Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], уточнивши її в подальшому, про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування майном, в якій просила суд визнати за нею та відповідачем право власності по ? частини квартири № 115, що знаходиться в будинку № 18 по вулиці Західнодонбаська в місті Павлограді Дніпропетровської області; встановити наступний порядок користування квартирою № 115, в будинку № 18 по вулиці Західнодонбаська у місті Павлограді Дніпропетровської області, а саме: - надати позивачу в користування житлову кімнату 3 площею 9,3 кв.м; житлову кімнату 4 площею 7,6 кв.м; - надати відповідачу в користування житлову кімнату 1 площею 10,3 кв.м; - залишити у спільному користуванні сторін кімнату 2 площею 17,2 кв.м, кухню площею 5,4 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, передню площею 6,6 кв.м, кладовку площею 0,8 кв.м, балкон площею 0,7 кв.м. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що вона з відповідачем уклали шлюб 24 квітня 1982 року, який зареєстрований Южно Ломуватською селищною радою м. Брянська, Ворошиловоградської області, актовий запис № 470. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. За час проживання ними у шлюбу була придбана квартира № 115, що знаходиться в будинку № 18 по вулиці Ленінградська (нині Західнодонбаська) в місті Павлограді Дніпропетровської області. У добровільному порядку відповідач не згодний, як розділити зазначене майно, так і визначитися з порядком користування. Таким чином, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Не погодившись з позовом в частині користування спірною квартирою, [PERSON] звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], КП "Павлоградтеплоенерго", КП "Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради, ТОВ "Еко-Комунтранс", ОСББ "Ленінградська, 18", уточнивши його в подальшому, про розірвання шлюбу, встановлення порядку користування квартирою та поділ особистих рахунків, в якому просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], встановити наступний порядок користування квартирою № 115 у будинку № 18 по вулиці Західнодонбаська у місті Павлограді Дніпропетровської області, а саме: - надати [PERSON] в користування житлову кімнату 3 площею 9,3 кв.м; житлову кімнату 4 площею 7,6 кв.м; - надати [PERSON] в користування житлову кімнату 2 площею 17,2 кв.м; - залишити у спільному користуванні позивача та відповідача кімнату 1 площею 10,3 кв.м, кухню площею 5,4 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, передню площею 6,6 кв.м, кладовку площею 0,8 кв.м, балкон площею 0,7 кв.м., - зобов'язати КП "Павлоградтеплоенерго", Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради, ТОВ "Еко-Комунтранс", ОСББ "Ленінградська, 18", розподілити між [PERSON] та [PERSON] відповідно до встановленого порядку користування квартирою № 115, загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м, в будинку № 18 по вулиці Західнодонбаська у місті Павлограді Дніпропетровської області особисті рахунки по сплаті за послуги з теплопостачання, по сплаті за послуги з водопостачання та водовідведення, по сплаті за вивезення побутових відходів, по сплаті за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу були виділені у самостійне провадження. В обґрунтування позову представник посилалася на те, що дійсно сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди з приводу користування спірною квартирою, а також на даний час [PERSON] не здійснює сплату житлово-комунальних послуг, не утримує квартиру, тому є необхідність у розподілі особових рахунків по сплаті за послуги з теплопостачання, по сплаті за послуги з водопостачання та водовідведення, по сплаті за вивезення побутових відходів, по сплаті за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач, представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримали позовні вимоги на підставах і доводах викладених у позові, не погодившись з зустрічними позовними вимогами. Відповідач, представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні погодились з порядком користування квартирою запропонованим позивачем, так як на даний час відповідач дійсно користується кімнатою 1 площею 10,3 кв.м, відповідач не заперечував того факту, що не будуть порушені його житлові права, якщо житлова площа користування не буде відповідати його ? частці у спільній сумісній власності. Крім того, не заперечували щодо визнання за ним та позивачем за первісним позовом права власності по ? частини квартири № 115, що знаходиться в будинку № 18 по вулиці Західнодонбаська в місті Павлограді Дніпропетровської області. Позовні вимоги щодо поділу особистих рахунків підтримали та просили їх задовольнити. Представники КП "Павлоградтеплоенерго", ТОВ "Еко-Комунтранс", ОСББ "Ленінградська, 18" відповідно до наданих заяв просили розглядати справу без їх участі. У судовому засіданні представник Павлоградського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства" Павлоградської міської ради [PERSON] при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в шлюбних відносинах, про що зроблений відповідний актовий запис за № 470, зареєстрований Южно Ломуватською селищною радою м. Брянська Ворошиловградської області 24 квітня 1982 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. У шлюбі сторонами була придбана квартира № 115, що знаходиться в будинку № 18 по вулиці Ленінградська (нині Західнодонбаська) в місті Павлограді Дніпропетровської області. Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], р. № 1281, покупцем вищевказаної квартири вказаний [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням\~\~ між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної\~\~його\~\~ вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24). Враховуючи, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, то така квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки вимоги щодо реального поділу спільного майна подружжя позивач за первісним позовом не заявляла, заявивши вимоги тільки про визначення ідеальних часток, то враховуючи положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог, та виходячи з рівності часток (ч. 1 ст. 70 СК України), суд визначає ідеальні частки сторін по справі у цьому майні по ? частини за кожним із подружжя. Тому, суд вважає за можливе визнати за сторонами по ? частині квартири [ADDRESS]. Крім того, відповідно до технічного паспорту спірної квартири, складеного Павлоградським міжміським БТІ станом на 09.06.2001 року, квартира загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м має такі жилі і підсобні приміщення квартири: житлову кімнату 1 площею 10,3 кв.м, житлову кімнату 2 площею 17,2 кв.м, житлову кімнату 3 площею 9,3 кв.м; житлову кімнату 4 площею 7,6 кв.м, кухню площею 5,4 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, передню площею 6,6 кв.м, кладовку площею 0,8 кв.м, балкон площею 0,7 кв.м. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У випадку, якщо майно перебуває у власності громадян, вирішення порядку користування ним, розподіл особових рахунків або їх переоформлення відбувається з урахуванням приписів ст. ст. 358, 360, 369, 370 ЦК України. Так, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна, яка є в спільній частковій власності. Враховуючи встановлений між сторонами на час розгляду справи порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачем за первісним позовом, який є для них на даний час зручним та який не заперечувався відповідачем за первісним позовом, суд вважає за можливе відійти від ідеальних часток для визначення порядку користування спірною квартирою, а тому позовні вимоги позивача за первісним позовом стосовно порядку користування підлягають задоволенню. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами зо зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Аналізом вказаних норм у взаємозвязку суд приходить до висновку, що в силу діючого принципу покладення на власників тягаря утримання належного їм майна, кожен співвласник повинен нести відповідальність за зобов'язаннями в межах своїх часток. Таким чином, у випадку виникнення між ними питань щодо встановлення порядку користування, володіння, утримання чи розпорядження майном, вони повинні вирішуватись за їх погодженням між собою, а у випадку виникнення спору в судовому порядку. Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року (із змінами та доповненнями, далі за текстом Правила). Пунктом 10 Правил та положеннями ЖК УРСР передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. При цьому, за узгодженням між собою вони розподіляють загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Як слідує з п. 13 Правил, спори, що виникають під час користування приміщеннями квартир, житлових будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Отже, власники, які мають частку в праві на житлове приміщення, несуть витрати на оплату житлово-комунальних послуг пропорційно своїй частці в порядку, передбаченому угодою між власниками. При виникненні необхідності в оформленні окремих рахунків на оплату житлових послуг власники, у випадку недосягнення між ними згоди, можуть звернутись до суду із позовом про розподіл особових рахунків в рамках встановлення порядку користування, утримання житлового приміщення. Як вбачається з матеріалів справи на даний час витрати по утриманню спірної квартири несе відповідач за первісним позовом, який в позасудовому порядку звертався до комунальних підприємств з приводу розподілу особових рахунків спірної квартири та отримав письмові відмови від КП "Павлоградтеплоенерго", ТОВ "Еко-Комунтранс" , ОСББ "Ленінградська, 18" щодо зазначеного розподілу. Враховуючи наявність між сторонами неузгоджень та відсутність домовленості щодо порядку утримання належної їм на праві спільної часткової власності квартири, що позбавляє відповідача за первісним позовом можливості укласти договори з відкриттям окремих особових рахунків по оплаті житлово-комунальних послуг з організаціями, які здійснюють їх надання, з урахуванням виділу часток співвласників, суд приходить до висновку про необхідність задоволення предявлених зустрічних позовних вимог стосовно розподілу між сторонами відповідно до встановленого порядку користування квартирою № 115, загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м, в будинку № 18 по вулиці Західнодонбаська у місті Павлограді Дніпропетровської області особистих рахунків по сплаті за послуги з теплопостачання, по сплаті за послуги з водопостачання та водовідведення, по сплаті за вивезення побутових відходів, по сплаті за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Оскільки обидві сторони у відповідності до вимог процесуального закону понесли витрати на судовий збір за розгляд спору в суді, тому немає підстав для стягнення таких витрат на користь одне одного з приводу визначення права власності та порядку користування спірної квартири. Стосовно судових витрат, повязаних з наданням професійної правничої допомоги слід зазначити наступне. Відповідно до п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Із матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та представником адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, проте позивачем не надано суду документів, що свідчать про сплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, тобто не надано акту прийому виконаних робіт, детального розрахунку витрат за надану правничу допомогу, окрім як квитанцій прибуткового касового ордера. Тому, розподіл судових витрат, повязаних з наданням правничої допомоги адвокатом [PERSON] не підлягають задоволенню. Тоді як, витрати на правничу допомогу в розмірі 550,00 грн., яка надавалась адвокатом [PERSON] [PERSON], відповідно до укладеного договору, з розрахунком судових витрат та актом здачі-приймання виконаних робіт за складання зустрічного позову від 29.08.2017 року, квитанції від 16.09.2017 року, повинні підлягати стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], так як вони належним чином документально підтверджені та доведені, разом з витратами по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., а всього - 1\~190,00 грн., у звязку з задоволенням зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо розподілу особових рахунків, як то передбачено ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved