Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна, а саме з квартири № 5, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь Запорізької області, вулиця Рози Люксембург, будинок 11/2, а також з місця для паркування № 1 та технічного приміщення № 1 прощею 5,8 кв.м., що належать на праві власності [PERSON], накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 45260238 від 13.01.2015 р. (номер запису про обтяження 8685290, індексний номер 19248454 від 11.02.2015 року). В своєму позові позивач вказує, що 30.12.2014 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого останній отримав від нього позику в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок зі строком повернення до 01.06.2015 року. Договір позики був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] 30.12.2014 року за реєстровим номером 3338. В якості забезпечення повернення позики між позивачем і відповідачем був укладений договір іпотеки від 30.12.2014 року, згідно якого позивачу [PERSON] (іпотекодержателю) було надане в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також місце для паркування № 1 та технічне приміщення № 1 прощею 5,8 кв.м., що належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2013р. Зазначений договір іпотеки був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] 30.12.2014 року за реєстровим номером 3340. Запис про реєстрацію іпотеки було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухому майно 30.12.2014 р.. Однак, 13.01.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 45260238 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на квартиру № 5, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь Запорізької області, вулиця Рози Люксембург, будинок 11/2, місце для паркування № 1 та технічне приміщення № 1 прощею 5,8 кв.м., що належить на праві власності [PERSON]. В судове засідання з'явилися представник позивача [PERSON] та представник відповідача відділу ДВС ММУЮ Запорізької області [PERSON]. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, не заперечує на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відділу ДВС ММУЮ Запорізької області [PERSON] просила справу розглянути згідно діючого законодавства. Суд, заслухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає необхідним позовну заяву задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ч.1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до\~ст. 575 ЦК України\~закладом є застава нерухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом -у володіння третьої особи. Правила про окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор(заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов"язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інструмент цивільного законодавства, виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора - заставодержателя. Положеннями ст. 16 Закону України „Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення договору. Згідно зі ст. 14 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріорітет над незареєстрованим обтяженням. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Згідно із\~ст. 589 ЦК України\~та ст. 19 Закону України „Про заставу" в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання( у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Судом встановлено, що 30.12.2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого останній отримав від нього позику в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок зі строком повернення до 01.06.2015 року. Договір позики був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] 30.12.2014 року за реєстровим номером 3338 \\а.с.8\\. В якості забезпечення повернення позики між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір іпотеки від 30.12.2014 року, згідно якого позивачу [PERSON] (іпотекодержателю) було надане в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також місце для паркування № 1 та технічне приміщення № 1 прощею 5,8 кв.м., що належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.10.2013р. Зазначений договір іпотеки був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] 30.12.2014 року за реєстровим номером 3340 \\а.с.9-11\\. 13.01.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 45260238 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на квартиру № 5, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь Запорізької області, вулиця Рози Люксембург, будинок 11/2, місце для паркування № 1 та технічне приміщення № 1 прощею 5,8 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] \\а.с.15\\. Також факт арешту майна підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 12.02.2016 року № 53146884 \\а.с.16-17\\. За приписами ст. 12 Закону України від 18.11.2003 року „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно не є чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У цій же статті визначено, що пріоритет - це переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно. Згідно ч. 6, ч. 7\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно з вимогами ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вищенаведене підтверджує, що запис про реєстрацію іпотеки відповідно до договору іпотеки від 30.12.2014 р., реєстровий номер 3340, був зареєстрований 30.12.2014 р. за № 8323755, а запис про накладення арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.01.2015 р. державного виконавця виконавчої служби Мелітопольського МУЮ був зареєстрований тільки 11.02.2015 р. за № 19248454. Таким чином, запис про реєстрацію іпотеки має пріоритет над записом зареєстрованим державним виконавцем. Оскільки право іпотеки у позивача виникло 30.12.2014 року, а постанова про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження була винесена 13.01.2015 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки, позивач, як іпотекодержатель має першочергове право на реалізацію предмета іпотеки в разі порушення основного зобов'язання і відповідно до умов договору іпотеки провести реалізацію предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за зобов'язаннями відповідача. На теперішній час відповідач не сплатив позивачу борг за вказаним договором позики в повному обсязі. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань по договору позики позивачем вживаються заходи щодо реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 30.12.2014 р. Однак, накладений державним виконавцем арешт на іпотечне майно повністю унеможливлює реалізацію законних прав позивача як іпотекодержателя реалізації цього майна. Відповідно до\~ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Однак, позивач не отримував повідомлення про арешт майна від державного виконавця. Частиною 7 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що спори які виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15-16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису"\~за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння. У звязку з цим, суд вважає необхідним зняти арешт, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського МУЮ від 13.01.2015р., оскільки заставодержатель, яким у даному випадку є [PERSON], має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Outcome: approved