Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

26 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 18 червня 2010 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 червня 2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом у вказаній вище заявці відповідач підтвердив, що ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг. На підставі вказаного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 5400 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, скориставшись кредитними коштами, свої зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 03 травня 2016 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 12223,39 грн., яка складається з наступного: 6786,72 грн. заборгованість за кредитом; 1666,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2889,79 - пеня, 850 грн. - нарахованого штрафу, а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та првил надання бнківських послуг 1058,26 грн., з яких 500 грн. - фіксована частина, 558,26 грн. процентна складова. В добровільному порядку [PERSON] не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредитних коштів, процентів, пені та штрафу. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судовий збір у сумі 1378 грн., сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" [PERSON] у судове засідання не зявився, під час звернення з позовом до суду представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 червня 2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12-47). Вказана анкета-заява є фактично договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Своїм підписом у вказаній вище заявці відповідач підтвердив, що ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно вказаного договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого ліміту за тарифами по Престижним картам Visa зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 12-46). Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили, що Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредиту на картці, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, кредитний ліміт за договором не однаразово змінювався (а.с. 10). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки та комісію на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Пунктом 1.1.7.11 Умов встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на платіжну картку. З наданого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" розрахунку вбачається, що станом на 03 травня 2016 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 12223,39 грн., яка складається з наступного: 6786,72 грн. заборгованість за кредитом; 1666,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2889,79 - пеня, 850 грн - нарахованого штрафу, а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та првил надання бнківських послуг 1058,26 грн., з яких 500 грн. - фіксована частина, 558,26 грн. процентна складова (а.с. 6-9). Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] заперечення проти позову не надав, розрахунок позивача не спростував, в судове засідання не зявився. Суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" 11343,03 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 червня 2010 року, яка складається з наступного: 6786,72 грн. заборгованість за кредитом; 1666,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2889,79 грн. - пеня. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів у сумі 1908,26 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, банк нарахував і просив стягнути 3 штрафи, а саме: нарахованого у сумі 850 грн. та штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов в сумі 1058,26 грн., з яких 500 грн. (фіксована складова) та 558,26 грн. процентна складова. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов, на які посилається позивач, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. За тарифами по Престижним картам Visa, ща були надані позивачем на підтвердження своїх вимог, взагалі відсутні відомості про нарахування будь-якого штрафу в розумінні ч. 2 ст. 549 ЦК України, а містяться відомості про комісію, яка підлягає сплаті за прострочення строку внесення щомісячного платежу. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України в обгрунтування своєї позовної заяви позивач не зазначив, за що саме було нараховані вказані вище два штрафи та чим передбачено їх нарахування. З огляду на положення ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Тобто, з огляду на викладене, з відповідача не можна стягувати пеню та штрафи за порушення строку платежів, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку штрафу в сумі 1908, 26 грн. необхідно відмовити. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам слід стягнути 1278,75 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial