Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 26 листопада 2010 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу відповідач придбав у власність автомобіль марки «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, який в подальшому було реалізовано відповідачем на користь третьої особи. У зв`язку з чим просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності відчуженого автомобіля марки «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , у розмірі 87 000 грн. 00 коп., стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 26 листопада 2010 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 24, 25). Зі змісту договору купівлі-продажу № 8047/2020/1923889 транспортного засобу від 07 лютого 2020 року вбачається, що автомобіль марки «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] зареєстрований за відповідачем 21 травня 2013 року (а.с. 77). Згідно листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ від 13 грудня 2020 року [PERSON] 07 лютого 2020 року здійснив продаж транспортного засобу «Cherry Tiggo» згідно договору купівлі-продажу № 8047/2020/1923889 (а.с. 28-29). Позивач просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності відчуженого автомобіля марки «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , у розмірі 87 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилалася на придбання під час перебування у шлюбі за спільні грошові кошти подружжя спірного транспортного засобу та її право на грошову компенсації у зв`язку з відчуженням спірного автомобіля. На підтвердження позовних вимог позивач надала суду звіт про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 09 грудня 2020 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки марки «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, становить у розмірі 174 000,00 грн. (а.с. 19-20). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16. Стаття 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю. За встановлених обставин спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка". Судом встановлено, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано спірний автомобіль марки «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , який 07 лютого 2020 року було відчужено на користь [PERSON] (а.с.77). За встановлених обставин суд приходить висновку, що спірний автомобіль марки «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові у справі N 6-486цс16 від 27 квітня 2016 року у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18). Оскільки спірний автомобіль вартістю 174 000,00 грн., який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя було реалізовано на користь третьої особи, тому суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , грошову компенсацію вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності відчуженого автомобіля марки «CHERRY TIGGO», 2008 року випуску, у розмірі 87 000 (вісімдесят сім тисяч) грн.00 коп. Також, позивач просила про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 13 липня 2020 року між позивачем та адвокатом Лебединською надією Сергіївною укладено договір № ДП-13/07/2020 про надання правової допомоги (а.с. 60). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує розрахунком витрат на правничу допомогу від 13 травня 2021 року (а.с. 61) та дублікатом квитанції № 0.0.1786993015.1 від 31 липня 2020 року на суму 11 000,00 грн. (а.с. 58). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Outcome: approved