Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], Харківської міської ради про визнання права власності. Зазначені позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 12 грудня 2007 року (Реєстраційний номер 1-07-302081-ц) родині позивача, на праві спільної сумісної власності належить 66/100 частин комунальної квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею: 48,9 м. кв. В зазначеній частині квартирі весь час були зареєстровані батьки позивача та відповідач [PERSON] Після смерті батьків, залишились зареєстровані в квартирі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]-[PERSON] позовні вимоги підримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги підтримав, не заперечував проти задоволення позову. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з»явився, надав суду відзив, де зазначив, що заперечує проти задоволення позову та просить відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши доводи представника позивача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 12 грудня 2007 року (Реєстраційний номер 1-07-302081-ц) родині позивача, на праві спільної сумісної власності належить 66/100 частин комунальної квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею: 48,9 м. кв. В зазначеній частині квартирі весь час були зареєстровані батьки позивача та відповідач [PERSON] Після смерті батьків, залишились зареєстровані в квартирі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Позивач постійно проживав в квартирі з батьками і на час їх смерті і проживає до теперішнього часу, тоді як відповідач [PERSON] проживає з своєю родиною в належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS]. Фактично після смерті батьків, позивач прийняв спадщину у вигляді належної їм частини квартири, постійно користується приватизованою частиною квартири, робить в ній поточний ремонт, слідкує за її нормальним технічним станом, сплачує комунальні платежі. Відповідач в свою чергу не претендує на зазначену спадщину, у сторін не існує суперечок стосовно цього. Позивач звернувся до Шостої Харківської Державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з відповідною заявою з метою оформлення на себе права на спадщину. Однак в видачі свідоцтва про спадщину позивачу було відмовлено Шостою Харківською Державною нотаріальною конторою в листі - повідомленні від 10 жовтня 2014 року, враховуючи те, що за спадкодавцями в установі КП «ХМБТІ» право власності на частину квартири не зареєстровано, а таким чином немає належних правовстановлюючих документів. На дійсний час позивач має намір поліпшити для себе і родини власні умови життя з метою придбання окремої квартири, однак продати належну частину квартири не маєють можливості, враховуючи те, що частина квартири в нашій спільній сумісній власності, яка належала при житті батькам позивача та відповідача по справі та не була зареєстрована за нами в порядку спадщини. В той же час, з моменту смерті [PERSON] - пройшло понад 6 років, а з моменту смерті батька [PERSON] - понад 3 роки. Таким чином вже пройшло понад 6 місяців після відкриття спадщини, встановлені законом для офіційного звернення до установи нотаріату з відповідною заявою про прийняття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України у 2 та З абзацах пункту 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки спадкодавці і спадкоємець [PERSON] проживали разом до смерті спадкодавців, позивач, як спадкоємець за законом фактично прийняв спадщину після смерті батьків. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до абзацу 2 пункту 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до норм частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз'яснив: «Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконими нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину». На підставі викладеного,

Outcome: approved