Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Свої вимоги мотивував тим, що 29 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем, як власником квартири [ADDRESS] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак з січня 2017 року відповідач не в повному обсязі сплачує кошти за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 32 705,59 грн., крім цього 3 021,13 грн. - інфляційні втрати, 1 492,08 грн. - три проценти річних та 108,18 грн. - пеня. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 32 705,59 грн., інфляційні втрати за період з 01 січня 2017 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 3 021,13 грн., три проценти річних за період з 01 січня 2017 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 1 492,08 грн., пеню за період з 01 червня 2019 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 108,18 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 3 602,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30 червня 2020 року ухвалою суду у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. 30 червня 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 06 серпня 2020 року ухвалою суду виправлено описку в ухвалі Дніпровського районного суду від 30 червня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги: у мотивувальній частині ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року правильно зазначити «суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про розгляд вказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін». 03 грудня 2020 року ухвалою суду залучено [PERSON] ( [ADDRESS] ) до участі у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Крім того, 03 грудня 2020 року ухвалою суду позовну заяву Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги залишено без руху. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 16 травня 2005 року наказом Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 121 житловий будинок [ADDRESS] передано для обслуговування в Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (а.с. 5). 29 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем, як власником квартири [ADDRESS] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 10-11, 12, 13). Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідача за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 32 705,59 грн. (а.с. 14). Згідно розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01 січня 2017 року по 01 лютого 2020 року інфляційні втрати становлять у розмірі 3 021,13 грн., три проценти річних - 1 492,08 грн., пеня 108,18 грн. (а.с. 15-16). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період 01 січня 2017 року по 01 грудня 2019 року у розмірі 32 705,59 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнала та зазначила, що є неналежним відповідачем, оскільки з 18 травня 2018 року вона не є власником квартири [ADDRESS] . Крім того, позивач уникає укладання нового договору після розірвання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 29 грудня 2010 року, не реагує на виклики представника для складання акту-претензії, не проводить перерахунок після надання позивачу підписаного акту. На підтвердження відзиву відповідач надала суду акт про отримання листа з суду від 20 червня 2020 року (а.с. 43), заяву відповідачем від 22 червня 2020 року (а.с. 44), колективну скаргу від 16 червня 2017 року (а.с. 45-46), заяву позивача від 19 червня 2017 року (а.с. 47-48), повідомлення про розірвання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 29 грудня 2010 року (а.с. 49, 50, 51, 52), примірник договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 2017 року (а.с. 53, 54-55), акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг від 04 липня 2017 року (а.с. 56), заяву від 20 липня 2017 року (а.с. 57-58), заяву про згоду укласти договір про надання послуг але на інших умовах (а.с. 59-61), заяву від 11 липня 2017 року про виклик представника для складання акту-претензії (а.с. 62, 63), заяву про згоду укласти договір про надання послуг але на інших умовах № 2 (а.с. 67), заяву від 26 вересня 2017 року (а.с. 68, 69), заяву від 13 грудня 2017 року (а.с. 70, 71, 72, 73), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 травня 2018 року, відповідно до якого 18 травня 2018 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору дарування (а.с. 74). Представник позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якого зазначив, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Доводи відповідача, що вона не має сплачувати заборгованість за житлово-комунальні послуги є необґрунтованими, оскільки позивач добросовісно надавав комунальні послуги на підставі договору, який не був розірваний. Крім того, відповідач своєчасно не повідомила позивача про зміну власника квартири [ADDRESS] . За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ч. 1 ст. 2 якого предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконує зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 32 705,59 грн. Твердження відповідача про розірвання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 29 грудня 2010 року, суд не приймає до уваги, оскільки умовами даного договору не передбачено порядок розірвання договору в односторонньому порядку. Щодо тверджень відповідача, що вона є неналежним відповідачем, оскільки з 18 травня 2018 року вона не є власником квартири [ADDRESS] , суд вважає таке. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності в договорі дарування квартири застережень про переведення боргу попереднього власника та згоди кредитора на таку заміну, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, оскільки з 18 травня 2018 року відповідачу не належить на праві власності спірна квартира, тому суд приходить висновку про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період 01 січня 2017 року по 18 травня 2018 року у розмірі 11 838,85 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01 січня 2017 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 3 021,13 грн., три проценти річних за період з 01 січня 2017 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 1 492,08 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. З урахуванням того, що відповідач з 18 травня 218 року не є власником спірної квартири, тому за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 січня 2017 року по 18 травня 2018 року з урахуванням суми заборгованості та індексів інфляції сума інфляційних втрат становить у розмірі 982,55 грн. Також судом перевірено розрахунок трьох відсотків річних та встановлено таке. З урахуванням того, що відповідач з 18 травня 218 року не є власником спірної квартири, тому за прострочення зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 січня 2017 року по 18 травня 2018 року з урахуванням суми заборгованості три відсотки річних становить у розмірі 234,75 грн. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають задоволенню частково. Позовні вимоги про стягнення пені за період з 01 червня 2019 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 108,18 задоволенню не підлягають, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 червня 2019 року по 01 лютого 2020 року. Позивач просить про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 700,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 08 січня 2020 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ШЕНЛІ» було укладено договір № 3-20 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 19-21). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги № 3-20 від 08 січня 2020 року (а.с. 22, 90-92), актом виконаних робіт за лютий 2020 року по договору про надання правничої допомоги № 3-20 від 08 січня 2020 року (а.с. 89), заключною випискою за період з 30 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року (а.с. 93), детальний опис робіт (наданих послуг) у справі № 755/3613/20 (а.с. 94). Відповідач подала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 86-87). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: partial