Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Концерн „Міські теплові мережі" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання укладеною додаткової угоди до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, зазначивши що Концерном здійснюється постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON] Концерн неодноразово звертався до [PERSON] з пропозицією про укладання додаткової угоди до договору № 600122 від 01.07.2011 року для внесення змін про теплове навантаження у зв"язку з наданням теплової енергії в гарячій воді до додаткового приміщення [ADDRESS]. Відповідач ухиляється від укладання додаткової угоди, у зв"язку з чим Концерн „Міські теплові мережі" просить суд визнати укладеною між [PERSON] та Концерном „Міські теплові мережі" додаткової угоди до договору № 600122 від 01.07.2011 року. У судовому засіданні представник позивача просить задовольнити позов з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача проти позову заперечує, пояснивши що [PERSON] не є споживачем послуг позивача, на даний час ПАТ „Дельта Банк" орендує дане приміщення та є споживачем теплової енергії. Крім того основний договір нею не підписаний, тому відсутні законні підстави для внесення змін в договір шляхом укладання додаткової угоди. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.02.2013 р. позовні вимоги Концерну „Міські теплові мережі" до [PERSON] про спонукання до укладення договору задоволені частково.Зобов"язано [PERSON] укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з Концерном „Міські теплові мережі" в особі філії Концерну „МТМ" Жовтневого району. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2012 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжжя від 14.02.2012 року в частині відмови у задоволення позовних вимог скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов"язано [PERSON] укласти з Концерном „Міські теплові мережі" договір купівлі-продажу теплової енергії на умовах договору № 600122 від 01.07.2011 року доданого до матеріалів справи. Cудом встановлено, що відповідач має у приватній власності нежиле приміщення, [ADDRESS] ( відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно а/с 29).Концерн „МТМ" надає послуги з теплопостачання в зазначеному будинку. Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного Кодексу України. При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із суб'єктивного права та характеру його порушення. Як передбачено статтею 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог статей 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду. Загальний порядок укладення договорів визначений статтями 641-646 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ст.206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642,643 ЦК України. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Закріпивши ст.ст.6,627 ЦК України засади свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави вважати, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови КМУ від 03.09.2009р. №933) "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови КМУ від 03.09.2009р. №933) убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України у постановах №6-110 цс12, №6-107 цс12, яка є обов'язковою відповідно дост.360-7 ЦПК України. Судом досліджено додаткову угоду до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 600122 від 01.07.2011 року від 06.08.2014 р., що долучений позивачем до матеріалів справи на предмет його відповідності умовам Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови КМУ від 03.09.2009р. №933). Додаткова угода не відповідає умовам Типового договору. Право виконавця послуг вимагати укладення договору та обов'язок власника об"єкту нерухомості укласти договір на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом, а тому в разі ухилення чи відмови споживача від укладення договору, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Outcome: dismissed