Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу (далі позовна заява або позов), в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між позивачем та відповідачем 20.10.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва за актовим записом № 1569. Після розірвання шлюбу просила залишити на її вихованні дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позов позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 20.10.2006 укладено шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. З різних побутових та особистих причин відносини не склалися, позивач та відповідач мають різні характери, звички та уподобання, з цих підстав встановились ненормальні відносини, виникли сварки. Основна причина розірвання шлюбу безвідповідальне ставлення до потреб сім'ї. В стані алкогольного спяніння відповідач влаштовував скандали. Зазначила, що ці скандали відбувалися і в присутності сторонніх осіб, що ображало її, принижувало її честь та гідність. Такі відносини існують вже більше року. Подальше спільне життя в шлюбі стало неможливе. Шлюб носить формальний характер і його подальше збереження суперечить інтересам позивача, так як фактично сім'я розпалася. Спільно нажитого в шлюбі майна не мають. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, малолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити на її вихованні. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище "Шальнєва" та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, в тому числі 400 грн. 00 коп. витрати на правову допомогу та 243 грн. 60\~коп. за сплату судового збору. 09.10.2015 позивач подала заяву від 09.10.2015 (а.с. 29), в якій просила позовну заяву в частині залишення на її вихованні дітей після розірвання шлюбу залишити без розгляду, інші позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Ухвалою суду від 09.10.2015 (а.с. 31) позов в частині позовних вимог залишити на вихованні позивача дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] залишено без розгляду. Позивач в судове засідання 19.11.2015 не з'явилася, подала до суду заяву від 09.10.2015, в якій просила справу розглядати без її участі, повідомила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Проти вжиття заходів примирення заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно. Про проведення судового засідання 09.10.2015 та 19.11.2015 відповідач повідомлявся належним чином, однак судові повістки повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що є свідченням того, що відповідач на власний розсуд не реалізував своє право їх отримати. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач до суду не подавав, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Ухвалою від 06.11.2015 судом було постановлено провести заочний розгляд даної справи. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 20.10.2006, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.10.2006 (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач заперечень проти позову не надав, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. [PERSON] є фахівцем в галузі права, що підтверджується дипломом від 29.06.1996 (а.с. 34) та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.03.2014 (а.с.\~35), згідно з якою основним видом діяльності ФО-П [PERSON] є діяльність у сфері права. А тому витрати позивача, пов'язані з оплатою наданої фахівцем правової допомоги, вважаються судовими витратами у розумінні ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79, ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Фактичне понесення позивачем вказаних витрат підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 31 від 13.08.2015 (а.с. 16, 40), а їх надання фахівцем на користь позивача актом прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 13.08.2015 (а.с. 16, 40). Згідно з п. 2 акту прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 13.08.2015 (а.с. 16, 40) тривалість надання фахівцем послуг склала 2 год. 20 хв. (розрахунок: 20 хв. + 2 год. = 2 год. 20 хв.), а їх загальна вартість склала 400,00 грн., які позивач у позові просить стягнути з відповідача на його користь. Таким чином, вартість однієї години надання послуг фахівцем склала 171,43 грн. (розрахунок: 400,00 грн. / 140 хв. х 60 хв. = 171,43 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 8 Закону України від 28 грудня 2014 року N 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" передбачено установити у 2015 році мінімальну заробітну плату:у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень... . А значить, граничний розмір витрат на правову допомогу за годину роботи особи, яка її надає, складає 487,20 грн. (розрахунок: 1 218 грн. х 40 % = 487,20 грн.). З огляду на це суд приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, про стягнення яких з відповідача просить позивач, не перевищує їх граничного розміру, передбаченого ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". А тому понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією № N0KMU42108 від 14.08.2015 № 27 (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. А тому судові витрати також підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved