Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

ТОВ "Таланлегпром" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 90 172,61 грн., з яких: основний борг за неоплачену продукцію - 89 083,54 грн.; договірна пеня - 979,88 грн.; 3% річних - 109,53 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 05 серпня 2020 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в суд на повторний виклик не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходили, [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що спірного договору з позивачем не укладала, продукції, зазначеної у вказаному договорі, не отримувала, часткових платежів за оплату вартості не здійснювала. Зважаючи на повторну неявку в судове засідання відповідача [PERSON] поданий нею зустрічний позов до ТОВ "Таланлегпром" про визнання договору поставки від 05 серпня 2020 року недійсним підлягає залишенню без розгляду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 05 серпня 2020 року позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки (надалі - договір), за яким постачальник зобов`язується поставити та передати у уласність покупцеві взуття (товар), а покупець - зобов`язується прийняти вказаний товар і оплатити його (п.1.1). Асортимент, кількість, ціна за одиницю товару, що поставляється, визначаються у рахунках - фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору (п.2.1). Відповідно до п.3.3 договору моментом здійснення поставки товару постачальником є його отримання покупцем з відповідною відміткою у видатковій накладній. Згідно з п.5.1 договору загальна вартість даного договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно видаткових накладних, що є невід`ємними частинами даного договору. Пунктом 5.3 вказаного договору сторони узгодили, що розрахунок з постачальником здійснюється покупцем в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару згідно видаткових накладних в термін - до 31 серпня 2020 року. Відповідно до п. 5.5 договору право власності на продукцію переходить до покупця з моменту отримання продукції та підписання сторонами видаткових накладних. Згідно даних видаткових накладних від 05 серпня 2020 року №3169 (на 974,04 грн.), №3170 (на 2 865,00 грн.), №3171 (на 300,00 грн.), №3167 (на 13 125,00 грн.), №3172 (на 1 824,06 грн.), №3173 (на 330,00 грн.), №3174 (на 960,00 грн.), №3175 (на 61 065,00 грн.), №3162 (на 85 641,18 грн.), №3176 (на 5 238,00 грн.), №3177 (на 4 680,00 грн.), №3178 (на 2 106,00 грн.), №3165 (на 300,00 грн.), №3166 (на 300,00 грн.), №3168 (на 2 055,00 грн.), №3179 (на 2 700,00 грн.), №3180 (на 870,26 грн.), №3181 (на 2 250,00 грн.) загальна вартість отриманого [PERSON] товару - взуття складала 187 583,54 грн. Відповідно до даних квитанцій №0.0.1791795331.1 від 05 серпня 2020 року та №0.0.1792788692.1 від 06 серпня 2020 року [PERSON] в Паньківському відділенні Печерської філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК" перераховано ТОВ "Таланлегпром" 44 000,00 грн. 05 серпня 2020 року та 54 500,00 грн. 06 серпня 2020 року оплати за товар/послуги, призначенням цих платежів зазначено: оплата згідно видаткової накладної 3162 від 05 серпня 2020 р. від [PERSON] . Згідно відомості ТОВ "Таланлегпром" по взаєморозрахунках з контрагентами в період з 05 серпня 2020 року по 15 вересня 2020 року кінцевий залишок боргу [PERSON] станом на 15 вересня 2020 року складає 89 083,54 грн. Таким чином, заборгованість відповідача по оплаті отриманого товару за договором без номера про поставку продукції від 05 серпня 2020 року становить 89 083, 54 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Нормативні положення ст.629 ЦК України встановлюють обов`язковість договору для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Положення ст.625 ЦК України передбачають відповідальність за порушення грошових зобов`язань. Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач нарахував відповідачу 3% річних за період з 01 вересня 2020 до 15 вересня 2020 року у сумі 109,53 грн. Крім цього п.8.3 договору передбачено, що у разі порушення строку оплати передбаченого умовами даного договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,1% від загальної заборгованості за кожен банківський день прострочення, яка згідно розрахунка позивача складає 979,88 грн. за період з 01 вересня 2020 року до 15 вересня 2020 року. Щодо, викладених у відзиві на позовну заяву, посилань відповідача на те, що договір поставки товару та накладні від 05 серпня 2020 року вона підписала в шоковому стані та під впливом погроз, товару не отримувала, а загальна сума грошових коштів, визначених у видаткових накладних, фактично є сумою недостачі товару, виявленою в Миколаївському регіональному відділі продажів ТОВ "Таланлегпром", суд констатує наступне. Відповідно до положень ст.231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно приписів п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Згідно приписів п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності ознак насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно приписів п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Згідно положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.76-89 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами не оспорювався факт, що [PERSON] в період з 15 жовтня 2019 року до 05 серпня 2020 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, разом з тим посилання відповідача змусили підписати договір поставки і видаткові накладні з метою приховання договору про погашення недостачі товару за місцем її роботи, не знайшли свого підтвердження в суді належними та допустимими доказами. Заперечення відповідача щодо факту часткової оплати товару, отриманого від ТОВ "Таланлегпром" згідно договору поставки від 05 серпня 2020 року спростовуються даними досліджених судом квитанцій Паньківського відділення Печерської філії АТ КБ "ПРИВАТБАНК"№0.0.1791795331.1 від 05 серпня 2020 року та №0.0.1792788692.1 від 06 серпня 2020 року, а також виписки про рух коштів ТОВ "Таланлегпром" за інтервал дат по контрагентам в період з 06 серпня 2020 року до 07 серпня 2020 року, наданої АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК". Крім того обґрунтування заперечення відповідача щодо того, що вона за фізичними даними не могла отримати, зазначену в накладних, кількість товару, відсутність товарно - транспортних накладних на відвантаження товару, суд вважає надуманими та безпідставними. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102,00 грн.

Outcome: approved