Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 16 вересня 2021 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 46929,52 грн. - 3% річних та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2379,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 17.09.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та відповідачкою укладено кредитний договір №0121/08/11/CLNv, за умовами якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 27 500 дол. США строком до 14.09.2018 року. З урахуванням додаткових угод, сторони погодили 14, 21 % річних. Рішенням Суворовського районного суду Херсонської області від 09.12.2015 року у справі №668/14691/14-ц, залишеним в силі постановою КЦС у складі ВС від 29.07.2020 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум», заборгованість за кредитним договором в сумі 10 451, 24 доларів США та 1233,03 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 451,24 доларів США та 1233,03 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків. 06.04.2021 року приватним виконавцем Баталіним С.С. відкрито ВП №65046343 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» заборгованості у сумі 10 451, 24 дол. США та 1 233, 03 грн. пені. 16.04.2021 року ВП №65046343 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. У зв`язку з тим, що рішення Суворовського районного суду Херсонської області від 09.12.2015 року у справі №668/14691/14-ц не виконувалося відповідачем у період з 09.12.2015 року по 16.04.2021 року, що є триваючим порушенням, позивач просить в порядку ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачки 3% річних, що становить 46 929, 52 грн. ІІ. Виклад позиції відповідача. 12.10.2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог, нарахованих до 16.09.2018 року. Вказала, що стягнення 3% річних обмежується останніми 3 роками, що передували зверненню до суду та можливе у сумі, що не перевищує 940, 61 дол. США та 110, 97 грн. 24.11.2021 року відповідач подала заяву про часткове визнання позову, у якій вказала про необхідність застосування до спірних правовідносин пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», за приписами якого у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. З урахуванням раніше поданих заяв про застосування строків позовної давності, просила позов задовольнити частково у сумі, що не перевищує 456, 57 дол. США та 53, 87 грн. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 26.10.2021 року. 12.10.2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог. За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 24.11.2021 року. 24.11.2021 року відповідач подала заяву про часткове визнання позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, адвокат Мусулевський А.А. діючи в її інтересах подав заяву про завершення розгляду справи у його відсутність. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані позивачем, відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 17 вересня 2008 року між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір №0121/08/11/CLNv, за умовами якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 27 500 дол. США строком до 14.09.2018 року. З урахуванням додаткових угод №1 від 19.12.2008 р, №2 від 11.09.2009 р, №3 від 21.07.2010 р. сторони погодили 14, 21 % річних. Рішенням Суворовського районного суду Херсонської області від 09.12.2015 року у справі №668/14691/14-ц стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум», заборгованість за кредитним договором в сумі 10 451, 24 доларів США та 1233,03 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 451,24 доларів США та 1233,03 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в дохід держави судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2 407, 03 грн., по 802, 34 грн. з кожного відповідно. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] у розмірі 10 451, 24 доларів США, 1 233,03 грн. пені та судових витрат в розмірі 802,34 грн. скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні наведених позовних вимог. Постановою КЦС у складі ВС від 29 липня 2020 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум», процесуальним правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задоволено, рішення апеляційного суду Херсонської області від 03 жовтня 2017 року скасовано, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2015 року залишено в силі. 19 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. у зв`язку з повним фактичним виконанням закінчено ВП №65046343 з примусового виконання виконавчого листа №668/14691/14-ц, виданого 29.03.2021 року Херсонським міським судом Херсонської області щодо [PERSON] . Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних за користування грошовими коштами у сумі 10 451, 24 дол. США станом на 16.04.2021 року складають 46 929, 52 грн. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Так, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.12.2015 року у справі №668/14691/14-ц, залишеним в силі постановою КЦС у складі ВС від 29.07.2020 року, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного фактичного виконання зобов`язання боржником. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За висновками Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 року у справі №3-1522гс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Враховуючи, що позивач звернувся до суду за стягненням 3 % річних за весь період прострочення платежу, а відповідач при цьому заявив про застосування строків позовної давності то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Позивач визначив період для стягнення 3 % річних із 09 грудня 2015 року по 16 квітня 2021 року, а з позовом звернувся лише 16 вересня 2021 року, тобто за межами строків позовної давності визначених законом. Застосувавши до заявленого позивачем періоду наслідки спливу строків позовної давності суд приходить до висновку, що у стягненні 3 % річних за період із 09 грудня 2015 року по 15 вересня 2021 року слід відмовити. Крім того, у відповідності до положень пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» (із змінами) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. На підставі постанов Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року №1236 (із змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). Встановивши, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, відповідач звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину, тобто з 01 березня 2020 року по 16 квітня 2021 року включно, у відповідності до пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку чим, у задоволенні позову в частині стягненні 3 % річних за період із 01 березня 2020 року по 16 квітня 2021 року слід відмовити. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 3% річних за користування грошовими коштами у сумі 10 451, 24 дол. США у період з 16 вересня 2018 року по 29 лютого 2020 року у сумі 456, 85 дол. США, що станом на 16.04.2021 року еквівалентно 12 773, 16 грн. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (12 773, 16/ 46 929, 52*100)= 27, 21 %. Відповідно до абз. 2 пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» та станом на 1 січня 2021 року становить 2270, 00 грн. З урахуванням ціни позову, належна сума судового збору у справі, що розглядається становить 2 270, 00 грн. Згідно платіжного доручення №4730 від 06 вересня 2021 року позивачем сплачено 2 379, 00 грн. судового збору, з урахуванням належного до сплати судового збору та пропорційності задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 617, 84 грн. (2270, 00 * 0, 2721) в рахунок відшкодування судового збору. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що за правилами ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial