Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач 08.05.2018 року звернувся до Марківського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б\\н від 26.10.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua./terms/pages/70, складає між ним та Банком договір , що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua./terms/pages/70, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту , а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.8.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до п.5.6 правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку в частині з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань. Відповідно до п.6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі змінами Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua./terms/pages/70 позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість. На підставі п.5.3 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua./terms/pages/70, а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно п.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючи сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами(договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Згідно п.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті(заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком частковою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. У звязку зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість 111756,16 грн., яка складається з наступного: 3772,35 грн.- заборгованість за кредитом; 97585,90 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 4600,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 5297,91 грн.- штраф (процентна складова). 10.08.2018 року від позивача на електрону адресу суду, надійшла Відповідь на заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що відповідно до укладеного договору No б/н від 26.10.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач приєднався до нових умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної Анкети-заяви від 18.07.2013 року. На підставі поданої Заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок № 5577212910185423, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Таким чином Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років. Позичальник за фактом неправильного нарахування відсотків в Банк не звертався, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Щодо посилання Відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначив, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення Відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Вважає, що ЗУ Про захист прав споживачів не поширюється на спірні правовідносини. Окрім того, в Анкеті-Заяві зазначено: «Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку..». Зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 26.10.2009 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила (в), що Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.... Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, яка власноруч підписана Відповідачем та з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Вважає, що оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, тому між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування зазначає, що підпис Позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг \~були закладені з самого початку, тобто Позичальник перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди із запропонованими умовами відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору Позичальника влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить його підпис.\~\~\~ \~\~\~ Стосовно строку дії договору та кредитної картки зазначає, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Вважає, що кредитний договір чинний, а заперечення Відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо обов'язку клієнта стежити за витратами коштів, зазначив, що при укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома Відповідача у вигляді другого примірника договору, а при необхідності отримання інформації (у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості та інше), клієнти ПАТ КБ "ПриватБанк" мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк". Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Щодо строків позовної давності зазначив, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача 30.04.2018 року до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду (а.с.58-70). Позивач в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглянути у відсутність представника позивача (а.с.3). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про застосування строку позовної давності в якій зазначив, що про наявність боргу по даному кредиту він дізнався тільки тоді, коли отримав ухвалу суду про відкриття провадження по справі разом з матеріалами справи. Банк протягом більш ніж 8 років не предявляв ніяких претензій до нього та не повідомляв про наявність боргу, хоча згідно зі ст.348 ГК України банк зобовязаний здійснювати контроль за виконанням умов кредитного договору, своєчасним і повним погашенням позички в порядку встановленому законодавством. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом. Зазначає, що «Умови та правила надання банківських умов послуг», доданих банком до позовної заяви, не підписані ним і не можуть бути складовою частиною договору. Пропущення строку позовної давності по даній справі допущено тричі, а саме: 1) строк дії кредитного ліміту, згідно з договором, відповідає терміну дії картки. Згідно п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» договір чинний протягом 12 місяців з дня його підписання. Чинним законодавством не передбачена автоматична пролонгація кредитних договорів в будь-якому випадку, оскільки всі зміни, якою зокрема, є продовження дії договору на новий строк, мають відбуватися у письмовій формі «ПРОЛОНГОВАНИЙ КРЕДИТ- кредит, за яким продовжено термін погашення суми основного боргу. Оформлення пролонгованого кредиту здійснюється шляхом підписання додаткової угоди до діючої кредитної угоди або оформляється новою кредитною угодою» ([PERSON] Банківська енциклопедія/ С,Г, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],- К.:Центр наукових досліджень Національного банку України: Знання,2011.-504с.). Банком забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів(ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Додаткова угода або нова угода підписана не була. Отже, в даному випадку строк позовної давності сплинув 26.10.2012 року, бо пункт 9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» про автоматичну пролонгацію є нікчемним. 2) Вперше з відповідача було стягнуто відсотки за прострочену заборгованість (згідно роздруківки банку) 26.02.2010 року. І саме з цього періоду, згідно п.п.1,5 ст.261 ЦК України позивач визнав, що його права порушуються. Пунктом 1 ст.261 ЦК України чітко визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у звязку з чим починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Отже, строк позовної давності у даному випадку сплинув 27.02.2013року. 3) Останній платіж по даному кредиту надійшов (згідно роздруківки банку) 25.07.2014 року. Протягом останніх 4 років ні позивач, ні відповідач не вчиняли ніяких дій щодо вирішення даного питання. Згідно з п.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визначення нею свого боргу або іншого обовязку. Отже, протягом останніх 4 років строк позовної давності не переривався і за даним пунктом її строк сплинув 25.07.2017 року. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 №5 визначено, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги( стягнення неустойки, штрафів тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових й до додаткових вимог банку. На підставі викладеного, просить суд відмовити позивачу у його вимогах повністю у звязку із закінченням строку позовної давності (а.с.33-34). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час ті місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала суд задовольнити заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності та відмовити позивачу у його вимогах у звязку із закінченням строку позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі, оскільки сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши позовну заяву, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б\\н від 26.10.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8). Окрім того, відповідач [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів льотного періоду», про що є його особистий підпис (а.с.9). ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року є заборгованість перед позивачем. Відповідно Розрахунку заборгованості за договором №б\\н від 26.10.2009 року укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] є заборгованість в розмірі 111756,16 грн., яка складається з наступного: 3772,35 грн. - заборгованість за кредитом; 97585,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);5297,91 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Відповідно до ст.\~208\~ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст.\~206\~ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до статей 628, 638\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином суд встановив, що між позивачем [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №б\\н від 26.10.2009 року, відповідно [PERSON] отримав кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.8). Відповідно до ст.525\~ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно з ч. 1\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з \~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.546\~ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка. Відповідно ст.549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, заперечуючи обставини позову, відповідач прохав суд застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. З розрахунку заборгованості за договором №б\\н від 26.10.2009 року наданого позивачем, вбачається, що за три роки перед зверненням позивача до суду (08.05.2018 року), на погашення заборгованості за кредитом останній платіж був здійснений відповідачем 25.07.2014 року (а.с.5-7). Вирішуючи питання по заяві відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~258\~ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із матеріалів справи, позивач достеменно знав про порушення порядку повернення відповідачем коштів, однак протягом всього цього часу не вживав жодних дій, спрямованих на захист своїх прав, при цьому продовжуючи нараховувати проценти, штрафи та пеню по даному зобов'язанню. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, виходячи з вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06.11.2013 року. Згідно зі ст.\~266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною 1\~статті 207 ЦК України\~встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В матеріалах справи відсутні Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких встановлено позовну давність тривалістю у 50 років. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови в частині збільшення строку позовної давності, не змінювалися. У заяві позичальника від 26.10.2009 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. На підставі викладеного, суд не приймає до уваги п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, щодо збільшення строку позовної давності, враховуючи правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, дійсно позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної даності укладається в письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України), в якій зазначено згідно із частинами першою, другою статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов і правил надання банківських послуг, пунктом яких встановлено позовну давність тривалістю у 50 років, неможливо вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26.10.2009 року, оскільки в них не міститься підпису відповідача. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, у матеріалах справи немає, тому застосуванню підлягає положення статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Якщо Умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви то немає і підстав вважати про збільшений строк позовної давності. Вирішуючи питання, чи мало місце переривання строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. З розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення заборгованості за кредитом було здійснено відповідачем 25.07.2014 року в розмірі 100 грн. (а.с.6 зворотна сторона). Частиною 3\~статті 264 ЦК України\~передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, 25.07.2014 року перебіг позовної давності перервався та розпочався заново. Суд також враховує, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні "Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку у відповідності до ст.17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії"). Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності, враховуючи, що строк звернення до суду сплинув ще 25.07.2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 08.05.2018 року, тобто майже ніж через девять місяців після спливу строку позовної давності, при цьому разом з позовом суду не надано заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку матеріали справи не містять, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду, пропустивши термін позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed