Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У травні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулася до суду із даним позовом до [PERSON], в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 1И-50 від 16.05.2008 року в розмірі 1661558,93 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: [NUMBER]; земельну ділянку, площею 900,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], які належать відповідачу, шляхом набуття права власності ПАТ « Всеукраїнський акціонерний банк» на предмет іпотеки, за ціною, що буде визначена суб'єктом оціночної діяльності на день реалізації. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 16.05.2008 року між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № 1И-50, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 575 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19,5 % річних, термін повернення кредиту 15.05.2018 року. 24.07.2008 року між Банком та відповідачем було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким встановлено, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 24,00 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки від 16.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 2976. Згідно іпотечного договору [PERSON] передав в іпотеку банку належні йому земельні ділянки: ●земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; ●земельну ділянку, площею 900,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; ●земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позичальник порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління кредиту. У зв'язку із чим, з грудня 2008 року виникла прострочена заборгованість за кредитом. 27.01.2009 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Реуковою Н.А. на Іпотечному договорі було вчинено виконавчий напис, зареєстрованого в реєстрі за № 87, згідно якого запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення кредитного боргу перед Банком в сумі 625 223,55 грн. В ході примусового виконання виконавчого напису в рамках виконавчого провадження 25.09.2009 року з торгів було реалізовано частину предмету іпотеки, а саме: - земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, станом на 07.04.2016 року становить 1 661 558,93 грн. Через відмову відповідача у добровільному порядку погасити кредитну заборгованість позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом. 03.08.2016 року позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог, згідно якої він просив звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: [NUMBER] та земельну ділянку, площею 900,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], шляхом їх продажу ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" із наданням останньому всіх необхідних для цього прав в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором. Після отримання позивачем звітів про незалежну оцінку двох нереалізованих земельних ділянок, 01.03.2017 року позивачем було уточнено позовні вимоги, та останній просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки шляхом його продажу ПАТ « Всеукраїнський акціонерний банк» із наданням останньому всіх необхідних для цього прав із визначенням початкових цін для земельних ділянок згідно звітів про їх оцінку рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором. 06.03.2017 року ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" остаточно уточнив позовні вимоги та просив суду звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] та земельну ділянку, площею 900,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], шляхом визнання за ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" права власності на нього за за наступною вартістю: - 312000,00 грн. без ПДВ для земельної ділянки, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: [NUMBER]; - 281000,00 грн. без ПДВ для земельної ділянки, площею 900,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 16.05.2008 року між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", правонаступник якого ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", та відповідачем був укладений кредитний договір № 1И-50, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 575 000,00 грн. (п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору), зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19,5 % річних (п.1.4 договору), термін повернення кредиту 15.05.2018 року. 24.07.2008 року між Банком та відповідачем було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, яким встановлено, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 24,00 % річних. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 575,00 грн. (п.1.4.1 договору). В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки від 16.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 2976. Згідно іпотечного договору [PERSON] передав в іпотеку банку належні йому земельні ділянки: - земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельну ділянку, площею 900,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, повністю, натомість, позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого з грудня 2008 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №1И-50. У зв'язку із цим, ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" звернувся за захистом своїх прав та інтересів до приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Реукової Н.А., яка 27 січня 2009 року вчинила виконавчий напис, зареєстрованого в реєстрі за № 87, згідно якого запропонувала звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення кредитного боргу перед Банком в сумі 625 223,55 грн. В ході примусового виконання виконавчого напису в рамках виконавчого провадження 25.09.2009 року з торгів було реалізовано частину предмету іпотеки, а саме, - земельну ділянку, площею 1000,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]. 07.10.2009 року виконавчий напис було повернуто Банку із Корабельного ВДВС ММУЮ. При цьому дві земельні ділянки із предмет іпотеки лишилися нереалізованими. В подальшому банк неодноразово пред'являв виконавчий напис до виконання, однак виконавчий документ щоразу повертався стягувачу через неможливість реалізувати дві земельні ділянки із предмету іпотеки. Пунктами 7.1 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони не будуть виконані та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладені цього договору, виявляться недостовірними або недійсними у не виконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та цим договором. Відповідно до п. 7.4 сторони договору домовилися про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно в позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання.Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Проаналізувавши положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 26.10.2016 року у справі № 6-1625цс16. Також, виходячи із положень ст. 392 ЦК України, позивач має довести, зокрема, що його право власності не визнається відповідачем або іншою особою. Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач намагався у позасудовому порядку зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки. Позовних вимог до відповідного органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно позивачем також не заявлено. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed