Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області, Головного управління юстиції у Чернівецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 26 січня 2016 року [PERSON] змінив свої позовні вимоги, просить суд стягнути з держави України, відділу державної виконавчої служби Хотинського РУЮ у Чернівецькій області, Головного управління юстиції у Чернівецькій області як розпорядника коштів, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області матеріальну шкоду у розмірі 6667,838 доларів США, що дорівнює 160072,577 гривень та моральну шкоду у розмірі 1500 євро, що дорівнює 38400 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що посадові особи відділу ДВС Хотинського РУЮ без будь-яких поважних на то причин своєю протиправною бездіяльністю вирок Хотинського районного суду Чернівецької області 29 березня 2012 року щодо стягнення на його користь грошові кошти з боржника не виконали. Цими протиправними діями - [PERSON] нанесена матеріальна шкода у вигляді не стягнення з боржника належний йому за рішенням суду грошових коштів. Цією бездіяльністю посадових осіб відділу ДВС Хотинського РУЮ порушені Конституційні права та охоронювані Конституцією України, Законами України, законні інтереси стягувача у виконавчому провадженні [PERSON] не відшкодовані за вироком суду нанесені злочином матеріальні та моральні збитки. Цими протиправними діями та протиправною бездіяльністю, яка визнана такою судовими рішеннями, наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб за місцем роботи, з боку державних виконавців відділу ДВС Хотинського РУЮ, йому нанесено маральна шкода, яку оцінює у 34463 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відділу ДВС Хотинського РУЮ [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, проти позову заперечив з підстав, що вказані в письмових запереченнях, які долучено до матеріалів адміністративної справи. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на своє заперечення просила відмовити у задоволенні позову. Представник Головного управління юстиції у Чернівецькій області в судове засідання не зявився причину неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2012 року по кримінальній справі № 1-7/12 визнано винним [PERSON], [INFO], в скоєнні злочину, передбаченою ч. 3 ст. 185 КК України, цивільний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 12300 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 67598 гривень. 06 червня 2012 року посадовою особою відділу ДВС Хотинського РУЮ в Чернівецькій області відкрито виконавче провадження № 33267808. 04 квітня 2013 року посадовою особою відділу ДВС Хотинського РУЮ в Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю майна у боржників, припинено чинність арешту майна боржників та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2013 року визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ [PERSON] ВП № 33267808 про повернення виконавчого документа стягувачу від 04 квітня 2013 року. 15 травня 2013 року посадовою особою відділу ДВС Хотинського РУЮ в Чернівецькій області, на підставі пункту 6 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 37897278 так як виконавчий лист не відповідає вимогам частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». 08 липня 2013 року посадовою особою відділу ДВС Хотинського РУЮ в Чернівецькій області, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38740515 по виконанню виконавчого листа № 1-7 19 лютого 2014 року посадовою особою відділу ДВС Хотинського РУЮ в Чернівецькій області, на підставі отриманих даних та відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення. 23 жовтня 2014 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду визнано протиправною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ у Чернівецькій області щодо невиконання всіх виконавчих заходів спрямованих на фактичне виконання вироку суду. Визнано протиправними дії державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ у Чернівецькій області щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19 лютого 2014 року ВП № 38740515. 06 травня 2014 року посадовою особою відділу ДВС Хотинського РУЮ в Чернівецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43170929 по примусовому виконанню виконавчого листа № 1-7. Державний виконавець Сеник І. Ф., в період з 06 грудня по 09 грудня 2014 року на підставі постанови про відвід державному виконавцю отримав матеріали виконавчого провадження № 43170929 та 23 грудня 2014 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки не виявлено майна, яке належало боржнику на праві власності. Постановою № 19 від 30.12.2014 року дії державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ визнані такими, що здійснені з порушенням частини 1 статті 51 вимог Закону України «Про виконавче провадження». 21 січня 2015 року постановою Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 824/10/15-а визнано протиправною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ [PERSON] щодо невиконання та нездійснення всіх виконавчих заходів спрямованих на фактичне виконання вироку суду від 20 березня 2012 року. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ [PERSON] про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 грудня 2014 року винесену по виконавчому провадженню ЄДРВП №43170929 та затверджену заступником начальника відділу ДВС Хотинського РУЮ [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що починаючи з 06 червня 2012 року по даний час вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2012 року в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди не виконаний. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, підставою для відповідальності за завдану майнову шкоду слугує: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, з також шкода, завдана майку фізичної або юридичної особи. Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області являється територіальним органом Державної казначейської служби України, через яке може бути здійснене списання коштів з Державного бюджету України у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідальність по відшкодуванню за неправомірні дії та бездіяльність державних виконавців покладена на саму державу. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У п.28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст.11 Закону України „Про державну виконавчу службу", ч.2 ст.87 Закону України „Про виконавче провадження", а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. За змістом ст.11 Закону України „Про державну виконавчу службу", ст.ст.1173, 1174 ЦК України шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, незалежно від його вини. Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, передбачено, що така компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Позивач [PERSON] визначає розмір матеріальної шкоди різницею від курсу станом на 05 січня 2016 року та 06 січнем 2013 в розмірі 6667,838 доларів США, що становить 160071,577 гривень. Однак, суд не погоджується із вказаним розрахунком, оскільки він проведений не у відповідності до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. А тому суд вважає, що слід відмовити [PERSON] у стягненні матеріальної шкоди, оскільки він не заявляв про стягнення інфляційних втрат. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року N 4 ). Для відшкодування моральної шкоди, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або приниження честі та гідності позивача. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року N 4 роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зазнав душевних страждань у зв'язку з неправомірною бездіяльністю відділу ДВС Хотинського РУЮ при виконанні вироку суду про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди, тому згідно зі ст. 56 Конституції України має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави . Враховуючи характер порушення прав позивача, глибини його душевних страждань, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з держави на його користь моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Посилання Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області на те, що Законом України „Про державний бюджет України на 2016 рік" передбачені видатки лише для відшкодування громадянинові шкоди відповідно до закону про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, також не є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Outcome: partial