Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль " в особі Миколаївської обласної дирекції 29.08.2014 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки мотивуючи позовні вимоги тим, що між Відкритим Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками згідно нової редакції статуту, є Публічне Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 29.09.2008 року було укладено договір №014/0024/82/128693 про надання кредиту у сумі 111 000 грн., із відсотковою ставкою 21,45% річних строком на 120 місяців. Відповідно до кредитного договору кредит надавався позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. В свою чергу позичальник зобов'язувався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також здійснювати його погашення та відсотків за користування - у валюті, що відповідає валюті кредиту, щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком виступає іпотечний договір зареєстрований в реєстрі за № 743 від 29.09.2008р., укладений між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А.В.. Предметом іпотеки відповідно до п. 1.2 вказаного договору є нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS]. Загальна площа якого становить 67,9 кв.м., житлова 39,5 кв.м., який належить іпотекодавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За період користування кредитом позичальник не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, чим були порушені умови кредитного договору. Останнім не здійснювалося погашення за кредитом відповідно до умов кредитного договору, що в результаті призводить до понесення збитків кредитором та недосягнення поставленої мети. Таким, чином, станом на 08.08.2014р. загальна заборгованість позичальника за кредитом № 014/0024/82/128693 від 29.09.2008 року становить 153 223,04 грн. з яких: - заборгованість за кредитом - 84 896,03 грн.; - заборгованість за відсотками - 23 947,61 грн.; - пеня за прострочку кредиту та відсотків - 44 379,40 грн. Посилаючись на наведені обставини, умови укладених договорів та положення чинного законодавства позивач просить суд: в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - а саме на житловий будинок [ADDRESS] та судовий збір сплачений позивачем при направленні позовної заяви до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання ним позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вона не заперечує, що в неї є борг перед банком, але в рахунок його погашення з неї щомісячно утримуються кошти з її заробітної плати. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Зі статуту Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (нова редакція) затвердженого загальними Зборами акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» протокол №Зб-27 від 28.04.2010 року вбачається, що Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»(а.с.20-22) 29 вересня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України було укладено кредитний договір №014/0024/82/128693 згідно умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 111 000 грн., із відсотковою ставкою 21,45% річних строком на 120 місяців тобто до 29.09.2018р.(а.с.9-12) З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором Іпотекодавцем [PERSON] 29.09.2008 року укладено договір іпотеки (а.с.14-16). Предметом іпотеки, визначеним в п.п.1.2. договору іпотеки, є нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS], який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору Купівлі-продажу, посвідченого Барсковим А.В., приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області від 27.02.2006 року, за реєстром №83, зареєстрованого в Реєстрі правочинів від 27.02.2006 року за № 1168280, витяг №2121649, право власності зареєстровано в Березанській філії Миколаївського міжміського БТІ від 18.08.2006 року, запис № 541, в книзі №3, витяг №11583865, реєстраційний №13944922. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 07.04.2011 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0024/82/128693 від 29.09.2008 року у сумі 151 458,80 грн. та розірвано кредитний договір(а.с.18-19) Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вирішуючи спір, суд виходив із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 16.02.2011р. Таким чином, мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматися від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ( ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Порушення зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання) ( ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язань є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк(термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановлення договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільнений від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абзацах 1,2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судами роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином суд дійшов до висновку, що звернути стягнення на іпотечне майно необхідно в рахунок погашення кредитної заборгованості, яка встановлена та стягнута рішенням Березанського районного суду від 07.04.2011 року Оскільки, в ході виконання зазначеного рішення Відділом ДВС Березанського РУЮ Миколаївської області в ході примусового виконання рішення суду від 07.04.2011 року з відповідачки станом на 11.03.2015 року стягнуто 10 995 грн. 58 коп., то підлягає зверненню стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості в сумі 140 763 грн. 22 коп.. (151 458, 80грн. - 10 995,58грн. = 140 463,22 грн) Те, що з відповідачки утримано 10 995,58 грн. боргу на користь ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» відділом державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції Миколаївської області при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 19.04.2011 року Березанським районним судом по справі № 2-170/11 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 151 458,80 грн. вбачається з довідки виданої відділом Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції Миколаївської області від 11.03.2015р. (а.с.81) У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону. Відповідно до ч.1. ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Відповідно п.6 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Оскільки, відповідачка має борг перед позивачем за кредитним договором №014/0024/82/128693 в сумі 140 763, 22 грн.,то суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню частково, а саме звернути стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 140 763, 22 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1 404,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial