Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Представник позивача КП «ХТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення в розмірі 79122,08 грн., а також просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за адресою: [ADDRESS] , мешкає [PERSON] , якому надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги"\~№ 1875-ІV\~від 24.06.2004\~року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідач не здійснює, що призвело до утворення заборгованості за період з 01 грудня 2012 року по 31 жовтня 2020 року в розмірі 79122,08 грн. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 відкрито провадження по справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Лещенко С.О., який діє на підставі довіреності не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову із посиланням на відсутність укладеного договору між ним та позивачем. 06.01.2021 подав відзив, в якому повністю не визнав позовні вимоги позивача, вказав, що з грудня 2013 року є власником кватири, однак, оплату послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання ніколи не здійснював. Одночасно з цим, відповідач просив застосувати строки позовної давності. 14.01.2021 представником позивача подано відповідь на відзив. (а.с.33-34) 18.01.2021 представником позивача подано клопотання про поновлення строку позовної давності, мотивувавши його тим, що тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. На протязі останніх років господарської діяльності підприємства заборгованості споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає понад мільярдів гривень. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] , з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП\~Харківські теплові мережі. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.11.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, відповідач є споживачем послуг теплової енергії. Судом встановлено, що 16.12.2019 року КП «ХТМ» в особі представника звернулось до Червонозаводського районного суду м.Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, однак ухвалою суду від 17.12.2019 року заявнику відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення, що з грудня 2013 року він є власником вказаної квартири, однак, жодного разу не оплачував послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надавались КП «ХТМ» за вищевказаною адресою. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, [PERSON] є єдиною зареєстрованою особою за адресою: [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] , КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, згідно з Тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Судом встановлено, що письмового договору між сторонами з надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою надання таких послуг між сторонами укладено не було, що не звільняє відповідача від оплати фактично отриманих послуг. Фактичне споживання послуг відповідачем не заперечувалось. Одночасно з цим, не може бути враховане посилання відповідача на те, що між ними та КП «ХТМ» не укладався договір про надання відповідних послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Згідно умов Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані висновки міститься у Постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016, згідно з якими споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Більше того, позивачем доведено, що будинок, у якому мешкає відповідач, обладнаний системою централізованого опалення та підключений до джерела теплової енергії. Отже судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг. Доводи відповідача про те, що він не визнає позовні вимоги, оскільки лише з грудня 2013 року є власником квартири по [ADDRESS] , суд вважає неспроможними, оскільки згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.11.2020 року, останній зареєстрований у вищевказаній квартирі з 07.11.2007 року, а з 18.12.2013 є єдиною особою, місце проживання якої зареєстровано за вищевказаною адресою. Зі змісту статей 64, 156\~ЖК України вбачається, що члени сім`ї власника квартири та інші особи, які проживають в жилому приміщенні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (будинку) та зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири (будинку) та прибудинкової території. Таким чином, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються до вказаної квартири, тому він зобов`язаний за законом здійснювати їх оплату у передбаченому законом порядку та Тарифами (грошове зобов`язання). Позивачем здійснено розрахунок заборгованості за період з 01.12.2012 року по 31.10.2020 року, який, згідно наданого разом з позовною заявою розрахунку, складає 73304,89 грн. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем своєчасно не здійснювались щомісячні платежі. Більше того, з наданого розрахунку вбачається, що починаючи з грудня 2013 року за користування послугами позивача жодного разу не здійснювалась оплата. Відповідно до ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено\~ст. 610 ЦК України. Згідно зі ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч. 1 ст.625 ЦК України\~вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості вбачається, що за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачам нараховано заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 73304,89 грн., три відсотки річних в сумі 2318,50 грн., інфляційні витрати в сумі 3498,69 грн. Разом із тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 3ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з 01.12.2012 року по 31.10.2020 року. Позов про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги до суду надійшов 18.11.2020 року. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі "Фінікарідов проти Кіпру" від 20.12.2007). Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На думку суду, строк позовної давності не був перерваний з дати звернення до суду 16.12.2019 із заявою про видачу судового наказу. Так, розглядаючи справи №6-895цс15 (постанова від 02.12.2015р.) та №6-1763цс16 (постанова від 24.05.2017р.) Верховний Суд України зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема, статей 109, 119, 120 ЦПК України(в редакції чинній на час здійснення таких процесуальних дій). Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17. Згідно наданих до справи доказів, судом встановлено, що у грудні 2019 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17.12.2019 року у справі 646/8634/19 у видачі судового наказу відмовлено. Отже, цією процесуальною дією позивача позовна давність не перервалася. При цьому, позивачу було роз`яснено право та порядок апеляційного оскарження ухвали прийнятої судом у разі незгоди або подання відповідного позову в позовному провадженні. Ухвала суду про відмову у видачі судового наказу набрала законної сили. В свою чергу, з позовом до суду позивач звернувся лише 18.11.2020 року. Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач не надавав, будь-яких аргументів щодо поважності причин пропущення позовної давності позивач не навів та відповідних доказів не надав. Судом такі причини під час розгляду справи не встановлено. Представником позивача було надано розрахунок заборгованості відповідача за період, починаючи з листопада 2017 року, тобто за три роки, що передували зверненню до суду з відповідною заявою. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні частини позовних вимог, а саме, тих які, заявлені поза межами строку позовної давності, з 01.12.2012 року по 30.10.2017 року. Нарахована сума заборгованості за період з 01.11.2017 року по 31.10.2020 року становить 44149,94 грн. Розмір інфляційних витрат та 3% річних в застосованих судом межах строку давності відповідає їх розміру, які зазначені у позовній заяві, а саме: три відсотки річних 2318,50 грн., інфляційні витрати 3498,69 грн., оскільки згідно наданої суду відомості вказані суми обраховані за період з листопада 2017 року. Отже, загальний розмір заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, інфляційних витрат та 3-х відсотків річних, в межах строку позовної давності, що підлягає стягненню, становить 49967,13 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності та часткове задоволення позову в межах строку позовної давності та стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості у розмірі 49967,13 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за спливом строку позовної давності. Пропорційно до\~задоволених позовних\~вимог з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~у розмірі\~1324,26 грн., що складає 63% від сплаченої суми судового збору.

Outcome: partial