Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 січня 2018 року о 16 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Е200», державний номерний знак [NUMBER] в м. Києві по пр. Л.Курбаса, 2/13, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього рухуУкраїни, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «АСК «ОМЕГА», Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ2291319 . Позивач 22 січня 2018 року звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 04 квітня 2018 року із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, станом на день звернення до суду з позовом страховик своїх зобов`язань за договором страхування не виконав. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 12000,97 грн, пеню за порушення строків виплати у розмірі 1620,82 грн., 3% річних за затримку виконання грошового зобов`язання в розмірі 137,10 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 8198, 74 грн. та судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до норм чинного законодавства України страховик відшкодовує моральну шкоду потерпілому у разі ушкодження здоров"я. Також відповідач не погоджується з розрахунком витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивачем були сплачені кошти за послуги адвоката, а заявлена сума не є співмірною з ціною позову та складністю справи. З урахуванням викладеного у відзиві, відповідач просить суд задовольнити позов частково, залишивши без задоволення позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №430371, 20 січня 2018 року о 16 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Е200», державний номерний знак [NUMBER] в м. Києві по пр. Л.Курбаса, 2/13, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього рухуУкраїни, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно із постановою Святошинського районного суду у м. Києва від 01 березня 2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 340, 00. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ТЗ [PERSON] є власником ТЗ «Daewoo Lanos» державний номерний знак [NUMBER] . Відповіднодо Полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ №АМ/ 2291319 від 09 листопада 2017 року, автомобіль «Mercedes-Benz Е200», державний номерний знак [NUMBER] застраховано АСК "ОМЕГА". Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну стоїть 100 000 грн. 22 січня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ "АСК "ОМЕГА" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від потерпілої особи. 04 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ "АСК "ОМЕГА" із заявою про виплату страхового відщкодування, та погодився із сумою матеріального збитку у розмірі 12000,97 грн. Відповідно до Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зазначене також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується факт не сплати страхового відшкодування у розмірі 12000,97, а тому з урахуванням того, що страховиком не було виплачено страхове відшкодування у визначений чинним законодавством строк, то стягненню підлягає не лише розмір страхового відшкодування, а й пеня за порушення строків виплати у розмірі 1620, 82 грн. та 3% річних за затримку виконаних грошових зобов"язань у розмірі 137, 10 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди,то страховиком, відповідно до норм чинного законодавства, відшкодовується моральна шкода лише у випадку заподіяння шкоди здоров"ю, доказів заподіяння такої шкоди позивачу в матеріалах справи немає. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31. 03. 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач посилається на те, що завдана моральна шкода полягає у тому, що він відчував біль і приниження від того, що багато часу та зусиль вимушений бувв марнувати для захисту своїх прав, однак жодних доказів на підтвердження вищевикладеного суду не надоно, а тому вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягення вират на правову допомогу, як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8198,74 грн. На підтвердження понесених витрат надає суду копію договору про надання правової допомоги №01/09-18 від 10 вересня 2018 року, детальний розрахунок вартості послуг , акт наданих послуг від 19 листопада 2018 року, однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним дійсно були понесені такі витрати та були сплачені грошові кошти за отримані послуги. Таким чином вимог про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704, 80 грн, у зв"язку з тим, що судом вирішено позов задовольнити частково та стягнути з відповідача 13758, 89 грн., що становить 53,62% від ціни позову, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що складає 377, 88 грн., тобто 704,80*53,62/100, де 704, 80 - сума сплаченого судового збору, 53,62 відсоткова складова задоволених вимог.

Outcome: partial