Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 01 січня 2020 р., о 05 год. 05 хв., у м. Львові на вул.Кульпарківська, 156, керуючи автомобілем «ВMW», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобілі «Тоyota Yaris», реєстраційний номер [NUMBER] , ще два автомобілі та електроопору. На момент ДТП законним володільцем автомобіля ТОYOTA YARIS, реєстраційний номер [NUMBER] був [PERSON] на підставі довіреності від 30.06.2015 року. На момент ДТП автомобіль ВMW (д. н. з. [NUMBER] ), належав [PERSON] , a [PERSON] керував зазначеним транспортним засобом. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2020 (справа №462/191/20, суддя Румілова Н.М.) [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст. 124 КУПАП., застосовано адміністративне стягнення. Зазначена постанова [PERSON] оскаржена не була та набрала законної сили. Як було встановлено, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно полісу ОСЦПВ серії АО №3082144, строк дії з 07.04.19 по 06.04.2020, виданого ПрАТ «Страхова компанія «Перша». Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №9/20 від 14.01.2020, вартість матeріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA YARIS (д. н. з. [NUMBER] ), внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП 01.01.2020, приймається рівною дійсній (ринковій) вартості автомобіля, без урахування аварійних пошкоджень, у цінах станом на момент дослідження 13.01.2020 становить 159625,00 грн. Зазначеним висновком було встановлено економічну недоцільність у проведенні відновлювального ремонту транспортного засобу ТOYOTA YARIS, реєстраційний номер [NUMBER] . Враховуючи, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ТOYOTA YARIS, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 01.01.2020 становить 159 625,00 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень), а цивільно-правова відповідальність згідно поліcy сеpії АО №3082144 на момент ДТП була застрахована у ПРАТ «Страхова компанія «Перша» та відповідно страхова сума, визначена полісом в розмірi 100 000,00 грн., франшиза 0,00гр., відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 159 625,00 грн. і лімітом страхового відшкодування, різницю між фактичним розміром шкоди - 159625, 00 грн. і лімітом страхового відшкодування, яке ПРАТ «Страхова компанія «Перша» зобов`язана відшкодувати позивачу, тобто 59625,00 грн. Також, позивач зазначає, що пошкодження майна відповідачем завдало йому моральної шкоди, яка проявилася у наступному. Відповідач на тривалий час позбавив позивача можливості використовувати автомобіль, необхідний для життя, належного ведення справ, через що позивач зазнав значних душевних страждань, постійно перебував у стресовому стані, та доклав неабияких зусиль для відновлення свого порушеного права та організації життєвих зв`язків. Окрім цього, зазначені події відбулись у період новорічних свят, що унеможливо реалізацію запланових зустрічей та святкувань. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 59625,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., судові витрати, а саме витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, оплату судового збору та на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив такий задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, подав заяву про визнання позову, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. За вимогами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 01 січня 2020 р., о 05 год. 05 хв., у м. Львові на вул.Кульпарківська, 156, керуючи автомобілем «ВMW», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобілі «Тоyota Yaris», реєстраційний номер [NUMBER] , "Subaru", реєстраційний номер [NUMBER] , який по інерції здійснив наїзд на автомобіль "Volkswagen Passat" реєстраційний номер [NUMBER] та електроопору, чим порушив п.п. 2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху України. Окрім цього, будучи учасником ДТП, не дочекавшись працівників поліції, залишив місце ДТП, чим порушив п.2.10 "А,Д" ПДР України. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2020 (справа №462/191/20) [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №9/20 від 14.01.2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Toyota Yaris, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП 01.01.2020 року приймається рівною дійсній (ринковій) вартості автомобіля, без урахування аварійних пошкоджень, у цінах станом на момент огляду 13.01.2020 року та становить 159625 грн. Як вбачається з поданої позивачем інформації про поліс №А03082144, транспортний засіб BMW 316, д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ "СК "Перша". Згідно з повідомленням (потерпілого) про настання страхового випадку за договором страхування цивільної відповідальності №Ф-ОСП.06-44/02 від 02.01.2020 року, [PERSON] звернувся до ПрАТ "СК "Перша" та повідомив про настання страхового випадку з участю забезпеченого транспортного засобу BMW 316, д.н.з. [NUMBER] . Згідно із частиною першою статті 1187 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV (далі ЦК України) передбачено джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина другастатті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16). Таким чином, позивачем виконано покладений на нього ст.81 ЦПК України обов`язок доведення належними доказами заявленої нею вимоги про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі відновлювального ремонту автомобіля, що становить 159625,00 грн. Відповідно до закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розпорядження Нацкомфінпослуг № 3470 від 29.12.2015 року встановлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак, враховуючи, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена рішенням суду, позивачу завдана майнова шкода, а також те, що відповідачем пред`явлений до нього позов визнається, судом вбачаються підстави для задоволення позовної вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача майнової шкоди в сумі 59625,00 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту Щодо заявленої позивачем вимоги щодо оплати витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, слід зазначити, що така вимога є підставною, оскільки як вбачається з долучених до матеріалів справи акту виконаних робіт №9 від 14.01.2020 року та копії квитанції до прибуткового касового ордера №1/20 від 14.01.2020 року, [PERSON] оплатив вартість надання експертних послуг (висновок експерта №9/20) в сумі 2500,00 гривень, відтак підлягає стягненню з відповідача. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. слід зазначити наступне. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2020 (справа №462/191/20) [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст. 124 КУпАП, вказана постанова набрала законної сили і ним не оскаржувалась. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи характер дій відповідача, обставини заподіяння шкоди, те, що, як зазначається відповідачем, він на тривалий час був позбавлений можливості використовувати автомобіль, необхідний для життя, належного ведення справ, через що зазнав значних душевних страждань, постійно перебував у стресовому стані, та доклав неабияких зусиль для відновлення свого порушеного права та організації життєвих зв`язків. Окрім цього, зазначені події відбулись у період новорічних свят, що унеможливо реалізацію його запланових зустрічей та святкувань. Враховуючи вищевикладене, а також те, що в судовому засіданні відповідач визнав позов зокрема і в частині стягнення з нього завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку що таку слід стягнути з нього на користь позивача в сумі 20000,00 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено з Адвокатським об`єднанням "Кавчук і партнери" договір про надання правової допомоги №01/26-06/2020 від 26.06.2020 року. Відповідно до п.3.2. даного договору попередньо визначена стронами вартість послуг об`єднання з юридичного супроводу цивільної справи про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 01.01.2020 року в м.Львів вул.Кульпарківська, 156 в суді першої інстанції становить 15000,00 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Враховуючи вищевикладене, а також те, що в судовому засіданні відповідач визнав позов зокрема і в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку що такі слід стягнути з нього на користь позивача в сумі 15000,00 гривень. У відповідності до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved