Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.01.2017 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є бабусею малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Батьками цієї дитини є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Батько дитини [PERSON] - помер [INFO]. [PERSON] проживає п'ять років з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON]. Мати дитини [PERSON], [INFO], вже п'ять років сином не цікавиться, матеріально не забезпечує. На підставі викладеного просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Та стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітнього [PERSON]. Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області 21.03.2017 позовні вимоги задоволені: [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання її малолітньої дитини [PERSON] Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.08.2017 за заявою [PERSON] заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.03.2017 скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Представник третьої особи - служби у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Скакун Л.В. підтримали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечувала проти його задоволення. Проти позбавлення її батьківських прав заперечує, просила відмовити у задоволенні позову. Обіцяла змінити своє ставлення до виховання дитини. Заслухавши позивача, відповідача, їх представників, представника служби у справах дітей, свідків, дослідивши письмові докази, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача слід відмовити виходячи з наступного. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлені наступні факти та прововідношення сторін. Згідно свідоцтва про народження (а.с.9) батьками [PERSON], [INFO] року народження є відповідачка та [PERSON]. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов Великокардашинської сільської ради [PERSON], проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON]. Хлопчик залишився без батьківського піклування в зв'язку зі смертю батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 13). [PERSON] життям сина не цікавиться, матеріально не забезпечує. (а.с. 14). Відповідно до характеристики, виданої Великокардашинською сільською радою, наданої на громадянку [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично, близько п'яти років не проживає на території сільської ради. Вихованням [PERSON], [INFO]., не займається. (а.с. 11,12). Службою у справах дітей районної державної адміністрації було здійснене виїзд на територію с.Мала Кардашинка, 29.08.2016 та перевірено умови проживання родини [PERSON], про, що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов проживання. Під час візиту було встановлено, що [PERSON] проживав разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], у будинку створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Мати [PERSON] разом із сином не проживає більше трьох років, місце перебування її невідоме. [PERSON] знаходиться повністю на утриманні та вихованні дідуся та бабусі (а.с.15-16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідачка доводиться їй матір'ю. У 2013 році мати поїхала на заробітки в Росію, а вона залишилася жити разом з батьком та братом - [PERSON] [PERSON]. Мати поїхала до Росії на заробітки, бо не було грошей, були борги. У 2016 році батько помер. Коли мати поїхала на заробітки, вона довго не приїздила. Пересилала гроші на харчування. Потім [PERSON] пішла жити до бабусі [PERSON] ([PERSON]), оскільки позивачка вигнала її, а [PERSON] залишився жити у позивачки. Зараз мати оплачує їй навчання. Мати висилала гроші, на які купляли речі [PERSON]. Позивачка чинила і чинить перешкоди у спілкуванні їй та [PERSON] у спілкуванні з [PERSON]. При цьому позивачка повертала гроші, які [PERSON] переказувала їй на утримання [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що близько десяти років знає позивачку та відповідачку. У 2012 році відповідачка поїхала в Росію, оскільки хотіла кращого життя. Після цього двічі приїздила додому. У 2016 році чоловік відповідачки - [PERSON] помер. При спілкуванні по «Скайп» відповідачка говорила свідку, що має намір забрати [PERSON] до себе, але трохи пізніше, оскільки в Москві немає постійного житла та умов. Позивачка та її чоловік всіляко піклуються про [PERSON]. Перешкод у спілкуванні з відповідачкою та її родичами не чинять. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивачки, знає сім'ю позивачки та відповідачки. У 2012 році відповідачка поїхала на заробітки до Російської Федерації, З 2013 року відповідачку не бачила. Побачила її у 2017 році. Про дитину відповідачка не піклувалася, про те, що відповідачка допомагала матеріально дитині їй нічого не відомо. Про те, що позивачка чинила перешкоди позивачці у спілкуванні з дитиною їй не відомо. Вихованням [PERSON] [PERSON] після смерті його батька займалася позивачка, оскільки матір дитини - відповідачка перебувала в м. Москва. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивачки, знає сім'ю позивачки та відповідачки. Кілька років тому, відповідачка поїхала на заробітки до Російської Федерації, про дитину відповідачка не піклувалася, про те, що відповідачка допомагала матеріально дитині їй нічого не відомо. Про те, що позивачка чинила перешкоди позивачці у спілкуванні з дитиною їй не відомо. Вихованням [PERSON] [PERSON] після смерті його батька займалася позивачка, оскільки матір дитини - відповідачка перебувала в м. Москва. В останнє бачила позивачку у 2017 році. На свята мати подарунків ніяких дитині не дарувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дочкою позивачки. У 2013 році відповідачка поїхала в м. Москву, за цей час долею дитини не цікавилася, матеріально не допомагала. Спілкуючись з відповідачкою через мережу інтернет по «Скайпу», чула від відповідачки образу на всіх родичів. Будь-яких перешкод відповідачки у спілкуванні з дитиною з боку позивачки не помічала. Допитана в судовому засіданні як свідок відповідач [PERSON] показала, що у 2012 році за згодою свого чоловіка - [PERSON] поїхала на заробітки до Російської Федерації, оскільки коштів на життя не вистачало, та у зв'язку з необхідністю погашення кредитів. Діти залишилися з чоловіком. Переказувала чоловікові кошти на споживчі цілі та погашення кредитної заборгованості. Двічі приїздила додому, але знов повернулася до м. Москва оскільки необхідні були кошти на навчання старшої доньки - [PERSON] та утримання [PERSON]. Переказувала аліменти через свою мати - [PERSON], але позивачка гроші та речі для [PERSON] не приймала. У 2017 році дізналася про судове рішення про позбавлення її батьківських прав. До цього спілкувалася з дитиною через родичів. Зверталася до психолога, який порадив налагоджувати відносини з сином поступово, щоб не травмувати дитину. Не приїздила до дитини протягом 2013 - 2016 років, оскільки заробляла гроші. У 2017 році зверталася до органів опіки, але їй відмовили в надані допомоги. Свідок [PERSON] показала, що є матір'ю відповідачки. У 2012 році, оскільки існували фінансові проблеми в сім'ї доньки та її чоловіка, наявність непогашених кредитних зобов'язань, відповідачка вирішила поїхати на заробітки до м. Москва. Двічі приїздила у 2013 році додому. Потім повернулася у 2017 році і дізналася про позбавлення її батьківських прав. Під час перебування в м. Москва переказувала кошти на погашення кредитних зобов'язань та на утримання дітей. Позивачка чинила перешкоди свідку у спілкуванні з онукою. Старша онука - [PERSON] з 2015 року проживає у неї, оскільки позивачка вигнала її. Позивачка відмовлялася приймати гроші на утримання Данііла, натомість дозволила придбати йому одяг у перший клас. Свідок [PERSON] показала, що працювала разом з відповідачкою у лікарні. Приблизно в 2013 році відповідачка поїхала на заробітки до Російської Федерації, оскільки не було коштів для належного утримання сім'ї, наявність кредитів. Допитана в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] показала, що відповідачка є колишньою дружиною її покійного сина - [PERSON] У 2012 році відповідачка поїхала на заробітки до м. Москва. Двічі приїздила додому у 2013 році. Переказувала кошти сину для утримання дітей. Але з 2014 року кошти переказувати припинила. Переказувала кошти своїй матері - [PERSON], а так давала гроші на власний розсуд. Син позивачки хворів і помер у 2016 році. Діти відповідачки та її син жили у будинку позивачки. Коли помер син позивачки у 2016 році, відповідачка через доньку ([PERSON]) повідомила, що влітку приїде забере [PERSON] до себе. Вважає, що відповідачка залишила дитину без піклування без поважних причин, тому вважає, о її потрібно позбавити батьківських прав. Сторони дійшли згоди, що допит малолітнього [PERSON] [PERSON] є недоцільним, оскільки це може нанести психологічну травму дитині, з чим погодився і представник служби у справах дітей. Враховуючи, що предметом спору є позбавлення батьківських прав відповідача, з урахуванням малолітнього віку [PERSON] [PERSON], а також те, що дитина у цьому віці не може усвідомлювати юридичні наслідки позбавлення батьківських прав його матері, суд вважає за недоцільне проводити допит [PERSON] [PERSON]. Відповідно до наданих суду квитанцій про переказ грошових коштів на утримання дітей [PERSON] перерахувала з 2015-2016 роки кошти в сумі 6593,60грн. (а.с. 72-74, 140). Також згідно квитанції [PERSON], сплатила аліменти на суму 1530,00грн (а.с.140). Згідно трудового договору [PERSON] найняла на роботу няню [PERSON], [INFO], для догляду за дитиною ( а.с.80-85). Згідно довідки розрахунку по виконавчому провадженню №654/3919/14-ц, виданому 20.10.2014 Голопристанським районним судом про стягнення аліментів з боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [PERSON], [INFO]., за період з 26.09.2014 по 27.07.2017 виникла заборгованість в розмірі 29048,30грн. (а.с.102-103). Згідно довідки розрахунку по виконавчому провадженню №654/3919/14-ц, виданому 20.10.2014 Голопристанським районним судом про стягнення аліментів з боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [PERSON], [INFO]., за період з 26.09.2014 по 31.01.2018 виникла заборгованість в розмірі 19828,42грн. (а.с.142-143), тобто заборгованість зменшено. В матеріалах справи міститься консультація лікаря психолога відносно дитини, [PERSON], [INFO]. (а.с. 123). Згідно довідки [PERSON] є відвідувачем курсів англійської мови та відвідує заняття тричі на тиждень з оплатою 350 грн. на місяць (а.с. 139). Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.05.2017 №240 [PERSON], [INFO]., призначено опікуном над малолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування [PERSON], [INFO]. (а.с.141). В матеріалах справи міститься висновок практичного психолога [PERSON], відносно [PERSON], [INFO]., згідно якого ніяких симптомів, синдромів, депресії чи інших патологічних станів, аномальної поведінки у [PERSON] не виявлено. Хлопчик знаходиться в достатньо стабільному стані, але емоційні потрясіння все ж таки присутні. він хоче спокійного життя поряд з бабусею та дідусем, бути захищеним, мати усі умови для розвитку своєї особистості. Відсутність матері позначилася на психічному та емоційному стані дитини, рівень тривожності у [PERSON] вище середнього через складну ситуацію в родині та недостатньої уваги з боку матері. Хлопчик, на цей час, має стійке бажання жити з бабусею та дідусем, не хоче ніяких змін, не хоче міняти місце проживання, країну, родину. Якщо мати хоче відновити втрачену довіру свого сина, це треба робити поступово, відновлюючи і психологічну, і матеріальну присутність матері в житті дитини. Спілкування потрібно відновлювати не нав'язливо, спочатку один, два рази на місяць, через телефонні дзвінки, подарунки. На даний час, така поступова форма спілкування з мамою, буде мати найменший для дитини ризик ускладнення внаслідок стресових факторів (а.с.145-146). Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд приходить до наступного. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Сам факт звернення відповідача до суду з заявою про скасування заочного рішення, особисте прибуття в судові засідання з Російської Федерації, свідчить про наявність бажання у матері приймати учать у вихованні дитини. При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною, батьками та бабусею склались таким чином, що дитина протягом останніх чотирьох років проживає разом з бабусею та дідусем, а тому в даній ситуації судом враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків та бабусі) (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку відмова у позбавленні батьківських прав не призведе до відібрання дитини у позивача, оскільки вона з ним проживає протягом тривалого часу, Тобто, відмова в позбавленні батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір'ю, дідусем, бабою та дитиною. З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема судом враховано, що дідусь та баба дитини є особами похилого віку, а тому в подальшому, в разі позбавлення батьківських прав відповідачки та втрати юридичного зв'язку матері з дитиною, призведе до того, що фактично дитина залишиться сиротою, що, на думку суду, жодним чином, не може відповідати інтересам дитини. Про те, що мати дитини виявляє інтерес до неї та її виховання свідчить навіть твердження позивача та органу опіки, що в подальшому відповідач має можливість звернутися з позовом про поновлення батьківських прав. Натомість, на думку суду, таке маніпулювання не відповідає інтересам дитини, які є найвищим пріоритетом при розгляді справ зазначеної категорії. Справи про позбавлення батьківських прав мають вирішуватися з дотриманням гарантій, встановлених ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України" наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав (з урахуванням факту смерті батька дитини). Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]., не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини з урахуванням висновків психолога та служби у справах дітей. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, винесення заочного рішення по справі, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у вихованні дитини. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що позивача, згідно з рішенням Голопристанської районної державної адміністрації №240 від 11.05.2017, призначено опікуном малолітнього [PERSON], який проживає разом з позивачкою, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивачки на утримання малолітнього [PERSON].

Outcome: approved