Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області звернувся до Кролевецького районного суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 24 грудня 2017 року, близько 13 год. 00 хв. водій [PERSON] керував технічно справним транспортним засобом «JaguarS-Type» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався у світлий час доби по сухій, чистій, прямій ділянці проїзної частини проспекту Центрального, здійснив маневр повороту ліворуч на вул. Інженерну, після чого здійснив маневр повороту ліворуч на проїзну частину пр.Центрального, зі швидкістю 5-10 км/год, після чого продовжив свій рух у напрямку вул.Садової, у крайній лівій смузі. Рухаючись в обраному напрямку, при проїзді пішохідного переходу через проїзну частину пр.Центрального в районі перехрестя з вул.Інженерною, порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 18.1 ПДР, а саме: рухаючись по проїзній частині пр.Центрального, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, був неуважним, не стежив за дорожною обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, при виникненні перешкоди у вигляді пішохода, якого об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, продовжив рух у вибраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою частиною автомобіля з пішоходом [PERSON] , яка рухалась по пішохідному переходу через проїзну частину пр.Центрального, справа на ліво, відсно напрямку його руху. Внаслідок зазначеної ДТП пішоходу [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді переломовивіху лівої плечової кістки зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва 16 ліжко-днів у період з 24.12.2017 року по 09.01.2018 року, вартість лікування за вказаний період склала 10299,38 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2018 року у кримінальній справі № 490/1283/18 [PERSON] звільнено у від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, кримінальне провадження закрито. Цивільний позов прокурора до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину залишено без розгляду. Враховуючи викладене, а також те, що неповернення витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочинів порушує інтереси держави та суспільний інтерс відповідної територіальної громади у вигляді забезпечення належного та якісного медичного обслуговування громадян, прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва 10299 грн. 38 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] Прокурор в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Миколаївська міська рада, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засіданні, в судове засідання свого представника не направила. Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради "Міська лікарня швидкої медичної допомоги", яке є правонаступником міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва, належним чином повідомлене про дату, час та місце судового засіданні, в судове засідання свого представника не направило. Відповідач [PERSON] , якого належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засіданні, в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, позов визнає (а.с.34). Враховуючи положення ч. 3 ст. 211 та ч.1 ст.223 ЦПК України суд вирішив можливим розглянути справу справу за відсутності представників Миколаївської міської ради, КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" та віповідача [PERSON] . Суд, заслухавши вступне слово прокурора, додаткові пояснення прокурора, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2018 року [PERSON] від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, обставини вчинення якого є предметом судового розгляду у кримінальному проваджені № 12017150020005555 - звільнено у зв`язку з примиренням винного з потерпілою. Кримінальне провадження № 12017150020005555 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України - закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. Цивільні позови потерпілої [PERSON] та прокурора залишено без розгляду (а.с.12-13). Ухвалою суду встановлено, що 24 грудня 2017 року, близько 13 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи технічно справним транспортним засобом «JaguarS-Type» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись у світлий час доби сухою чистою ділянкою проїзної частини дороги в м. Миколаєві зі швидкістю 5-10 км/год. та здійснюючи поворот ліворуч з вулиці Інженерної на проспект Центральний у напрямку вул. Садової, при проїзді пішохідного переходу в районі перехрестя з вулицею Інженерною, порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме, маючи перешкоду у вигляді пішохода [PERSON] , яка переходила проїзну частину дороги вказаним пішохідним переходом з права наліво відносно руху його транспортного засобу, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху (в разі необхідності аж до повної зупинки транспортного засобу), для надання дороги пішоходу, внаслідок чого допустив контактування передньою частиною автомобіля з вказаним пішоходом, через що остання зазнала тілесного ушкодження у вигляді перелому лівої плечової кістки зі зміщенням, що за ступенем тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а також винність відповідача [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що встановлені ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2018 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Згідно висновку експерта №60 у [PERSON] мають місце тілесні ушкодження у вигляді переломовивіху лівої плечової кістки зі зміщенням, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в умовах ДТП (зіткнення двох транспортного засобу з пішоходом), не виключено незадовго до звернення у лікарню 24.12.2017 року. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу (а.с.9-10). Порушення водієм [PERSON] вимог п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди на наслідками у вигляді отримання потерпілою [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Суд враховує ту обставину, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку з примиренням з потерпілим, тобто з підстави нереабілітуючого характеру, що означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Проте, як вбачається зі змісту вищезазначеної ухвали обвинувачений не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, визначених у ст.46 КК України. Вказав, що розуміє наслідки закриття провадження у справі. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 р. №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать видатки на охорону здоров`я: амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні), а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Згідно Статуту міської лікарні швидкої медичної допомоги (а.с.16-20), правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради "Міська лікарня швидкої медичної допомоги", органом управління закладом є Миколаївська міська рада (п.11). Заклад фінансується за рахунок міського бюджету, субвенції з державного бюджету, в тому числі за рахунок власних надходжень та добровільних внесків підприємств, установ, організації та фізичних осіб і є неприбутковою організацією та відповідає таким принципам: утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації (п.4.7). Відповідно до довідки бухгалтерії міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва від 21.02.2018 р. №13 з 24.12.2017 року по 09.01.2018 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні закладу, всього 16 ліжко-днів, вартість лікування за вказаний період склала 10299,38 грн (а.с.11). Указані кошти [PERSON] добровільно не відшкодовані. Оскільки міська лікарня швидкої медичної допомоги, правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" є установою комунальної власності, фінансування здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, тому витрачені кошти вказаною медичною установою на лікування потерпілої від злочину слід стягнути на користь Миколаївської міської ради. Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру"). Судом встановлено, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким в даному випадку є Миколаївська міська рада, не були реалізовані повноваження щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, що приводить до ненадходження грошових коштів до місцевого бюджету. Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором належно обгрунтовано підстави для представництва інтересів держави в даному цивільному процесі і у суду наявні правові підстави для їх підтвердження. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих та достатніх підстав для задоволення позову шляхом стягнення з [PERSON] 10299 грн. 38 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , понесених міською лікарнею швидкої медичної допомоги м.Миколаєва на користь Миколаївської міської ради, які зарахувати на рахунок місцевого бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь прокуратури Миколаївської області підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. (а.с.56). Відповідно до ст.ст.15, 16, 1166, 1206 ЦК України, Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 19, 76-82, 133, 141, 206, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

Outcome: approved