 179-181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідач, мати дитини, заперечила факт того, що неповнолітня [PERSON] фактично мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , з квітня 2021 року. Разом з тим, жодного належного та допустимого доказу на спростування наданих позивачем за зустрічним позовом доказів, відповідачем за зустрічним позовом не надано. Оскільки неповнолітня дитина сторін у справі, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, перебуває на його утриманні, тому є підстави для припинення стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки на користь матері. Таким чином, позов у частині припинення стягнення аліментів підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах і пені, суд враховує, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Вільнянського відділу ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 06.09.2021, станом на 01.09.2021 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 1570,90 грн., а згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Вільнянського відділу ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.09.2021, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.09.2021 складає 3580,90 грн. При цьому, як вбачається з обох розрахунків, заборгованість по аліментам виникла з червня 2021 року, в той же час судом вже встановлено вище, що з квітня 2021 року неповнолітня донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, з якого і стягуються аліменти на користь матері на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з ч. 3 цієї статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 2 ст. 188 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 Сімейного кодексу України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження піддягає закінченню у зв`язку з визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з 12.04.2021 неповнолітня [PERSON] , [INFO] , перестала проживати з матір`ю [PERSON] , дитина залишилася проживати разом з батьком [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача за зустрічним позовом шляхом не тільки припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , а але й шляхом звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 314/2931/17, виданим Вільнянським районним судом Запорізької області 02.10.2017, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, зважаючи, що судом не встановлено підстав для стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, питання звільнення від її сплати , на думку суду, є передчасним. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає зустрічні позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial