Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

У червні 2016 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Позовні вимоги обгрунтовані таким. За своє життя батьки позивача мали на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS]. 03.01.2004 помер батько позивача [PERSON] після якого відкрилася спадщина на ? частину квартири, яку прийняла мати позивача [PERSON], 25.07.2015 померла і мати позивача [PERSON] Позивач звернувся до державного нотаріуса Шосткинської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса від 10.02.2016 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що надані позивачем правовстановлюючі документи на вищезазначене нерухоме майно - Свідоцтво про право власності ВО "Свема" від 22.12.1997 за № 2395 не зареєстроване відповідним чином у відповідному державному реєстраційному органі, що суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про державну \~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам п.п.4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач вказує, що є спадкоємцем, який прийняв спадщину, однак, оформити прийняття спадщини не має можливості у звязку з вищенаведеними обставинами, а тому просить суд встановити факт належності на праві власності [PERSON], який помер 03.01.2004 р. та [PERSON], яка померла 25.07.2015 року по ? частині квартири [ADDRESS] та визнати за ним [PERSON] право власності на вказану квартиру. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач (представник) в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, покладається на розсуд суду. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. З наданої позивачем довідки /а.с. 9/ вбачається, що він був зареєстрований та проживав за адресою [INFO] разом із [PERSON] та [PERSON] з 20.06.2003, а, отже, вважається таким, що прийняв спадщину. З довідки Шосткинської міської державної нотаріальної контори не вбачається, що [PERSON] заявляв про відмову від спадщини. Станом на 22.07.2016 дані про інших спадкоємців в спадковій справі відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, зі смертю 03.01.2004 [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS], яку успадкували позивач та його мати (дружина померлого) [PERSON] в рівних частках. Після смерті 25.07.2015 [PERSON] позивач успадкував належну їй частку квартири- 3/4 (1/2 як належала [PERSON] як співвласнику та 1/4, яку вона успадкувала після смерті чоловіка - [PERSON]Г.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин постанова державного нотаріуса від 10.02.2016 вищевказаним вимогам Закону не відповідає, оскільки ставить під сумнів права як спадкодавця так і спадкоємця на вищевказане нерухоме майно. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що вимогам розумності, справедливості та ефективного поновлення в правах відповідатиме саме встановлення фактів належності майна спадкодавцям з наступним визнанням права власності за спадкоємцем, а не повторне звернення позивача до органів нотаріату. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved