Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Брусилівської районної державної адміністрації про визнання права на отримання земельної частки (паю), зобов?язання Брусилівської районної державної адміністрації наділити [PERSON] із земель запасу Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області земельну частку (пай) на рівні земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, що визначена на території Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, мотивуючи тим, що вона проживала на радіоактивно забрудненій території у с.Калинівка Народицького району Житомирської області, була членом колгоспу ім.Свердлова. У зв'язку з аварією на ЧАЕС була відселена з с.Калинівка Народицького району як із зони безумовного (обов?язкового) відселення до с.Привороття Брусилівського району Житомирської області. Відповідно ч.3 ст.35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" [PERSON] має право на отримання земельної частки (паю) за новим місцем проживання із земель запасу та резервного фонду в розмірі та в порядку, визначених законодавством. 28 лютого 2014 року позивач звернувся із відповідною заявою до Брусилівської районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю). Листом від 14.03.2014 року позивачу було відмовлено у виділенні земельної частки (паю) із земель запасу Приворотської сільської ради та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання у судовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача Петренко Ю.В. в судовому засіданні позов визнала частково, підтримала письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що Брусилівська районна державна адміністрація заперечує проти позову частково в частині позовної вимоги щодо зобов?язання Брусилівської районної державної адміністрації наділити [PERSON] із земель запасу Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області земельну частку (пай) на рівні земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, що визначена на території Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, оскільки відповідно до ч.3 ст.122 ЗК України районні державні адміністрації не мають повноважень щодо надання у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з слідуючих підстав: Копіями довідок № 296-П, № 283-Г, які були видані 12 серпня 2008 року Житомирською обласною державною адміністрацією, підтверджується, що [PERSON] була членом колгоспу ім.Свердлова, який знаходився на території, що зазнала радіактивного забруднення, в с.Калинівка Народицького району Житомирської області. У зв?язку з аварією на Чорнобильській АЕС [PERSON] була відселена з с.Калинівка Народицького району до с.Привороття Брусилівського району. Змістом записів в трудовій книжці колгоспника [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] була членом колгоспу ім.Сверлова с.Калинівка Народицького району Житомирської області, рік вступу в члени колгоспу - 1948. Відповідно до ч.3 ст.35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, що до набрання чинності цим Законом проживали у сільській місцевості, мають право на отримання земельної частки (паю) за новим місцем роботи (проживання) із земель запасу та резервного фонду в розмірі та в порядку, визначених законодавством. Статтею першою Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що право на земельну частку (пай) мають громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. За встановлених судом обставин позивачка [PERSON] відповідно до ч.3 ст.35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", абзацу п'ятого ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". має право на земельну частку (пай) і таке її право підтверджене довідками № 296-П, № 283-Г, які були видані 12 серпня 2008 року Житомирською обласною державною адміністрацією, записами в трудовій книжці колгоспника [PERSON] Отже позов є обгрунтованим в частині визнання того, що [PERSON] має право на земельну частку (пай). Набуття позивачем права власності на земельну ділянку може бути реалізоване в порядку, передбаченому Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", оскільки відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В частині зобов?язання Брусилівської районної державної адміністрації наділити [PERSON] із земель запасу Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області земельну частку (пай) на рівні земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, що визначена на території Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до пункту «а» статті 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частина 3 статті 122 ЗК України визначає, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Частиною 4 вказаної статті визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Таким чином, вказаний Кодекс визначає розпорядника земель державної власності. При цьому, земля в Україні, згідно з нормами частини 3 статті 78 Кодексу, може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток власникам земельних часток (паїв)» (далі-Закон) цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. У частині 1 статті 3 Закону зазначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Статтею 13 Закону передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Частина 2статті 5 Закону передбачає, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Таким чином, оскільки земельні частки (паї) не відносяться ні до земель державної, ні до комунальної власності, повноваження щодо передачі цих земель у власність громадянам - власникам сертифікатів на земельну частку (пай), а також надання цих земель у користування залишаються у районних державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Разом з тим, у випадку визнання права на земельну частку (пай) за рішенням суду із земель державної (комунальної) власності, відповідні рішення має приймати територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. Оскільки позов в частині вимоги до Брусилівської районної державної адміністрації про зобов?язання наділити [PERSON] із земель запасу Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області земельну частку (пай) на рівні земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, що визначена на території Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, задоволенню не підлягає, тому не стягується в дохід держави з відповідача відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 2-ої категорії.

Outcome: partial