Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом до відповідачів, в якому зазначила, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2013 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2013 року визнано автобус марки "ПАЗ 32054-07", державний номер [NUMBER]; автобус марки "I-VAN" А07А1-60", державний номер [NUMBER] та легковий автомобіль марки "Опель-Вектра", державний номер [NUMBER] - спільною сумісною власністю подружжя. Тобто визнано за нею право власності на 1/2 ідеальну частку зазначених вище автобусів та автомобіля. Також судом встановлено, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 2003 р. по серпень 2009 р. Під час винесення рішення вона дізналася про те, що відповідач без її згоди відповідно до довідки - рахунку від 23.10.2011 року відчужив [PERSON] автобус ПАЗ 32054-07, державний номер [NUMBER]. Також, без її згоди, відповідач відповідно до довідки - рахунку від 06.08.2011 року відчужив легковий автомобіль марки "Опель-Вектра", державний номер [NUMBER] Позивачка в судове засідання не з'явилася та про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Просила суд постановити визнати недійсними: довідку-рахунок від 23.10.2011 року, відповідно до якої відчужено автобус марки "ПАЗ 32054-07", державний номер [NUMBER]; довідку-рахунок від 06.08.2011 року, відповідно до якої відчужено автомобіль марки "Опель-Вектра", державний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову та пояснив суду, що вважає вимоги позову безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать закону за наступних підстав. 26.07.2006 року між відповідачем та позивачем зареєстровано шлюб, який розірвано 21.07.2009 року. 4 березня 2013 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області ухвалив рішення про визнання майна спільно нажитим майном подружжя та про поділ спільного майна подружжя. Суд вирішив: визнати автобус "ПАЗ 32054-07", державний номер [NUMBER]; автобус "І-VAN" А07А1-60, державний номер [NUMBER]; легковий автомобіль "Опель-Вектра", державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ідеальну частину автобуса "І-VAN", А07А1-60, державний номер [NUMBER], залишивши вказаний транспортний засіб у спільній частковій власності; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 35000 гривень вартості 1/2 частини відчуженого майна (автобуса "ПАЗ 32054-07", державний номер [NUMBER] та легкового автомобіля "Опель-Вектра", державний номер [NUMBER]). Даним судовим рішенням встановлено факт реалізації [PERSON] спільного майна подружжя, а саме: автобуса "ПАЗ 32054-07", державний номер [NUMBER] та легкового автомобіля "Опель-Вектра", державний номер [NUMBER] і вирішено стягнути з [PERSON] - 35000 грн. вартості 1/2 частини відчуженого майна. Отже судом було встановлено вартість відчуженого майна, відповідно до довідок рахунків від 23.10.2011 року та 06.08.2011 року. В частині вартості відчуженого майна рішення не оскаржувалось, а тому вважає, що вказаний факт уже встановлений судом. Вказане рішення суду набрало законної сили. Оскільки до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність, тому просив застосувати позовну давність. При цьому врахувати те, що позивачка достовірно знала про вчинення відповідачем оспорюваних правочинів купівлі-продажу, а саме довідок-рахунків від 06.08.2011 року та від 23.10.2011 року ще - 21.12.2012 року. Адже відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду від 04.03.2013 року (саме в цей позивач подала до суду дану позовну заяву, в якій зазначала про те, що [PERSON] було відчужено автобус ПАЗ та легковий автомобіль "Опель - Вектра"), строк позовної давності щодо вимог, передбачених ст.258 ЦК України - закінчився 21.12.2013 року. Тому просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.07.2006 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано 21.07.2009 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2013 року, яке залишено в силі відповідно до ухвали апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2013 року вирішено: "Визнати автобус ПАЗ 32054-07", державний номер [NUMBER], автобус "І-VAN" А07А1-60, державний номер [NUMBER], легковий автомобіль "Опель-Вектра", державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку автобуса "І-VAN", А07А1-60, державний номер [NUMBER], залишивши вказаний транспортний засіб у їх спільній частковій власності. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 35400 (тридцять п'ять тисяч чотириста) гривень вартості 1/2 частини відчуженого майна (автобуса ПАЗ 32054-07 та легкового автомобіля "Опель-Вектра"). Аналізуючи викладене вище в сукупності з поясненнями сторін та наданими ними доказами і доведення перед судом їх переконливості, суд вважає, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2013 року встановлено факт реалізації [PERSON] спільного майна подружжя, зокрема: автобуса марки "ПАЗ 32054-07", номерний знак [NUMBER] і легкового автомобіля марки "Опель-Вектра", номерний знак [NUMBER]. За цим же рішенням стягнуто з [PERSON] кошти в сумі 35400 грн. вартості 1/2 частини спільного майна подружжя [PERSON]. Тобто і за цим рішенням встановлено вартість відчуженого майна, відповідно до оспорюваних за даним позовом довідок рахунків від 23.10.2011 року та 06.08.2011 року. Відповідно до ч.2 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України - "Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини." За приписами статей 215 і 216 Цивільного процесуального кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Тому даний позов є безпідставним і такий, що не підлягає задоволенню, бо позивачкою у заявленому позові оспорюються в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Outcome: approved