Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

19.10.2018 року заявниця [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], звернулась до суду із заявою про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. Вимоги заяви мотивовані тим, що заявниця та її діти [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS], яке на цей час є тимчасово окупованою територією України. Однак, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася у лютому 2014 року, заявниця разом з дітьми у серпні 2014 року окуповану територію: місто Горлівку, Донецької області, перемістились до міста Києва, а згодом до міста Одеси. Фактичним місцем проживання є: [ADDRESS], про що свідчать довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 01.12.2014 р. № [NUMBER], та від 02.03.2015 року № [NUMBER]. Внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Донецької області, порушено низку прав заявниці та її дітей. Звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту вимушеного переселення з окупованої території Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Донецької області України зумовлене тим, що заявниця має на меті набути статус особи, яка перебуває під захистом "Конвенції про захист цивільного населення під час війни" від 12 серпня 1949 року, що має наслідком виникнення прав та обов'язків, передбачених цією "Конвенцією", іншими нормами національного та міжнародного права. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника Міністерства соціальної політики України до суду не надходило. Представник Російської Федерації в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи Посольство Російської Федерації в Україні було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності представника Російської Федерації та заяв щодо невизнання юрисдикції українських судів на вирішення даної справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з копії паспорта громадянина України заявниці, серії [NUMBER], [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про народження від 09.03.2005 року, мером муніципалітету Калліфея, Греції, заявниця [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.08.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області, [PERSON] має т малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON], [PERSON] та її малолітній син [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.12.2014 р. № [NUMBER], [PERSON] з зареєстрованого місця проживання перемістилась за адресою: [ADDRESS]. Надалі, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.03.2015 року № [NUMBER], [PERSON] перемістилась з зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі статтею 4 "Конвенції про захист цивільного населення під час війни", особами, які перебувають під захистом цієї "Конвенції", є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. У ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте, не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію, як на державу-окупанта, відповідно до норм і принципів міжнародного права. Встановлення факту, що має юридичне значення, щодо вимушеного переселення заявниці та її сина з окупованої території Донецької області, відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, можливе лише у судовому порядку. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON]. При цьому, відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявниці та її дітей. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року, №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року. Щодо обставин, що зумовили вимушене переселення [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] з м. Горлівка, Донецької області, Україна, суд приймає до уваги, що місто Горлівка перебуває, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» №1085-р від 07 листопада 2014 року, єна тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України та до 2014 року, як повноправні громадяни своєї країни, мали власне житло, власне майно, налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м. Горлівці, тому, в серпні 2014 року, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, вони були змушені переїхати до м. Одеси, залишивши житло у м. Горлівці, Донецької області, змінили власний побут та спосіб життя. У зв'язку з тим, що місто Горлівка розташоване на тимчасово окупованій території, [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], побоюючись за власне здоров'я та життя, були вимушені покинути своє постійне місце проживання та переселитись з території міста Горлівки, Донецької області, задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободі, насильницької втрати громадянства, особистих прав на свободу пересування, висловлення власної думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Встановлення такого юридичного факту заявниці потрібно для визначення її статусу, як особи, яка перебуває під захистом "Конвенції про захист цивільного населення під час війни" від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією "Конвенцією", іншими нормами національного та міжнародного права. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення юридичного факту вимушеного переселення з території Донецької області має правове значення для заявниці та її дітей щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав, суд вважає за доцільне та необхідне встановити факт, що вимушене переселення [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] у серпні 2014 року з окупованої території Донецької області України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. Щодо вимог про встановлення факту в інтересах [PERSON], суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки вона народилась через рік після переміщення заявниці з окупованої території, вже у місті Одесі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial