Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Приватне підприємство "Чайка" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якій просили стягнути з відповідача на користь ПП "Чайка" заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2014 року по 01.05.2015 року в розмірі основного боргу - 715,99 грн., інфляційних втрат - 62,94 грн., трьох відсотків річних - 19,66 грн., та витрат на судовий збір в розмірі 243,60 грн., а всього 1042,19 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавчим комітетом Токмацької міської ради визначено приватне підприємство «Чайка» виконавцем житлово-комунальних послуг, а також встановлені тарифи на послуги будинку [ADDRESS] приватним підприємством «Чайка» надаються житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території з січня 2003 року. Свої зобов'язання на надання житлово-комунальних послуг приватне підприємство «Чайка» виконує в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання, щодо оплати за отримані послуги не виконує. Заборгованість за період з 01.06.2014 року по 01.05.2015 року за отримані послуги складає 715,99 грн. За весь час затримки розрахунку, сума інфляційних втрат становить - 62,94 грн. та 3% річних - 19,66 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по сплаті витрат за житлово-комунальні послуги позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, підтримав позовні вимоги, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно (15.06.2015 року та 23.06.2015 року) не з'явився, причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у дані судові засідання. Також відповідач не надав суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову або заперечень проти позову. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява ПП "Чайка" підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та (або) ремонту будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду ЖБК, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМ України. Відповідно до п. 13 постанови КМ України від 12.07.2005р. № 560 "Про затвердження порядку формування тарифів і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" витрати на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання визначаються відповідно до укладених договорів між власником (балансоутримувачем) будинку або його уповноваженою особою та організацією, яка здійснює експлуатацію внутрішньобудинкових систем. Перелік робіт з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, водопостачання та зливної каналізації визначається центральним органом виконавчої влади з питань ЖКГ. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями" власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Згідно із статтею 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Витрати житлово-експлуатаційних підприємств на утримання житла включають витрати на здійснення комплексу робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження жилих будівель та технічного обладнання. До цих робіт належать підготовка до весняно-літнього та осінньо-зимового періодів, прочищення димарів та газоходів, наладка та регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджувальних конструкцій тощо. Частиною 3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавчим комітетом Токмацької міської ради визначено приватне підприємство «Чайка» виконавцем житлово-комунальних послуг, а також встановлені тарифи на послуги будинку [ADDRESS] приватним підприємством «Чайка» надаються житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території з січня 2003 року. Свої зобов'язання на надання житлово-комунальних послуг приватне підприємство «Чайка» виконує в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання, щодо оплати за отримані послуги не виконує. Заборгованість за період з 01.06.2014 року по 01.05.2015 року за отримані послуги складає 715,99 грн. За весь час затримки розрахунку, сума інфляційних втрат становить - 62,94 грн. та 3% річних - 19,66 грн. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" повноваження щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг належать органам місцевого самоврядування. Рішенням Виконавчого комітету Токмацької міської ради № 146 від 22.05.2008 року встановлено перелік послуг по обслуговуванню будинків та прибудинкових територій та їх вартість (а.с.5). Надання послуг ПП "Чайка" підтверджується відповідними документами про надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території по [ADDRESS], розрахунком заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, нарядами на виконання робіт з утримання будинку і прибудинкової території (а.с. 11-14). Утримання будинків і прибудинкових територій це є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Таким чином, оплату послуг з утримання будинків і прибудинкових територій зобов'язані здійснювати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир, та нежилих приміщень. Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. N 560, передбачено, що розмір тарифів (нормативних витрат, пов'язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) визначається згідно з Типовим переліком послуг та по кожному будинку окремо, залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій. Ці витрати не залежать від того, чи проживає особа у квартирі (власник або наймач), чи ні. Це витрати на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до положень ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Утримання будинків і прибудинкових територій це є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Оплату послуг з утримання будинків і прибудинкових територій зобов'язані здійснювати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир, та нежилих приміщень. Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р., встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені договором або законом строки. Відповідно до положень ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Таким чином, згідно наведених норм закону споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Також, споживач не може самостійно, на власний розсуд, визначати суму оплати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Утримання будинку та прибудинкової території, проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла (освітлення сходових клітин, прибирання прибудинкової території, дератизацію, дезінфекцію підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів, підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, адміністративні витрати) які відповідачі несуть незалежно від того проживають чи ні в будинку чи квартирі всі мешканці, користуються вони цими послугами чи ні. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, справа N 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, висловлена правова позиція, де Верховний Суд України зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Тому, з урахуванням наведеного, поряд з основною сумою боргу, з відповідача слід стягнути на користь ПП "Чайка" індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача Приватного підприємства "Чайка" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved