Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ "Укргазвидобування" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по час фактичного розрахунку та індексації заробітної плати. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з нею при звільнені у відповідності до вимог чинного трудового законодавства України не був проведений повний розрахунок, в зв»язку з чим вона стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за по день фактичного розрахунку, що складає 207 983 грн. 22 коп. та суму індексації по заробітній платі, що складає 11 110 грн. грн.. 95 коп, а також 3 тис. грн.. моральної шкоди. Позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог та просила їх задовольнити, виклавши обставини які зазначені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивач помилково відносить матеріальну допомогу до заробітної плати, так -як вказана допомога носить разовий характер та не підлягає індексації, при цьому зазначає, що дійсно повний розрахунок з позивачем було здійснено 24.12.2014 р., надавши до суду свої письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З 29.09.1999року [PERSON] згідно наказу № 250-к була прийнята на работу в ПАТ "Укргазвидобування" на посаду заступника начальника відділу моніторингу та матеріально-технічних ресурсів управління маркетингу та матеріально-технічного забезпечення департаменту матеріально-технічного забезпечення та капітального будівництва. 13.02.2014 року наказом № 13-к [PERSON] було звільненно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено в ході судового розгляду справи сторони: [PERSON] та ПАТ "Укргазвидобування" перебували в трудових правовідносинах з 29.09.1999 року по 13.02.2014 року. Повний розрахунок з позивачем було здійснено 24 грудня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, ПАТ "Укргазвидобування" не здійснило виплату всіх сум, що належать позивачу [PERSON] у день звільнення, що стало підставою для винесення 07.10.2014 р. Дніпровським районним судом м.Києва рішення, відповідно до якого позовні вимоги Линник були задоволені частково та стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" на користь [PERSON] 40 111 грн. 74 коп. ( сорок тис. сто одинадцять грн. 74 коп.) заборгованості по заробітній платі. Дана обставина, відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 7 жовтня 2014 р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] нараховувалась на день винесення рішення, тобто як вбачається, що з позивачем не було здійснено розрахунок за 57 робочих днів по день фактичного розрахунку . В зв»язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в стягненні 49 800 грн. 33 коп. середньомісячного заробітку. Відповідно до вимог ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Індексація доходів - це механізм підвищення доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів та послуг. Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Право на індексацію відбувається коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком, перевищує поріг індексації, встановлений в розмірі 101 відсоток. Нарахування сум індексації та їх виплата здійснюється одночасно з нарахуванням та виплатою заробітної плати за місяць, доходи за який підлягають індексації. Нарахування сум індексації відбувається у період між підвищення грошових доходів населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: пенсії, стипендії, оплата праці найманих працівників, грошове забезпечення, суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Сума індексації нараховується на частину доходу, який не перевищує прожитковий мінімум, встановлений для основних соціальних і демографічних груп населення. Частина доходу, яка перевищує прожитковий мінімум, індексації не підлягає Компенсація проводиться у разі несвоєчасної виплати грошових доходів. Механізм нарахування сум компенсації визначено Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050 . Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (із змінами). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців нарахованих, але своєчасно не виплачених грошових доходів. Нараховується та виплачується сума компенсації у тому самому місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості. Механізм компенсації передбачає врахування інфляції кожного місяця за період невиплати грошового доходу. Сума компенсації нараховується, якщо за період невиплати грошового доходу індекс споживчих цін перевищить 100 %. Наприклад, якщо індекс споживчих цін становить 100,1 %, то заборгований доход підлягає компенсації на 0,1 %. У разі, якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 % і становить 99,9 %, то сума компенсації не нараховується. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення), пенсії, стипендії та соціальні виплати Дана правова позиція викладена в рішення Конституційного суду України за зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України З рішення Конституційного суду випливає, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Як вбачається з офіційної статистики індекс інфляції в Українні в 2014 році перевищував ніж 100,1%. На підставі викладеного суд вважає що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення індексацій також підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» на користь позивача 8991 грн.21 коп. індексу інфляції ( 40111,74 + 49800,33)х 0.1. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України, відшкодування моральної шкоди 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що моральної шкоди не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та не була доведена позивачем. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки при подачі позову до суду позивач була звільнена від оплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України його слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial