Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області (далі по тексту Сільрада) про стягнення невиплаченого розрахунку при звільненні. Вимоги обґрунтував тим, що рішенням сесії Суботцівської сільської ради №179 від 22.08.2016 року його призначено на посаду директора комунального підприємства Суботцівський СКП «Сількомунгосп» (далі по тексту КСП), як наслідок 23.08.2018 року укладено трудовий контракт. На даній посаді пропрацював по 29.05.2018 року, оскільки рішенням сесії Суботцівської сільської ради №587 від 29.05.2018 його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Умовами контракту, його посадовий оклад встановлено у розмірі 5000,00 грн. та одним з пунктів останнього, є умова виплати при звільненні, з незалежних від нього обставин, вихідної допомоги у розмірі двох посадових окладів. Згідно з п.9 ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», припинення трудового договору відповідно до ст.36 КЗпП України (пункти 1,2,3), є незалежними обставинами. Зазначає, що з часу звільнення, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, вказану вихідну допомогу йому не виплачено. Усні звернення до відповідача з приводу виконання умов контракту, останнім проігноровано, також на письмове звернення, з приводу зазначених вимог та вимоги про надання йому його екземпляру контракту або його копії, відповіді не надано. Зазначені обставини змусили його звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області 10000,00 грн. без врахування загальнообов`язкових податків та зборів та з урахуванням відрахування ПДФО та військового збору, вихідної допомоги. Ухвалою від 29.07.2019 року відкрито провадження та призначено до розгляду. Ухвалою від 16.10.2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду. Ухвалою від 21.02.2020 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача Суботцівський СКП "Сількомунгосп" та витребувано документи. 06.09.2019 року до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено про не визнання вимог позивача. В обґрунтування своїх заперечень зазначено, що відповідно до Статуту, Суботцівське СКП «Сількомунгосп», є комунальним підприємством, яке має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, за рахунок коштів підприємства оплачується праця директора та працівників. Позивач, перебуваючи на посаді директора Суботцівського СКП «Сількомунгосп», на власний розсуд нарахував собі суми вихідної допомоги при звільненні, підписував всі платежі та розрахункові відомості, за власним підписом здійснив всі належні розрахунки та виплати при звільненні з урахуванням їх складових відповідно до ст.116 та 110 КЗпПУ. Директор за рішенням сільської ради приймається на посаду та відповідно укладається контракт. Всі питання оплати праці викладені в контракті. Тому, Суботцівська сільська рада, у даному випадку є неналежним відповідачем, оскільки нарахування позивачу заробітної плати не здійснювала, а відповідно до Статуту Суботцівського СКП «Сількомунгосп» засновником останнього. Крім того, зазначає, по позивачем пропущено встановлений законодавством строк звернення до суду з даним позовом. За викладених обставин, вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача сільради, в судове засідання, призначене на 03.09.2020 року не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлена належним чином, при цьому надавши заяву про відкладення розгляду справи. Проте, останню не враховано судом, оскільки дату судового засідання заздалегідь узгоджено з учасниками процесу. В судових засіданнях, призначених за часом раніше, представник Сільради , вимоги позову не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на безпідставність та не обґрунтованість останніх. Представник відповідача КСП в судове засідання, призначене на 03.09.2020 року, не з"явися, причини неявки невідомі. У судових засіданнях, які відбулися за часом раніше, вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.2016 року між Суботцівською сільською радою в особі Суботцівського сільського голови Борідченка А.В. та позивачем - [PERSON] , укладено контракт, за умовами якого останнього призначено на посаду директора Суботцівського сільськогосподарського комунального підприємства «Сількомунгосп» на термін з 23.08.2016 по 22.08.2019 року, що підтверджується і учасниками процесу та записом у трудовій книжці, оформленої на ім"я позивача. Контрактом, а зокрема, розділом ІІІ, який визначає умови матеріального забезпечення Директора, за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом останньому нараховується заробітна плата за рахунок доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи в встановлених Директору: а) посадового окладу в розмірі 4000 грн., який встановлюється за рішенням сесії, б) щомісячної премії в розмірі не більше 50% нарахованої заробітної плати. Премія не нараховується у разі, коли підприємство не отримує прибутку. Термін дії контракту з 23.08.2016 по 22.08.2019. Підпунктом «б» пункту 5 розділу ІV визначено відповідальність сторін. Вирішення спорів, передбачено припинення дії контракту за згодою сторін. Рішенням двадцять сьомої сесії Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 28.03.2018 «Про внесення змін до контракту директора СКП «Сількомунгосп» [PERSON] , внесено зміни до п.п.а) п.1, ІІІ - розділу трудового контракту укладеного від 23.08.2016 з директором на управління Суботцівським СКП «Сількомунгосп», який затверджено рішенням одинадцятої сесії сільської ради №179 від 22.08.2016, змінивши посадовий оклад з 4000 грн. на 7000 грн. Рішенням 30-ї сесії Суботцівської сільської ради №566 від 23.05.2018, позивача звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. 14.06.2019 року позивач звернувся до Сільради з заявою про виплату йому вихідної допомоги у розмірі двох посадових окладів, оскільки трудовим контрактом передбачено умову виплати при звільненні з незалежних від нього обставин, вихідної допомоги в зазначеному розмірі. Посилаючись на п. 9 ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (1533-14), який визначає як незалежну обставину припинення трудового договору відповідно до ст.36 (п.1,2,3). 15.07.2019 року отримав відповідь, в якій йшлося про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на те, що відповідно до Статуту, Суботцівське СКП «Сількомунгосп» є комунальним підприємством, яке має самостійний баланс, розрахунок, інші рахунки в установах банків, за рахунок коштів підприємства, оплачується праця директора та працівників. Нарахування йому заробітної плати, здійснював бухгалтер підприємства, контроль за яким здійснювався ним особисто, ним же підписувалися розрахункові відомості та платежі та платежі із рахунків Суботцівської СКП «Сількомунгосп», керівником та розпорядником коштів якого був він особисто. На день звільнення ним особисто та за його підписом було здійснено належні розрахунки та виплати при звільненні з урахуванням всіх складових. Крім того, зазначено, що на день звільнення за ним рахується дебіторська заборгованість за зайво отримані відпускні в розмірі 1857,30 грн., яку сільська рада вимагає терміново сплатити. Згідно з п.1.1 Статуту Суботцівського сільськогосподарського комунального підприємства «Сількомунгосп» в редакції від 2016 року, Суботцівське СКП «Сількомунгосп» створено за рішенням власника в особі Суботцівської сільської ради. Згідно з п.1.2 Статуту підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом з правами юридичної особи, набуває з моменту реєстрації Статуту підприємства. Згідно з п.1.3 Статуту підприємства, є комунальним підприємством, що забезпечує попит населення у сфері комунально-побутових послуг та території сільської ради, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та реквізитами. Згідно з п.4.3 Статуту підприємство готує пропозиції по встановленню форми та розмірів оплати праці. Мінімальний розмір оплати праці не може бути менше встановленого законодавчими актами України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.ч.1,7 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117 і 237-1 цього Кодексу надав правовий висновок, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 1 Закону Ккраїни "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої ЗакономУкраїни від 14.09.2006 р № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Згідно з ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, є угода сторін. Згідно п.9 ч. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу). З позовної заяви та доданих до неї матеріалів, вбачається, що позивач мотивує свою позовну вимогу про виплату розрахунку при звільненні в розмірі двох посадових окладів, умовою трудового контракту про виплату двох посадових окладів з незалежних обставин, однак встановлено, що трудовий контракт від 23.08.2016, такої умови не містить. До того ж, незрозуміло з якого розрахунку позивач просить стягнути саме 10000 грн., оскільки посадовий оклад останнього на час укладання контракту складав 4000 грн., а в подальшому збільшено до 7000 грн. Будь-яких розрахунків зазначеної суми, позивачем не надано. Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно зі ст.175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові. З урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема ст.. 51 ЦПК України, ухвалою від 21.02.2020 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача Суботцівський СКП "Сількомунгосп" . Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами до Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, однак, під час судового розгляду встановлено, що відповідно до Статуту, Суботцівське СКП «Сількомунгосп» є комунальним підприємством, яке має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, за розрахунок коштів підприємства оплачується праця директора та працівників, в зв`язку з чим ухвалою суду від 21.02.2020 СКП «Сількомунгосп» залучено до участі у розгляді справи, в якості співвідповідача, проте, позивачем будь-яких позовних вимог до останнього не заявлено. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги безпідставно заявлено позивачем до неналежного відповідача. Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12 червня 2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Однак, позивач під час розгляду справи не скористався своїм правом та не заявив позовні вимоги до належного відповідача - комунального підприємства Суботцівський СКП "Сількомунгосп". Отже, з урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв`язку з заявленням останніх до неналежного відповідача. На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 36, 47, 116, 117 КЗпП України та

Outcome: dismissed