Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом в якому вказав, що він працював інженером першої категорії на державному підприємстві «Донецька залізниця» з 10 червня 2010 року по 30 квітня 2013 року, у зв`язку з реорганізацією підприємства, переведений інженером першої категорії в локомотивне депо Ясинувата Західна ДП «Донецька залізниця». 18 липня 2016 року реорганізовано у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». Відповідно, локомотивне депо «Ясинувата Західне» реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». З 17 липня 2017 року, наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 645-НЗ-1 від 28 квітня 2017 року, виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» було ліквідовано. На цій підставі керівництво виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» запропонувало позивачу написати заяву про звільнення з роботи. Але, у зв`язку з тим, що зарплату позивачу не виплачували з лютого 2016 року, підписувати документи про звільнення позивач відмовився, до часу виплати заробітної плати хоча би за 2016 рік, за період коли майже всі колеги позивача по роботі її отримали, та запропонував адміністрації діяти, як передбачено в таких випадках за Законами України. Після звільнення, на порушення ст.116 КЗпП, позивачу не виплатили: Заборгованість по зарплаті з лютого по липень 2016 року - 6644,83 грн. Заборгованість по зарплаті з 18.07.2016 року по листопад 2016 року -22250,12 грн. Заборгованість по зарплаті з березня 2017 р. по 17.07.17 року 14684, 54 грн. Заборгованість по зарплаті в день звільнення 20.09.17 року - 158,35 грн. 3145.65*3 +1647,73): (19+20+20+1 1) -158.35 грн. Заборгованість за компенсацію 32 днів невикористаної відпустки - 5197,67 грн. Всього: 6644,83 + 22250,12 + 14684, 54 + 158,35 + 5197,67 = 48 935.51 грн. Крім того, Укрзалізниця не тільки не виплачувала позивачу заробітну плату, але й не сплатила за роботу позивача страхові внески до пенсійного фонду України за січень - червень (6 місяців) 2016 року, та за квітень - липень (4 місяця) 2017 року. З цієї причини позивачу не вистачає 6 місяців для того, щоб для соціальної служби України офіційно підтвердити 40 років трудового стажу, які необхідні позивачу для набуття статусу Ветерана праці України та отримання відповідних пільг, які позивач фактично вже заробив. У зв`язку з тим, що «Українська залізниця» діяти за законами України не збиралась, для захисту своїх конституційних прав, 11.12.2017 року позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника, до Якимівського районного суду Запорізької області. 17 січня 2018 року Якимівський районний суд Запорізької області заочним рішенням позов позивача до Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» задовольнив повністю. У зв`язку з тим, що керівництво філії ПАТ «Укрзалізниця» добровільно рішення суду виконувати не бажало, було порушено виконавче провадження. Під час цього провадження встановлено, що філія не є юридичною особою, а лише представником юридичної особи ПАТ «Укрзалізниця». За моєю заявою 13 квітня 2018 року Якимівський районний суд ухвалив замінити сторону у виконавчому провадженні по виконанню рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року (справа № 330/2598/17) -- боржника Дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця». 31 жовтня 2018 року Постановою Кабінету Міністрів України № 938 тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» замінено з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця», також затверджено Статут цього товариства. Відповідно до п.2 зазначеного Статуту Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Проте, ПАТ «Укрзалізниця» добровільно виконувати рішення суду не стало, навіть ту частину заборгованості, що представники відповідача визнавали ще раніше. 15 січня 2019 року Печерський РВ ДВС міста Києва у примусовому порядку за заявою позивача виконало 2-й, 3-й пункти заочного рішення Якимівського районного суду Запорізької області та стягнув з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на його користь 67145.78 грн. Виконання четвертого пункту даного судового рішення суду щодо виплати ПАТ «Укрзалізниця» пенсійному фонду України страхових внесків за час трудового стажу на Донецькій залізниці, у вказані періоди, ігнорує. Тому, до теперішнього часу, позивач не може перед соціальними службами Держави документально підтвердити повних 40 років свого трудового стажу та отримати посвідчення «Ветерана праці». 19 серпня 2019 року у своєму листі до керівництва регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» заявник попросив виконати всі пункти рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року та запропонував на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України додатково нарахувати та виплатити йому заробітну плату за всі робочі дні, починаючи з 17 січня 2018 року по день фактичного розрахунку 15 січня 2019 року. У зв`язку з тим, що юридичною особою всіх залізниць України є лише АТ «Укрзалізниця», позивач звернувся з такими-ж вимогами до керівництва цього товариства. На що також отримав відмову від регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», за дорученням керівництва АТ Укрзалізниця». Конституційний суд України (Рішення № 9 рп /2013 від 15 жовтня 2013 року) стверджує, що стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з отриманням законодавства про оплату праці. Суд вказав, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати без обмеження будь яким строком, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. В зв`язку з чим просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь заробітну плату за всі робочі дні, починаючи з 17 січня 2018 року по день фактичного розрахунку АТ «Укрзалізниця» з ним по зарплаті 15 січня 2019 року в сумі 37431,14 гривень. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь кошти, передбачені Законом України № 2050-3 від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в сумі 7976,49 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь моральну шкоду в сумі 50000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що [PERSON] працював у виробничому підрозділі «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» з 18 липня 2016 року по 20.09.2017р. Примусово списані у січні 2019р. з рахунків АГ «Укрзалізниця» на підставі ст.1071 ЦК України та відповідно до ст. 18,52,56 ЗУ «Про виконавче провадження» ВП 57813383 згідно справи 330/2598/17 від 29.05.2018р. кошти у сумі 54 130,06грн., а саме: 48 935,51грн. - сума примусового стягнення (у т.ч. зарплата з лютого по липень 2016р. у розмірі 6 644,83грн., заборгованість по виплаті з 18.07.2016р. по 30.11.2016.у розмірі 22 250,12грн., заборгованість по заробітній платі з березня 2017р. по 17 липня 2017р. 14 684,54грн., заборгованість по зарплаті в день звільнення 20.09.2017р. у розмірі 158,35грн., заборгованість за компенсацію 32 днів невикористаної відпустки у розмірі 5197,67 грн.; 4893,55грн. - виконавчий збір; 301,00грн. -збір за провадження виконавчих дій. Примусово списані у січні 2019 року з рахунків АТ «Укрзалізниця» на підставі ст.1071 ЦК України та відповідно до ст.18,52,56 ЗУ «Про виконавче провадження» ВП 57813317 згідно справи 330/2598/17 від 29 травня 2018 року кошти у сумі 20332,28грн., а саме: 18210,25 грн. - сума примусового стягнення (середня заробітна плата за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі); 1821,03грн. - виконавчий збір; 301,00грн. - збір за провадження виконавчих дій. Відповідно до позовної заяви (справа №330/620/21 Якимівського районного суду Запорізької області) [PERSON] просить сплатити на його користь заробітну плату за всі робочі дні з 17.01.2018 р. по 15.01.2019 р. у розмірі 37 431,14грн. та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 7 976,49грн. ДФС у листі від 09.03.2016 р. № 665/4/99-99-17-03-03-13 наголосила: відповідно до пп. 14.1.48 ПКУ, заробітна\~плата це\~основна та\~додаткова заробітна\~плата,\~інші заохочувальні\~й компенсаційні\~виплати,\~які виплачуються\~(надаються)\~платнику податку\~у зв`язку\~з відносинами\~трудового найму згідно із законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. [PERSON] з 20.09.2017р. був звільнений (наказ 11308/ДН-ос від 20.09.2017р.), тобто трудовий договір розірвано, заробітна плата не може бути нарахована з 21.09.2017р. Сума, яку потребує сплатити [PERSON] не е\~виплатою за\~відпрацьований час\~у виробничому\~підрозділі «Ясинуватське\~локомотивне депо»\~структурного підрозділу\~«Донецька дирекція\~залізничних перевезень»\~з 18.07.2016р.\~по 20.09.2017\~р.\~та не\~пов`язана\~з відносинами\~трудового найму.\~2.\~Щодо стягнення\~компенсації за\~втрату частини\~доходів,\~у зв`язку\~з порушеним\~строків їх\~виплати: Через відсутність визнаної АТ "Укрзалізниця" заборгованості з невиплаченої заробітної плати за період з січня 2018 по січень 2019, вимогу щодо стягнення компенсації втрати частини доходів вважають безпідставною та необгрунтованою так як нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсутність трудових відносин. Щодо стягнення моральної шкоди позивачем не доведено які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодувань. В зв`язку з вищевикладеними обставинами просять суд відмовити в задоволенні позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи надані учасниками в обґрунтування позову та заперечення проти заявлених вимог, приходить до наступних висновків. 17 січня 2018 року Якимівський районний суд Запорізької області заочним рішенням задовольнив позов позивача до Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». \~ \~ \~ \~ \~Було стягнуто\~ з Донецької дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за 2016-2017 роки у розмірі 48935 гривень 51 копійок. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Стягнуто з Донецької дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі на загальну суму 18210 гривень 25 копійок. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишено без задоволення, а заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року залишено без змін. За вказаним судовим рішенням примусово списані з рахунків ПАТ «Укрзалізниця»\~ \~у січні 2019 році. Положеннями\~статті 116 КЗпП України\~на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені\~статтею\~117 КЗпП\~України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~ Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відповідно до частини першої\~статті\~117 КЗпП\~України\~обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина перша\~статті\~117 КЗпП\~України\~стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга\~статті\~117 КЗпП\~України\~стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій\~статті\~117 КЗпП\~України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими\~Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею\~117 КЗпП\~України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Таким чином,\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 17 січня 2018 року по день фактичного розрахунку, тобто по 15 січня 2019 року у сумі 37431,14 грн..\~ Доводи відповідача надані у відзиві на позов не спростовують зазначених висновків суду. Щодо стягнення компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 34\~Закону України від 24.03.95 року N 108/95-ВР "Про оплату праці "\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до\~Закону України від 19.10.2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4). Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"\~Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року N 159\~затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року N 9-рп/2013кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року N 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Оскільки вищезазначена заборгованість по заробітній платі була виплачена позивачу 15 січня 2019 року, суд вважає вимоги позивача про\~стягнення компенсації\~втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими та погоджується з наданим позивачем розрахунком такої заборгованності. Отже, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в сумі 7976,49 грн. В частині стягнення моральної шкоди. Згідно статті 237-1Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як було встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню у розмірі 10000,00 грн. Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, в дохід держави судовий збір в розмірі 908,80 грн.

Outcome: partial