Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

11.04.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини -[PERSON], 27.08.2005 року, без згоди батька дитини [PERSON], за межі державного кордону України у супроводі матері [PERSON] на період з 03.07.2016 року по 03.08.2016 року. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], 27.08.2005 року. 07.07.2015 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя шлюб між сторонами розірвано. Пояснила, що бажає виїхати з дитиною до [PERSON] на відпочинок, однак відповідач у добровільному порядку нотаріально посвідчену згоду не надає. На підставі викладеного, просила надати дозвіл неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд його батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], на період з 03.07.2016р. по 03.08.2016р. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить її задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.05.2004 року та рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). Від даного шлюбу народилась дитина: син [PERSON], 27.08.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 039309, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 12.12.2005 року (а.с.10). Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивачки та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Згідно заяви про прийняття зобовязань D 12833860 [PERSON], [INFO] громадянин [PERSON], який мешкає за адресою: [PERSON], Унтер ден Ліден, 5, 57250 Нетфен, взяв на себе повну відповідальність перед управлінням у справах біженців/ дипломатичним представництвом за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Термін дії зобовязання з 03.07.2016 року до закінчення періоду перебування іноземця або до видачі посвідчення резидента для іншої мети отримання місця проживання (а.с.13). Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, позивачка має можливість виїхати з дитиною за кордон на відпочинок, до [PERSON] в період часу з 03.07.2016 року по 03.08.2016 року, однак без згоди відповідача це не можливо. Отже, з матеріалів справи неможливо з'ясувати об'єктивні причини, за якими відповідач відмовляє позивачці в наданні згоди на короткочасний виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і завдаючи моральної травми власній дитині. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матірю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування та виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується.

Outcome: approved