Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в кому просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ним та відповідачем від 14 березня 2016 року і зобовязати відповідача повернути Позивачу земельну ділянку загальною площею 2,9927 га. розташовану на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, що належить на праві приватної власності згідно Державного акта [PERSON] І ХР № 060349 від 26.08.2003 р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 221 [PERSON], а також стягнути з Відповідача витрати по сплаті судового збору на користь позивача. Представник позивача [PERSON], діючий за довіреністю (а.с. 20) в судовому засіданні пояснив, що Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку [PERSON] І ХР № 060349 від 26.08.2003 р., зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 221, [PERSON] (далі Позивач), є власником земельної ділянки загальною площею 2,99 га., яка розташована на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (далі земельна ділянка).\~Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно із договором оренди землі № 827-Чк-з/16 від 14 березня 2016 року, земельна ділянка була передана Позивачем в оренду ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський». Зазначений договір оренди був укладений Позивачем під впливом тяжких обставин, оскільки на його утриманні на даний момент і на момент укладення договору оренди перебуває його батько [PERSON], який з 2003 року хворіє на цукровий діабет інсулінозалежний важкої форми, кетоацидоз, гіпертонічна хвороба, діабетична ангіопатія, хронічна двостороння туговухість. Безпорадний стан батька Позивача, потребує постійного догляду та значних матеріальних витрат на лікування. Незважаючи, що Позивач працює, постійні витрати повязані з лікуванням батька та турбота про нього не дозволяють Позивачу належним чином приділяти увагу своїй дружині та доньці і забезпечувати свою сімю. Саме тому не поглиблюючись у зміст договору оренди запропонований відповідачем Позивач підписав його. За змістом ч.1 ст.233 ЦК, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як розяснив Пленум ВСУ у п.23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Статтею 233 ЦК не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, зокрема договору оренди. Окрім того відповідно до ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На час укладення договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду складає 439022,29 грн. (п.2.3 договору оренди) у той час орендна плата складає 4485,00 грн. (п. 4.1 договору оренди), тобто складає менше 3 % від вартості земельної ділянки. Згідно Указу Президента України № 92/2002 р.від 02.02.2002 р. плата за оренду сільськогосподарського призначення має складати не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~ Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Представник відповідача [PERSON], діюча за довіреністю від 30.03.2018 року (а.с. 67), позовні вимоги не визнала, в матеріалах справи є письмові заперечення на позов (а.с. 43-45), в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки загальною площею 2,9927 га. кадастровий номер 6325456700:02:000:1204 розташованої на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, що належить на праві приватної власності згідно державного акта [PERSON] І ХР № 060349 від 26.08.2003 р., зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 221 (а.с. 8). 14 березня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладно договір оренди землі № 827-Чк-з/16 і земельна ділянка була передана Позивачем в оренду ПАТ «Агрокомбінат «Слобожанський», що стверджується Актом прийому передачі (а.с. 4-6). Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про оренду землі"\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно вимог\~статті 15 Закону України "Про оренду землі"\~однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність про її несплату. У відповідності до\~ст. 24 Закону України "Про оренду землі"\~орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а у відповідності до вимог\~ст. 25 вказаного закону, орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. В договорі оренди землі, а саме у розділі "Орендна плата", зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4485 грн. через касу Оредаря або на вимогу у безготівковій формі на розрахунковий банківський рахунок останнього. Однак, Відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою, та нехтує пунктом Договору, в якому чітко зазначено, що орендна плата вноситься з 01 січня по 31 грудня поточного року, який є істотною умовою договору. Відповідач до теперішнього часу не сплатив загальний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою за весь строк дії договору. Крім того, відповідач навязує інші форми розрахунку, а саме натуральну форму розрахунку різними товарами, продуктами тощо. У зв'язку із тим, що орендна плата Позивачу не сплачувалась вчасно, Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією про розірвання договорів оренди землі та сплати орендної плати. Частиною 3\~статті 31 Закону України "Про оренду землі"\~передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. За змістом частин 1\~статті 32 Закону України "Про оренду землі"\~на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору (зокрема передбачено обов'язок своєчасного внесення орендної плати), а також на підставах, визначених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України. Згідно п. 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7\~Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (зі змінами), внесеними згідно з\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2) питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору. Відповідно до\~ст. 651 ЦК України\~договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та і інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, Відповідачем було не виконано умови Договору, згідно якого Орендар зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату, вимоги\~ст. 21 Закону України "Про оренду землі", згідно яких\~порушені майнові права та охоронювані законом інтереси Позивачів. Згідно вимог\~статті 31 Закону України "Про оренду землі"\~договір оренди землі припиняється у випадках, передбачених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. "д" ч. 1\~ст. 141 ЗК України\~підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі (систематичність згідно норм права - це два і більше разів), разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 12 грудня 2012 року N 6-146цс12 у справі про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати. Відповідно до\~статті 2 Закону України "Про оренду землі"\~відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України,\~Законом України "Про оренду землі", а також договором оренди землі. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 30 Закону України "Про оренду землі"\~та ч. 2\~ст. 652 ЦК України\~якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім того, статтями\~526\~і\~629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання по ньому має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, на момент підписання оскаржуваного Договору оренди землі, Позивач їх укладали на вкрай невигідних для себе умовах. Вказані правочини мали дефекти волі і здійснювалися за таких обставин, коли особа змушена була вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Згідно зі\~ст. 233 ЦК\~для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Тяжкі обставини суд розуміє як не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а як його крайні форми. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто в таких випадках немає обману або помилки. Так, Позивач [PERSON] уклав Договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,9927 га. розташовану на території Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, що належить на праві приватної власності згідно державного акта [PERSON] І ХР № 060349 від 26.08.2003 р., зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 221, під впливом тяжких обставин, а саме на його утриманні на момент укладення договору оренди перебував його батько [PERSON], який з 2003 року хворіє на цукровий діабет інсулінозалежний важкої форми, кетоацидоз, гіпертонічна хвороба, діабетична ангіопатія, хронічна двостороння туговухість. Безпорадний стан батька Позивача, який потребує постійного догляду та великих витрат на лікування, змушує Позивача тяжко переносити ці події. Незважаючи на те, що він працює, Позивач постійно несе витрати повязані з лікуванням батька та турботою про нього, що не дозволяє йому належним чином приділяти увагу своїй дружині та доньці і забезпечувати свою сімю. Саме тому не поглиблюючись у зміст договору оренди запропонований відповідачем Позивач підписав його. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що на час укладення Договору у Позивача, був вкрай тяжкий матеріальний стан. Статтею 233 ЦК\~передбачається, що правочин, який вчинено під впливом тяжкої обставини, може бути визнано недійсним. Цей випадок поширюється і на визнання договору оренди змельної ділянки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23\~постанови від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі\~ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Свобода договору включає, серед іншого, право сторін змінювати, розривати або продовжувати чинність укладеного ним договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved