Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

20.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс"» звернулось до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 25.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 844864392 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 20 000 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс"» укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс"» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 57 395, 00 грн, з яких 20 000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 395, 00 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. 30 серпня 2020 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка на момент подання позовної заяви, становить 58 695, 00 грн, яка складається з: 20 000 грн - заборгованість по кредиту, 37 395, 00 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 1 300, 00 грн - штраф та пеня. 02.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, стягнути з ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс"» на його користь моральну шкоду за порушення законодавства про захист персональних даних в розмірі 58 695, 00 грн. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не надано всіх необхідних для всебічного та повного розгляду справи доказів, а саме належність йому зазначеного в позові номеру телефону, укладення з ним договору та перерахування коштів на його рахунок. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, на яких правових підставах ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги боргу, немає також первинних бухгалтерських документів підтверджуючих факт переказу йому коштів. Також зазначає, що нараховані штраф та пеня є спірними, так як до них повинно було застосуватися п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Вважає, що так як відсутнє право вимоги, то розрахунок заборгованості не може бути належним доказом, тому проценти нараховані неправомірно. Стверджує, що договір не укладався, так як в графі електронний підпис позичальника відсутні дані про електронний підпис одноразовим ідентифікатором. В матеріалах справи відсутні відомості щодо надання йому примірника кредитного договору, тому його слід визнати недійсним, а також немає відомостей про заміну кредитора, тому він має право не виконувати обов`язку перед новим кредитором. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 18.11.2021 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст.259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що 25.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 844864392 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 20 000 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс"» укладено договір факторингу № 05/0820-01, умовами якого зазначено про перехід до ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс"» права грошової вимоги до відповідача в сумі 57 395, 00 грн, з яких 20 000, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37 395, 00 грн - сума заборгованості за відсотками. 21 жовтня 2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду за №25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. До позову позивачем додано копію договору №844864392, укладеного 25 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] (далі - Договір). Згідно з п.1.1 Договору, за цим договором товариство зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 20 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.3, п. 1.4 або п. 1.5 цього договору. Відповідно до п.1.2 Договору, кредит надається (Договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Як вбачається з п.1.3 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,43 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно з п. 1.6 Договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3 цього Договору не пізніше строку вказаного в п.1.2 цього Договору. Відповідно до п.4.7 Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Згідно з графіком розрахунків, який є додатком №1 до Договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу - 24.02.2020; сума кредиту - 20 000 грн; нарахований процент - 2 580 грн; до сплати разом - 22 580 грн. Однак, як вбачається з Договору, останній не містять підпису позичальника [PERSON] , а саме одноразового ідентифікатора, як це передбачено Договором. Вказане, незважаючи на те, що позивачем надано окремо довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за підписом директора ТОВ «Таліон Плюс», яка містить одноразовий ідентифікатор, не дає підстав вважати, що відповідач був ознайомлений саме із цими умовами договору, копії якого долучено позивачем до позовної заяви. Також слід зазначити, що, звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс», а як наслідок і від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Так, позивач, стверджуючи про те, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №844864392 від 25 січня 2020 року, надав суду лише копію довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 02 липня 2021 року № 17/07 та копію витягу з додаткової угоди № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 21 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Проте з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на який посилається позивач у своєму позов, та сама додаткова угода складена після укладення договору факторингу між ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Так, відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З доданих до позовної заяви документів вбачається, що кредитний договір укладений пізніше (25.01.2020) ніж договір факторингу (28 листопада 2018 року), на який посилається позивач. За відсутності договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неможливо встановити предмет такого договору та чи було у ньому передбачено відступлення право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У довідці № 17/07 від 02 липня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджує, що 05.05.2020 було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №844864392 від 25.01.2020, укладеного з [PERSON] , ТОВ «Таліон Плюс» згідно укладеного договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Разом з цим, позивачем не надано суду ні договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ні будь яких інших документів на підтвердження наведених у довідці обставин щодо відступлення 25.05.2020 права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс», що унеможливлює встановити зміст (предмет) договору, за яким, за твердженням позивача, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №844864392. Крім того слід зазначити, що згідно наданої позивачем копії витягу з додаткової угоди № 25 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 21 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції, зокрема п. 1.3 Договору виклали у такій редакції: «Право вимоги» - права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.». Проте вказану додаткову угоду від 21 жовтня 2020 року суд не може взяти до уваги, оскільки як вбачається з наданих позивачем документів, вона укладена після підписання 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу № 05/0820-01. Отже, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №844864392 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» та відповідно від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю. Щодо заявленої у відзиві відповідачем вимоги про стягнення з ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс"» на його користь моральної шкоди за порушення законодавства про захист персональних даних в розмірі 58 695, 00 грн, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином оскільки дана вимога, заявлена у відзиві, не є позовною вимогою заявленою у встановленому ЦПК України порядку, а відтак не підлягає вирішенню в межах даного спору. З огляду на вищевикладене, в задоволення позову слід відмовити.

Outcome: dismissed