Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області 26 лютого 2015 року звернувся прокурор Краснокутського району Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON] про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Краснокутської районної державної адміністрації, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення землі у державну власність. В підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що\~розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 11.12.2012 № 426 громадянину [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками для подальшого надання в оренду на території Качалівської сільської ради орієнтовною загальною площею 510,6945 га, в тому числі 473,2288 га ріллі та 37,4657 га сіножаті із земель запасу сільськогосподарського призначення та невитребуваних земельних ділянок для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради. Розпорядженням голови Краснокутської РДА від 07.04.2014 №126 громадянину [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надано в оренду земельні ділянки загальною площею 303,2776 для ведення фермерського господарства на території Качалівської сільської ради. На підставі розпорядження голови Краснокутської РДА від 07.04.2014 року №126 між відповідачами 08.04.2014 року укладено 79 договорів оренди земельних ділянок, які на цей час перебувають на реєстрації. Однак, прокурор Краснокутського району Харківської області вважає, що вказані розпорядження голови Краснокутської РДА є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки право колективної власності, відповідно до державних актів на землю КСП «АФ Мурафська» не припинено у встановленому законом порядку, а спірні земельні ділянки у відання Краснокутської райдержадміністрації не передавалися, що свідчить про відсутність у Краснокутської держадміністрації повноважень щодо розпорядження невитребуваними земелъними частками (паями), які перебувають у колективній власності. Окрім цього, спірними розпорядженнями голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON], надано в оренду земельні ділянки загальною площею 303,2776 га ріллі на території Качалівської сільської ради терміном на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок не витребуваних громадянами земельних часток (паїв) за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району, хоча вказані земельні ділянки знаходяться в різних місцях на території Качалівської сільської ради в 5 масивах. Також, в заяві [PERSON] не обґрунтовано жодним чином розмірів вищевказаних земельних ділянок, з урахуванням можливості її обробітку, не обгрунтовано необхідності отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначено при цьому перспективи діяльності фермерського господарства. Таким чином, розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 11.12.2012 № 426 та від 07.04.2014 № 126 суперечать вимогам ч.ч.1,7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство». Окрім того, в порушення вимог ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держземагентства у Харківській області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 21.09.2012 №449 (із змінами, внесеними відповідним Наказом від 01.03.2013 №80), відповідно яких Головне управління передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області, Краснокутська РДА безпідставно розпорядилась земельними ділянками загальною площею 37.4657 га сіножаті із земель запасу сільськогосподарського призначення та передала їх [PERSON] для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради. Також, враховуючи, що земельна ділянка передана з порушенням вимог ст.ст.122, 124, 134 Земельного кодексу України, тобто незаконно, розпорядження голови Краснокутської РДА від 11.12.2012 № 426, від 07.04.2014 №126 та договір оренди земельної ділянки від 08.04.2014, укладений між Краснокутською РДА та [PERSON] на підставі вказаних розпоряджень підлягають визнанню недійсними, оскільки зміст правочину, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, не може суперечити Цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Викладені обставини змусили прокурора звернутися до суду за захистом прав держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області. Прокурор в\~судовому засіданні\~позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Головного управління Держземагенства у Харківській області в судове засідання не зявився, однак надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги прокурора не підтримав, мотивуючи тим, що відповідно до ст. 122 ЗК України Головне управління Держземагенства у Харківській області наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території області. До того ж, відповідно до позовних вимог прокурор просить суд зобовязати [PERSON] повернути земельні ділянки площею 303,2776 га, що використовуються на підставі договорів оренди земельних ділянок від 08.04.2014 року Краснокутській районній державній адміністрації, а тому вважає, що прокурор невірно визначив орган, чиї інтереси порушені. Також прохав слухати справи у відсутність представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та прохала відмовити в його задоволенні, з мотивів, викладених в запереченнях проти позову. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, в якій позов не визнала, прохала відмовити в його задоволенні, з мотивів, викладених в запереченнях проти позову та про слухання справи у відсутність представника. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, щовідповідач [PERSON] 21 листопада 2012 року звернувся до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про надання дозвілу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками загальною площею 510,6945 га із земель запасу та невитребуваних земельних ділянок, що розташовані за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради для ведення фермерського господарства, та надання дозволу на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч. 3 ст. 123 ЗК України). Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області була розглянута заява гр. [PERSON] та розпорядженням першого заступника голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 11 грудня 2012 № 426 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою» громадянину [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками та дозвіл на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель для подальшого надання земельних ділянок в оренду із земель запасу сільськогосподарського призначення та невитребуваних земельних ділянок для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради. Пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.03 № 899-ІV, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Нерозподіленою (невитребуваною) земельною часткою (паєм) є земельна частка, яка виділена в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), якщо власник такої земельної частки не звернувся за її отриманням або помер, а спадкоємці з певних причин спадщини не прийняли. Документом, що посвідчує право на таку земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай). До невитребуваних паїв не належать земельні частки (паї), власники яких померли, але термін договору оренди, який був укладений із цим власником не закінчився. В разі закінчення терміну дії договору та неприйняття спадщини спадкоємцями, зазначені земельні частки (паї) набувають статусу невитребуваних. Земельна ділянка нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) не може бути переведена до земель запасу до визнання судом такої спадщини відумерлою. Рішенням Краснокутської районної ради Харківської області від 14.09.2001 року «Про припинення у реорганізованих КСП Краснокутського району права користування землями державної власності і передачу їх у відання сільських (селищних) рад для подальшого використання» скасовано Державний акт на право постійного користування землею КСП Агрофірми «Мурафська» - ХР №001683 та до прийняття закону України про комунальну та державну власність передано землі державної власності у відання сільських та селищних рад для подальшого використання їх за призначенням згідно додатку №1, з якого вбачається, що Качалівській сільській раді передано у відання лише землі резервного фонду КСП «А/ф Мурафська» загальною площею 453,1 га. Як вбачається з відповіді Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 26.01.2015 року, що згідно розпорядження Краснокутської РДА № 426 від 11.12.2012 року гр. [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на такі земельні ділянки колишнього КСП «АФ Мурафська»: -землі Державного резервного фонду ріллі 169,9512 га; -землі Державного резервного фонду сіножаті 37,4657 га; -невитребувані частки (паї) рілля 303,2776 га. Також у вказаній відповіді зазначено, що до надання дозволу гр. [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками для подальшого надання в оренду не витребуваних часток (паїв) не мали кадастрових номерів і виготовленої землевпорядної документації. Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (втратив чинність з 01 січня 2013 року) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до статті 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 1 розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 07 квітня 2014 року № 126 гр. [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для подальшого надання в оренду гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області (за межами населеного пункту). Відповідно до ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою. Також, відповідно до п. 2 розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 07 квітня 2014 року № 126 надано [PERSON] в оренду земельні ділянки загальною площею 303, 2776 га ріллі на території Качалівської сільської ради терміном на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок не витребуваних громадянами земельних часток (паїв) за межами нанесених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. 08.04.2014 року між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, укладено 79 договорів оренди земельних ділянок із земель не витребуваних паїв, загальною площею 303,2776 га, які розташовані на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області за межами населеного пункту для ведення фермерського господарства. Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є обєктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство". Зокрема, ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. При цьому, у ч. 2 вказаної статті визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, а саме: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Водночас, спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство» N 973-IVвід 19 червня 2003 року. Частинами 1, 2 статті 1 Закону №973-IV передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Відповідно до ст. 2 Закону № 973-IV відносини, пов'язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 7 Закону № 973-IV, громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання земельної ділянки із земель комунальної власності до місцевої ради. У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону № 973-IV, заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Відповідно до ч. 7 ст. 7 ЗУ "Про фермерське господарство" земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями. Тобто надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли орган уповноважений розпоряджатися землями приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення, лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Законодавець в ч.7 ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" передбачив право громадян на отримання земельних ділянок єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Зроблено це виключно для зручності ведення фермерського господарства. Проте їх відсутність поруч із земельними масивами зовсім не означає, що такі єдині масиви заборонено надавати громадянину у користування (в оренду) для створення фермерського господарства. Чинне законодавство не встановлює обмежень для суб'єкта земельних відносин граничних розмірів єдиних масивів земель для набуття в оплатний найом (оренду) та їх кількості. Зі змісту заяви [PERSON] до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області вбачається, що він просив надати йому дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою та затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства на території Качалівської сільської ради Краснокутського району. При цьому, у заяві зазначено точний розмір кожної із земельних ділянок. Законодавство не встановлює обмежень щодо граничних розмірів єдиних масивів земель для набуття в оплатний найм (оренду) та щодо їх кількості. Тому, позивач не обґрунтував неможливості отримання в оренду декількох єдиних масивів земель. Порядок державної реєстрації фермерського господарства визначено у ст. 8 Закону № 973-IV згідно якої, після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Згідно ст. ст. 89, 91, 92 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація юридичних осіб це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії №ААВ №163405 05.11.2014 року було проведено державну реєстрацію юридичної особи - фермерського господарства «ВЕЕТ», засновником якого є [PERSON], про що свідчить Статут фермерського господарства «ВЕЕТ». Основним видом діяльності вказаного підприємства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Окрім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до ч.4 статті 122 Земельного кодексу України та із 01.01.2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 445 (зі змінами), встановлено, що Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо- геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Згідно з п.п. «б-1» п. 4. Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 445 (зі змінами), Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. На підставі наведеного, Головне управління Держземагентства у Харківській області відповідно до статті 122 ЗК України наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території області з 01.01.2013 року, а тому твердження прокурора Краснокутського району Харківської області щодо безпідставності розпорядження Краснокутською РДА землями запасу сільськогосподарського призначення під час прийняття 11 грудня 2012 розпорядження № 426 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою» не відповідає дійсності та не базується на нормах чинного на момент прийняття спірного розпорядження законодавства. До того ж, відповідно до позовних вимог прокурор просить суд зобовязати [PERSON] повернути земельні ділянки площею 303,2776 га, що використовуються на підставі договорів оренди земельних ділянок від 08.04.2014 року Краснокутській районній державній адміністрації відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі», згідно якої, у разі припинення чи розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві (орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.) земельну ділянку на умовах, визначених договором, чим підтверджує правомірність розпорядження Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області не витребуваними частками (паями) та надання їх в оренду. Окрім цього, земельні ділянки, які стали предметом укладених сторонами правочинів, були фактично надані в оренду із врахуванням їх особливої цінності в плані родючості, тобто саме для сільськогосподарського призначення. Також справа не містить будь-яких доказів, що земельні ділянки використовуються не за призначенням, заподіяна майнова шкода, тощо внаслідок прийняття Краснокутською РДА Харківської області спірних розпоряджень. Натомість, як вбачається з відповіді Богодухівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 04.09.2015 року № 4/9/20-04-15-041, що заборгованість з орендної плати по договорах оренди земельних ділянок по Качалівській сільській раді, укладених з [PERSON] відсутня. Землекористувачем гр. [PERSON] податкове зобовязання з орендної плати за земельні ділянки надані по Качалівській сільській раді сплачено в повному обсязі. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі . Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (чинної на момент укладення договорів оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". В судовому засіданні було оглянуто оригінал спірних договорів оренди землі, укладеного між [PERSON] та Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області, з якого вбачається, що вказані, всі істотні умови договору оренди землі, передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі" та на виконання статті 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в ньому зазначено строк дії договору «договір укладено на 49 років або до моменту витребування земельної ділянки її власником». Судом встановлено, що спірні розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області № 426 від 11.12.2012 року та № 126 від 07.04.2014 року відповідають вимогам Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельному кодексу України, а тому виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем в ході судового розгляду у справі не було надано доказів які б підтверджували наявність достатніх обставини для визнання незаконними розпоряджень та визнання договорів оренди землі недійсними, порушень інтересів держави, а тому підстав для задоволення позову - не знаходить. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed