Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач Лубенське КЖЕУ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS]. Лубенське КЖЕУ надає послуги по утримання будинку та прибудинкових територій до вказаної квартири та нараховує відповідачу плату за користування послугами, яку остання вносить лише частково. Тож, враховуючи вищевикладене, позивач прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за період з 01.08.2010 року по 31.12.2016 року в сумі 7024 грн. 76 коп., а також судові витрати в сумі 1600 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі , прохає їх задовольнити, оскільки відповідач не в повному обсязі сплачує кошти за отримані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. При цьому пояснив, що в суму заборгованості також включено борг станом на 08.2010 року в сумі 1972 грн. 74 коп. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що здійснювала оплату послуг лише тих, які частково надавав позивач, а саме освітлення під'їзду, вентиляцію та водовідведення. Інші послуги позивач не надавав, що підтверджується відсутністю актів виконаних робіт. Прохає суд також застосувати до даних правовідносин строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником, зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] та фактично отримує за даною адресою послуги з утримання будинку та прибудинкових територій, які надає позивач. 02.11.1999 року між сторонами укладено договір власника квартири багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с.33). Відповідно до п. 2.2.3 вищевказаного договору відповідач (співвласник) зобов'язувалась не пізніше останнього дня поточного місяця вносити плату на рахунок відповідача (Власника будинку), або підприємства, що обслуговує будинок, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічного обслуговування будинку відповідно загальній площі квартири, на ремонт відповідно відповідної вартості квартири, а також за комунальні та інші послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Стаття 11 ЦК України передбачає, що, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання таких послуг, а обов'язком виконавця є надання житлово-комунальних послуг вчасно та відповідної якості. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно із ч. 3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради: №214 від 23 липня 2008 року, №13 від 22 квітня 2009 року, №99 від 29 квітня 2011 року № 245 від 29 вересня 2011 року, №60 від 29 березня 2012 року, №7 від 23 січня 2013 року та №307 від 23.12.2015 року про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В тому числі по кожному будинку окремо для Лубенського КЖЕУ, зокрема по [ADDRESS] (Додаток 1) (а.с.11-23). Згідно виписки за комунальні послуги відповідачу за період з серпня 2010 року по грудень 2016 року включно нарахована заборгованість в сумі 7024 грн. 76 коп. При цьому позивачем враховано часткову оплату відповідача за надані послуги. Разом з тим, судом встановлено, що до вказаної суми заборгованості позивачем зараховано борг станом на серпень 2010 року в сумі 1927 грн. 74 коп., при цьому письмового розрахунку заборгованості та періоду за який вона утворилася суду надано не було. Таким чином, суд вважає недоведеним вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 1927 грн. 74 коп., що включені в розрахунок заборгованості (а.с.8). Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 26.01.2017 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було видано судовий наказ за заявою позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги по утриманню будинків та прибудинкової території в розмірі 7024 грн. 76 коп. Однак, ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2017 року даний судовий наказ було скасовано, що підтверджується її копією (а.с.7). В судовому засіданні відповідач стверджувала, по позивачем не в повній мірі надавалися послуги по утримання будинку та прибудинкових територій у зв'язку з чим мешканцями будинку, в тому числі і за її підписом, був складений акт-претензія, який направлено позивачу (а.с.36,37). Разом з тим, обставини викладені у вказаному акті-претензії не підтверджуються належними доказами та заперечуються позивачем по справі, про що свідчить рішення позивача про відмову в задоволенні акту-претензії від 11.10.2016 року №01-02/688 (а.с.38). Таким чином, суд вважає, що відповідачем не обґрунтовано заперечення проти позову належними та достатніми доказами та не надано доказів невірності розрахунків позивача. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, то відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості, відповідачем [PERSON] періодично сплачувались кошти за послуги по утримання будинку та прибудинкових територій. Так, останній раз вона проводила сплату протягом спірного періоду у грудні 2016 року на суму 86 грн. 77 коп. (а.с.8). Викладене свідчить про переривання строку позовної давності за даними позовними вимогами, а тому заява відповідача щодо застосування до вимог позивача строку позовної давності не підлягає задоволенню. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги в сумі 5097 грн. 02 коп. (7037,24 - 1927,74). Позивачем по справі понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. (а.с.5,24). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1160,93 грн. (5097,02х1600:7024,76).

Outcome: partial