Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 15 вересня 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м.Києва (видане повторно). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов будинок номер [ADDRESS]. Належність [PERSON] будинку [ADDRESS] підтверджується: договором на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 4 від 25.04.1949 р. №9144; актом прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння; технічним паспортом відповідно до якого житловий будинок побудований у 1951 році; будинковою книгою; інформаційною довідкою КП Київської міської ради "КМБТІ" від 06.06.2018 р. Відповідно заповіту, написаного 24.08.1988 року , - [PERSON] спадковий будинок заповів своїм дітям від першого шлюбу - [PERSON] і [PERSON] та дружині другого шлюбу - [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] фактично прийняла спадщину, але належним чином її не оформила, до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину не зверталась. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 15 вересня 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м.Києва ( видане повторно). Її син від першого шлюбу - [PERSON] , після смерті матері [PERSON] звернувся до нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори (м.Київ, вул.Тимошенко, 2д), про прийняття спадщини, де заведено спадкову справу № 5 від 14.01.1994 року, але частка права власності по спадковому будинку по [ADDRESS] не оформлена, про що свідчить заява [PERSON] та інформаційна довідка із Спадкового реєстру . Державний нотаріус надіслав заяву [PERSON] про прийняття спадщини до Першої Київської державної нотаріальної контори, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 184 за 2004 рік до майна померлого [PERSON] [INFO] помер і [PERSON] . Нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори (м.Київ, вул.Тимошенко, 2д), було заведено спадкову справу № 863 від 27.07.2001 року. Спадкоємицею стосовно майна померлого є його дружина [PERSON] . Право власності по частці спадкового будинку по [ADDRESS] так і не оформлено. [INFO] померла сестра позивача - [PERSON] , яка фактично спадщину прийняла, але належним чином її не оформила. Спадкоємців після її смерті, крім позивача немає. Позивач звертався до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на частку спадкового майна після смерті сестри [PERSON] , (спадкова справа № 599 за 20018 рік) але отримав відмову у його видачі. Позивач спадщину після смерті батька прийняв в установлений законом строк, і шляхом подачі заяви до Першої Київської державної нотаріальної контори (01135, м.Київ, пр.Перемоги, буд.11) з приводу чого заведено спадкову справу № 184 за 2004 рік до майна померлого. 26.03.2009 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на визначену йому спадкову частку, яка складає 1/3 спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна не видавалось. У травні 2018 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна, але отримав постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За весь час, після смерті батька підтримання будинку у належному стані (внутрішні та зовнішні ремонти будівлі, перекриття даху, заміна вікон і т.д.) було покладено на позивача та його сім`ю і фінансово, і фізично. На сьогоднішній день позивач із сім`єю продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користуються даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, що підтверджується квитанціями на будівельні матеріали. Посилаючись на ст.344 ЦК України просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] (загальною площею 112,1 кв.м., житлова - 62,2 кв.м. під літерою А ) з надвірними будівлями (сарай під літерою Б, гараж під літерою Г, сарай під літерою Д, навіс під літерою Ж, ворота з хвірткою під № 1, ворота під №2, огорожа під №3, горожа під №4, вимощення під літерою І, яма вигрібна під літерою ІІ), що знаходиться у [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою від 11.09.2018 по справі відкрито загальне провадження. Ухвалою суду витребувано копії спадкових справ стосовно майна померлих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 03.05.2019 залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду залучено до участі в розгляді справи в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримував та просив задовольнити, з обставин викладених в позові. Відповідачі в судові засідання не з`являлися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, відзиву на позов не подали. Відповідач [PERSON] направив суду заяву в якій вказує, що його мати [PERSON] перенесла інсульт і не може з`явитися в судове засідання, а він цілодобово знаходиться біля неї. В своїй заяві вказує, що проти позову не заперечує, просить провести розгляд справи без їх участі. Треті особи в судові засідання також не з`являлися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, подали заяви в яких вказували, що проти позову не заперечують та просять провести розгляд справи без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідачів та третіх осіб. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 15 вересня 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м.Києва (видане повторно). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов будинок номер [ADDRESS]. Належність [PERSON] [ADDRESS] підтверджується: договором на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 4 від 25.04.1949 р. №9144; актом прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння; технічним паспортом відповідно до якого житловий будинок побудований у 1951 році; будинковою книгою; інформаційною довідкою КП Київської міської ради "КМБТІ" від 06.06.2018 р. Відповідно заповіту, складеного 24.08.1988 року, - [PERSON] будинок заповів своїм дітям від першого шлюбу - [PERSON] і [PERSON] та дружині другого шлюбу - [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] фактично прийняла спадщину, але належним чином її не оформила, до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину не зверталась. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 15 вересня 1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м.Києва ( видане повторно). Її син від першого шлюбу - [PERSON] , після смерті матері [PERSON] звернувся до нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори (м.Київ, вул.Тимошенко, 2д), про прийняття спадщини, де заведено спадкову справу № 5 від 14.01.1994 року, але частка права власності по спадковому будинку по [ADDRESS] не оформлена, про що свідчить заява [PERSON] та інформаційна довідка із Спадкового реєстру. Державний нотаріус надіслав заяву [PERSON] про прийняття спадщини до Першої Київської державної нотаріальної контори, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 184 за 2004 рік до майна померлого [PERSON] [INFO] помер і [PERSON] . Нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори (м.Київ, вул.Тимошенко, 2-д), було заведено спадкову справу № 863 від 27.07.2001 року. Спадкоємицею стосовно майна померлого є його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Право власності по частці спадкового будинку по [ADDRESS] так і не оформлено. [INFO] померла сестра позивача - [PERSON] , яка фактично спадщину прийняла, але належним чином її не оформила. Спадкоємців після її смерті, крім позивача немає. За приписами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частинами 1 та 2 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1262 ЦК України: визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивач звертався до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на частку спадкового майна після смерті сестри [PERSON] , (спадкова справа № 599 за 20018 рік), але отримав відмову у його видачі. Позивач спадщину після смерті батька прийняв в установлений законом строк, і шляхом подачі заяви до Першої Київської державної нотаріальної контори (01135, м.Київ, пр.Перемоги, буд.11) з приводу чого заведено спадкову справу № 184 за 2004 рік до майна померлого. 26.03.2009 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на визначену йому спадкову частку, яка складає 1/3 спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна не видавалось. У травні 2018 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна, але отримав постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. За весь час, після смерті батька підтримання будинку у належному стані ( внутрішні та зовнішні ремонти будівлі, перекриття даху, заміна вікон і т.д.) було покладено на позивача та його сім`ю і фінансово, і фізично, відповідачі вказані обставини не спростовували. На сьогоднішній день позивач із сім`єю продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, що підтверджується квитанціями на будівельні матеріали та не оспорювалося відповідачами. Як убачається з матеріалів спадкових справ за життя [PERSON] який помер [INFO] не оформив право власності на належну йому частку після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємці [PERSON] , відповідачі по справі, також не вчиняли ніякі дії з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] стосовно спадкового майна. За життя [PERSON] також не отримала свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку після смерті батька, а тому позивач позбавлений також можливості оформити спадщину в позасудовому порядку і після смерті сестри . Враховуючи те, що за життя спадкодавці [PERSON] та [PERSON] не отримали правоустановчі документи на належні їм частки, в позасудовому порядку неможливо врегулювати спір. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачами по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на 2/3 частини будинку [ADDRESS] (загальною площею 112,1 кв.м., житлова - 62,2 кв.м. під літерою А) з надвірними будівлями (сарай під літерою Б, гараж під літерою Г, сарай під літерою Д, навіс під літерою Ж, ворота з хвірткою під № 1, ворота під №2, огорожа під №3, горожа під №4, вимощення під літерою І , яма вигрібна під літерою ІІ), що знаходиться у [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved