Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], Заводський районний відділ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області у якій просить суд визнати дійсним фактично укладений 23.04.2015 року між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON], договір купівлі-продажу автомобіля марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER], який належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 656964, виданого 06.01.2015р. центром ДАІ 53032, визнати за ним, [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право власності на автомобіль марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER] та витребувати автомобіль марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер АЕ 1431 ЕХ зі штрафного майданчика, що розташований за адресою в м. Дніпродзержинську по вул. Медичній, 15 та передати його позивачу на відповідальне зберігання, до вирішення питання по кримінальному провадженню 12015040800000825. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.04.2015 року він, [PERSON] придбав автомобіль марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER], який належав на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 656964, виданого 06.01.2015р. центром ДАІ 5303 [PERSON], на праві приватної власності. В м. Дніпродзержинську, по вул. Кірова біля будинку № 12 позивач, [PERSON] зустрівся з відповідачем, який надав йому реєстраційний талон на вказаний автомобіль та ключі від автомобіля, оглянувши автомобіль, проїхав на ньому декілька метрів, після чого сторони уклали усну угоду купівлі-продажу вказаного авто, позивач в присутності свідків передав відповідачу обумовлену вартість автомобіля у розмірі 7000,00 дол. США, факт передачі коштів було знято технічним засобом, після чого сторони домовились їхати в МРЕО для оформлення документів належним чином, але відповідач заволодівши грошима, сів в придбаний позивачем автомобіль і поїхав в невідомому напрямку. Цього ж дня, 23.04.2015 року позивач, [PERSON] звернувся до відділення міліції з заявою про заволодіння відповідачем [PERSON], шахрайським шляхом коштів у розмірі 7000,00 дол. США, його звернення було зареєстровано та внесено до ЄРДР 24.04.2015р. кримінальне провадження № 12015040800000825, та почато досудове розслідування. Під час досудового розслідування було встановлено, що 24.04.2015 року, відповідач [PERSON] нібито вдруге продав автомобіль третій особі [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 24.04.2015 року за реєстровим № 687, якою уповноважив [PERSON], користуватися та розпоряджатися автомобілем марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER]. 28.04.2015 року в ході проведення досудового розслідування, автомобіль було затримано працівниками ДПС ДАІ ГУ МВС України у м. Дніпропетровську, та передано на штраф майданчик до Заводського РВ [PERSON], що розташована в м. Дніпродзержинську по вул. Медичній 15, де автомобіль було оглянуто, про що складено 28.04.2015р. слідчим СВ Заводського РВ протокол огляду, яким автомобіль було вилучено, та згідно постанови від 28.04.2015р. автомобіль марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER], технічний паспорт на цей автомобіль та довіреність на нього визнано в якості речового доказу по кримінальному провадженню № 12015040800000825 від 24.04.2015р., автомобіль залишили зберігати на штраф майданчику, а технічний паспорт та довіреність здали в камеру схову Заводського РВ [PERSON] Враховуючи що між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, що підтверджується відеозаписом, на якому видно, що позивач передав відповідачу гроші вартості автомобіля в присутності свідків тому правовідносини, які склалися між нами, регулюються правилами, які встановлені для договору купівлі-продажу. Оскільки позивач виконав свої зобовязання за договором, тобто мав намір прийняти автомобіль та сплатив за нього кошти, а відповідачем не було виконано зобовязання, хоча він і мав спочатку намір передати автомобіль, однак з невідомих підстав відповідач, після отримання коштів, фактично продавши автомобіль, вирішив ошукати позивача, та втік разом з проданим автомобілем, не передав позивачу у власність автомобіль, хоча той сплатив за нього обумовлену суму, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі, не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача та третіх осіб Треті особи представник Заводського районного відділу Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилась але надав до суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд розглянути справу без участі їх представника. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 656964, виданого 06.01.2015р. центром ДАІ 5303 [PERSON] на праві приватної власності належав автотранспортний засіб марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно усного договору купівлі-продажу автомобіля позивач придбав у відповідача автомобіль МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER], передавши відповідачу 7000,00 дол. США в рахунок сплати за автомобіль. Судом встановлено, що позивач передав відповідачу кошти у розмірі 7000,00 дол. США в рахунок сплати за автомобіль, факт передачі коштів було знято технічним засобом, після чого сторони домовились їхати в МРЕО для оформлення документів належним чином, але відповідач заволодівши грошима, сів в придбаний позивачем автомобіль і поїхав в невідомому напрямку. Як вбачається з матеріалів справи, цього ж дня, 23.04.2015 року позивач, [PERSON] звернувся до відділення міліції з заявою про заволодіння відповідачем [PERSON], шахрайським шляхом коштів у розмірі 7000,00 дол. США, його звернення було зареєстровано та внесено до ЄРДР 24.04.2015р. кримінальне провадження № 12015040800000825, та почато досудове розслідування. Під час досудового розслідування було встановлено, що 24.04.2015 року, відповідач [PERSON] нібито вдруге продав автомобіль третій особі [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 24.04.2015 року за реєстровим № 687, якою уповноважив [PERSON], користуватися та розпоряджатися автомобілем марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER]. Як встановлено в судовому засіданні, 28.04.2015 року в ході проведення досудового розслідування, автомобіль було затримано працівниками ДПС ДАІ ГУ МВС України у м. Дніпропетровську, та передано на штраф майданчик до Заводського РВ [PERSON], що розташована в м. Дніпродзержинську по вул. Медичній 15, де автомобіль було оглянуто, про що складено 28.04.2015р. слідчим СВ Заводського РВ протокол огляду, яким автомобіль було вилучено, та згідно постанови від 28.04.2015р. автомобіль марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER], технічний паспорт на цей автомобіль та довіреність на нього визнано в якості речового доказу по кримінальному провадженню № 12015040800000825 від 24.04.2015р., автомобіль залишили зберігати на штрафному майданчику, а технічний паспорт та довіреність здали в камеру схову Заводського РВ [PERSON] Як встановлено в судовому засідання, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля в усній формі, та умови договору фактично відбулися при передачі коштів вартості автомобіля, тому правовідносини, які склалися між ними, регулюються правилами, які встановлені для договору купівлі-продажу. Оскільки позивач виконав свої зобов'язання за договором, тобто мав намір прийняти автомобіль та сплатив за нього кошти у повному обсязі, а відповідачем були не виконані зобов'язання, він не передав позивачу автомобіль, а заволодівши грошима поїхав на автомобілі у невідомому напрямку, але після затримання спірного автомобіля працівниками ДАІ, автомобіль також не було передано добропорядному набувачу, тому є підстави визнати фактично укладеним договір купівлі-продажу автомобіля марки МITSUBISHI L200, рік випуску 2007, тип кузова вантажний пікап, номер шасі (кузова, рами) VIN ММВJNKВ407D106847, реєстраційний номер [NUMBER] та дійсним Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності зі ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та права розпорядження своїм майном. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою стороною. Відповідно до ст.346 Цивільного Кодексу України у разі відчуження власником свого майна право власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного Кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи зі змісту вищенаведеної норми права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Вищевказане свідчить про те, що позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх суттєвих умов договору, а саме: предмету та ціни. Відповідно до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" передбачено положення про реєстрацію транспортного засобу. Однак положення Закону України "Про дорожній рух" передбачають вимоги саме про реєстрацію транспортного засобу, а не про реєстрацію права на нього, і не передбачають вимог про реєстрацію правочину щодо відчуження автомобіля. Такий висновок підтверджується іншими положеннями статті 34 Закону України "Про дорожній рух", відповідно до яких власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, яка не має силу закону, встановлено обов'язок власника транспортного засобу, який його вже придбав, протягом 10 діб зареєструвати його у відділах ДАІ. Чинне законодавство України не пов'язує факт набуття права власності на транспортний засіб з моментом реєстрації самого транспортного засобу. Також чинними законами України не встановлено обов'язку реєстрації права власності на транспортний засіб або реєстрації правочину про перехід права власності на транспортний засіб. Статтею 347 ЦК України встановлено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1, 2 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Статтею 631 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору В силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі - продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-46цс12 Відповідно до ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі - продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі - продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі - продажу. Оскільки позивач виконав свої зобовязання за договором, тобто мав намір прийняти автомобіль та сплатив за нього кошти, а відповідачем не було виконано зобовязання, хоча він і мав спочатку намір передати автомобіль, однак з невідомих підстав відповідач, після отримання коштів, фактично продавши автомобіль, вирішив ошукати позивача, та втік разом з проданим автомобілем, не передав позивачу у власність автомобіль, хоча той сплатив за нього обумовлену суму, суд вважає, що позовні вимоги - підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved