Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

09.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мега Банк», про визнання договорів частково недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначав наступне, 11.06.2008 між ним та ПАТ МегаБанк» укладено кредитний договір № 007-07П/2007 та договір застави майна № 007-07П/2008-3 предметом яких було надання кредиту на придбання транспортного засобу та застава цього транспортного засобу в забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором. Обидва договори мають третейське застереження про розгляд всіх спорів Постійно діючим третейським судом при асоціації Слобожанська перспектива». Позивач вважає, що окремими положеннями кредитного та іпотечного договору порушені його права споживача банківських послуг і тому вони мають ознаки недійсності, а саме при укладанні оспорюваних договорів позивачеві було роз'яснено їх основний зміст, а саме, що йому слід вчасно повертати кредит та погашати проценти по кредиту. Позивач не є фахівцем в галузі права, тому при укладанні оспорюваних договорів не мав можливості чітко уяснити собі всі правові наслідки їх окремих положень, зокрема положень, які встановлюють відповідальність за визначені договорами як правопорушення дії (бездіяльність), не пов'язані безпосередньо із виконанням основних зобов'язань - кредитних та заставних. На думку позивача несправедливими є умови п. 7.2. кредитного договору в частині встановлення відповідальності в розмірі 10% від суми отриманого кредиту (тобто в сумі 6560 грн.) за невиконання ним будь-яких обов'язків, встановлених п. 3.2.4-3.2.15 кредитного договору, зокрема зобов'язання застрахувати своє життя на користь відповідача, встановлене п. 3.2.10. Несправедливою є також умова п. 6.4. договору застави, якою встановлено відповідальність у розмірі 10% від вартості предмету застави (тобто в сумі 6560 грн.) у випадку порушення позивачем п. 2.1.3 договору застави, яким в свою чергу встановлено зобов'язання заставодавця застрахувати предмет застави на його повну вартість на користь заставодержателя. На думку позивача розміри передбаченої п. 7.2. кредитного договору та п. 6.4. договору застави компенсації є занадто великим порівняно із можливими втратами відповідача від ймовірного настання відповідних негативних наслідків для відповідача, який включив ці умови до договорів. Так у випадку смерті незастрахованого на цей випадок позивача відповідач взагалі не втрачає права на повернення кредиту та відсотків від спадкоємців позивача за рахунок спадкового майна (ст. 1218 ІДК), реальна вартість відповідної страхової послуги значно перевищує розмір встановленої кредитним договором компенсації. Вартість страхової послуги із страхування автомобіля по програмі повне КАСКО також становить суму не вище 5% від страхової вартості автомобіля на рік. що аж ніяк не співрозмірно із розміром компенсації, визначеним договором іпотеки. Просив суд визнати недійсним п. 7.2. кредитного договору № 007-07П/2007 від 11.06.2008 в частині встановлення відповідальності в розмірі 10% від суми отриманого кредиту (тобто в сумі 6560 грн.) за невиконання позичальником будь-яких обов'язків, встановлених п. 3.2.4-3.2.15 кредитного договору та визнати недійсним п. 6.4. договору застави 007-07П/2008-3 від 11.06.2008 року. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позов з заявлених в позовній заяві підстав та просили суд його задовольнити. Позивач зазначав, що при укладенні договору йому не роз’яснювалися у повному обсязі його умови, і до 2013 року він, маючи на руках примірник договору, у зв’язку із своєю юридичною неграмотністю, не знав, що необхідно проводити страхування автомобіля і повідомляти про це банк. Відповідач проти позовних вимог заперечив у повному обсязі. Вказує на те, що дійсно між [PERSON] та банком укладено кредитний договір та іпотечний договір. Ухвалою Київського районного суду м.Харькова від 25.02.2013 року видано виконавчий лист за рішенням третейського суду про стягнення з [PERSON] неустойки за кредитним договором в розмірі 13120 грн. та неустойки за договором застави 13120 грн. Крім того, про обізнаність позивача свідчить його власноруч написана заява на ім’я Банку з проханням не застосовувати штрафні санкції оскільки порушення сталося через важке матеріальне становище. Крім того, позивач власноруч підписався під договорами і мав з 2008 року примірник договору, а тому відповідач вважає, що подання даного позову обумовлено бажанням позивача уникнути виконання зобов’язань за кредитним договором. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним. Як встановлено судом, 11.06.2008 між [PERSON] та ПАТ МегаБанк» укладено кредитний договір № 007-07П/2007 відповідно до умов якого, Кредитодавець зобов’язався надати позичальникові грошові кошти на придбання транспортного засобу у розмірі 65600 грн. на строк з 11.06.2008 року до 10.06.2015 року, а позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані за його користування відсотки, щомісячно. Відповідно до п. 7.2. кредитного договору позичальник сплачує Кредитодавцю штраф у наступних випадках: за невиконання прийнятих на себе зобов’язань щодо повернення Кредиту згідно з Додатком №14 у розмірі – 10 процентів від суми несвоєчасно повернутого кредиту, за несвоєчасне повернення кредиту згідно з п. 3.2.1.Договору – у розмірі 25% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту, за використання Кредиту не за цільовим призначенням згідно з п.3.2.2 Договору – у розмірі 25% від суми Кредиту, що використано не за цільовим призначенням, - за невиконання прийнятих на себе зобов’язань згідно з п. 3.2.3 Договору у розмірі 10% від суми несвоєчасно сплачених процентів та комісійних винагород, - за невиконання будь- якого з прийнятих на себе обов’язків згідно з п.п. 3.2.4-36.2.15 Договору у розмірі 10% від суми отриманого Кредиту. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором від 11.06.2008 року між [PERSON] та ПАТ «МегаБанк» було укладено договір застави майна № 007-07П/2008-3 предметом якого є транспортний засіб, реєстраційний номер [NUMBER]. Обидва договори мають третейське застереження про розгляд всіх спорів Постійно діючим третейським судом при асоціації Слобожанська перспектива». Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації «Слобожанська перспектива» від 20.08.2012 року у справі 2/591-2012 за позовом ПАТ «МегаБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення неустойки. Однак, згідно із п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» справи у спорах щодо захисту прав споживача не підвідомчі третейським судам, тому позивач і звернувся до суду загальної юрисдикції з позовом про вирішення даного спору. Пунктом 2.1.3 Договору застави передбачено, що якщо строк дії Договору застави більший, ніж строк, на який було укладено договори про страхування предмету застави та обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то за 14 (чотирнадцять) календарних днів до закінчення строку дії відповідного договору про страхування [PERSON] зобов'язаний надати докази страхування предмету застави на наступний період. Як вбачається із рішення третейського суду згідно Договору добровільного страхування транспортного засобу №07-05/2011-Т від 16.09.2011 р., укладеного [PERSON] з ПАТ «СК «Мета Гарант» передбачено, що перший період дії цього договору припиняється з 00 годин 00 хвилин 16.12.2011 р. (п. 8 договору страхування). Оскільки до 16.12.2011 р. черговий страховий платіж за наступний період страхування [PERSON] не сплатив, то відповідно до п.8.3. цього договору його дія припинилась. За умовами договору [PERSON] повинен був надати докази страхування предмета застави не пізніше 02.12.2011р., неналежне виконання цього обов’язку передбачено п. 6.4. Договору застави - штраф у розмірі 10% від вартості предмета застави, зазначеної у п.1.5. цього договору, тобто 6560,00 гри. Також, відповідно до п.3.2.10 Кредитного договору, в день підписання Договору і не менше ніж на строк його дії, [PERSON] повинен застрахувати своє життя на користь Позивача, відповідальність за що передбачена п. 7.2. Кредитного договору він повинен сплатити Позивачу штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту - 6560.00 грн. Відповідно до п. 3.2.13. Кредитного договору [PERSON] зобов'язався на першу вимогу Позивача надавати документи та інформацію щодо свого фінансового стану і пунктом 7.2. Кредитного договору передбачена відповідальність за невиконання зобов'язань, визначених л. 3.2.13 Кредитного договору штраф у розмірі 10% від суми (за кожне порушення). Згідно п. 2.1.3. Договору застави [PERSON] повинен здійснювати страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів га надавати Позивачу докази страхування на новий період за 14 днів до закінчення дії відповідного договору страхування і за неналежне виконання даного пункту договору відповідно до п, 6.4. Договору застави повинен сплатити штраф. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.02.2013 року заяву ПАТ «МегаБанк» задоволено. Видано виконавчий лист за Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації «Слобожанська перспектива» від 20.08.2012 року у справі 2/591-2012 за позовом ПАТ «МегаБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення неустойки. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.12.2013 року у задоволенні заяви державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про затвердження мирової угоди між ПАТ «МегаБанк» та [PERSON] відмовлено у зв’язку із недотриманням сторонами виконання умов мирової угоди щодо сплати боргу, а також намагання в судовому порядку оспорити умови кредитного договору з боку [PERSON] Як вбачається з заяви [PERSON] від 11.07.2012 року на ім’я директора Запорізького ЦРБ ПАТ «МегаБанк», він просить не застосовувати до нього штрафні санкції за перестрахування заставного автомобілю оскільки порушення кредитного договору було викликано тяжким матеріальним станом, незважаючи на це, оплата тіла кредиту та відсотків за договором виконувалася своєчасно. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. П. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів"визначає, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання) Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актив Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Договір поруки вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Отже, вказані договори – кредитний та договір застави, є укладеними, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Загальними вимогами для чинності правочину згідно ст. 203 ЦК України є зміст правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, сторони за вказаними договорами на дату укладення Договорів, які є предметом спору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що не заперечується ними. Зовнішнє волевиявлення відповідало їх внутрішній волі, умови договору є їм зрозумілими, що підтверджується змістом договорів, відповідно до яких, ці договори сторонами прочитані, відповідають їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін. При оформлені кредитного договору та договору застави, позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис у договорах. Отже, позивач до підписання договорів, мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договорів, проте договори були підписані, та кредитний договір виконувався сторонами, а саме позивач сплачував платежі відповідно графіку. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він після підписання договору оспорював або намагався змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення, навпаки позивач сплачували кошти на умовах договору, що свідчить про прийнятність для них умов спірних пунктів кредитного договору та договору застави на момент укладення. Факт обізнаності з усіма умовами договору також підтверджується заявою [PERSON] від 11.07.2012 року, де він просить не застосовувати до нього штрафні санкції за перестрахування заставного автомобілю оскільки порушення кредитного договору було викликано тяжким матеріальним станом. Крім того, позивач у судовому засіданні підтвердив той факт, що з моменту укладання має примірник кредитного договору, декілька разів проводив перестрахування автомобіля і даний факт у судовому засіданні підтвердив також і представник відповідача про те, що кожного року позивач проводив страхування, останнє страхування проведено позивачем у 2011 року. На думку суду п.7.2. кредитного договору та п.6.4. договору застави від 11.06.2008 року не суперечить загальним принципам цивільного права, положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215, 1048- 1052, 1054- 1055), ст.ст. 18- 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також відповідно до Узагальнення ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин» від 07.10.2010р. при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені ЦК України(ст.ст. 1048-1052,1054), та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».Як вбачається зі змісту Договору усі істотні умови були виконані. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Як встановлено ч.1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно актів цивільного законодавства. Даний Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів, саме ці умови є істотними для договору даного виду згідно норм чинного законодавства (ст.ст.1046-1048, 1054 ЦК України). При укладені Кредитного договору Позивачу були відомі всі умови Кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили Позивача підписати кредитний договір на вкрай невигідних для нього умовах. Посилання позивача на не ознайомлення його перед укладенням кредитного договору з правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не може свідчити про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитного договору та не дає підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, оскільки спростовується дослідженими в суді матеріалами справи. Крім того, слід зазначити, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів" можливе щодо спорів, які виникають з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Отже, судом встановлено, що на момент вчинення правочину, тобто укладення кредитного договору і договору застави, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладений кредитний договір і договір застави були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто відповідач надав, а позивач прийняв кредит і зобов'язався повернути його відповідачу у встановлені кредитним договором розмірі і строки. Доводи про те, що банк порушив вимоги ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів", оскільки кредитний договір є несправедливим, порушує принцип добросовісності та розумності, був укладений в інтересах Банку, а не в інтересах позичальника, не заслуговує на увагу, оскільки підписання позивачем кредитного договору, а також той факт, що позивач [PERSON] придбав автомобіль для власних потреб, виконував умови договору щодо повернення кредитних коштів ,свідчать проте, що кредитний договір укладений саме в інтересах [PERSON] і відповідав його інтересам. Доводи позову є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства та обставин справи, в зв'язку з чим суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Посилання на те, що позивач є юридично неграмотним, а на момент укладення договору йому не були роз’ясненні його умови, з огляду на положення ст.68 Конституції України згідно з яким, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, є неспроможними З огляду на наведене вище, суд не вбачає зі сторони ПАТ «МегаБанк» порушень законодавства про захист прав споживачів щодо Позивача під час укладення оспорюваного кредитного договору та договору застави. Таким чином, з огляду на викладене, кредитний договір № 007-07П/2007 та договір застави майна № 007-07П/2008-з не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину були вільним і відповідали його внутрішній волі; правочини вчинялися у формі, встановленій законом; оспорювані пункти договору узгоджувалися сторонами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підсумовуючи вищенаведене та аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає, що позивачем не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не доведеними, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed