Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ " Ковальська-житлосервіс" про визнання договору недійсним, зобов'язання укласти новий договір та часткове скасування боргу, в яких просила : - Визнати договір від 17.02.2014 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій недійсним; - Зобов'язати укласти новий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в якому датою з якої будуть розпочинатись нарахування за послуги з утримання будинків, споруд та при будинкових територій зазначити 17.02.2014 року, окремо зазначивши, що за період з 05.02.2009 року по 17.02.2014 року буде здійснено нарахування за опалення; - Здійснити перерахунок та скасувати борг за житлово-комунальні послуги, за виключенням витрат на опалення за період з 05.02.2009 року по 17.02.2014 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 лютого 2009 року відповідно до договору купівлі - продажу нею була придбана у [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що на придбання зазначеної квартири були витрачені всі сімейні заощадження, протягом декількох років з моменту придбання, у вказаній вище квартирі ні вона ні її сім'я не проживали, оскільки вона не була облаштована (відсутні меблі), що унеможливлювало умови проживання ні її, ні її сім'ї (чоловіка [PERSON], сина [PERSON], [INFO].та доньки [PERSON] [INFO]). Відповідно до вище зазначеного було вирішено, що вона зі своєю родиною буде проживати у її матері [PERSON], за адресою: [ADDRESS], та сплачувати всі комунальні платежі, які будуть нараховуватись за час проживання у неї, нести законні витрати на утримання будинку та при будинкової території в якому проживатимемо. Данні факти підтверджуються довідками Голови житлово - будівельного кооперативу «Арсеналець - 26». На початку лютого 2014 року, нею та її сім'єю було вирішено питання про переїзд до придбаної квартири [ADDRESS] Задля того, щоб з'ясувати порядок підключення комунікацій та реєстрації у оселі вона звернулась до ТОВ «Ковальська-житлосервіс», де їй вказали на необхідність укладання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій .Необхідність укладання Договору, у вказаній організації обґрунтували тим, що без нього ні її, ні її сім'ю до власної квартири нібито не зареєструють, комунікації не підключать і взагалі створять всі умови за яких повноцінне проживання з маленькими дітьми буде неможливе. 17 лютого 2014 року вона звернулась до ТОВ «Ковальська-житлосервіс» з метою укладання Договору надати їй проект. В даному проханні їй було відмовлено та повідомлено, що ніхто на руки мені його не видасть і укладати його вона має лише в приміщенні ТОВ «Ковальська-житлосервіс». Далі відбулось укладання та підписання зазначеного вище Договору, який вона заповнювала під диктовку працівника ТОВ «Ковальська-житлосервіс». Їй було вказано, що необхідною датою заповнення є 05 лютого 2009 року, що є датою купівлі зазначеної вище квартири, на що вчиняти зазначені вище дії вона відмовилась. Далі в тексті Договору, а саме в пункті 21, ще раз додатково була зазначена дата придбання квартири, у зв'язку з чим у неї знову виникло запитання, чому саме вона зазначається, адже датою купівлі є 05 лютого 2009 року, а договір укладався 17 лютого 2014 року і саме ця дата має бути зазначена, на що отримала пояснення, що це формальність, яка ні на що не впливає та не несе ніякого значення та наслідків для неї, і цього вимагає форма договору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених у позовних вимогах. Представник відповідача ТзОВ «Ковальська-Житлосервіс» Бакалов О.С., який діє на підставі довіреності № 17-юр від 10.03. 2014 року проти заявленого позову заперечив в повному обсязі, та просив суд відмовити в задоволенні даного позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та слідує із матеріалів справи, позивачка [PERSON] володіє на праві власності квартирою [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.02. 2009 року. Будинок [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні та балансі відповідача ТзОВ «Ковальська-Житлосервіс». Згідно ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності ( ст. 3 ЦК України). Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші право чини ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на свій розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства ( ст. 13 ЦК України). Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актах цивільного законодавства ( ст. 14 ЦК України). Таким чином, однією з підстав виникнення цивільних правовідносин є договори. Разом з тим, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій від 17.02.2014 року було підписано сторонами за взаємною згодою сторін ( а.с. 6-8). Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень ( ч.3 ст. 6 ЦК України). Так, ст.ст. 19, 20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов'язок споживача житлово- комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст ( умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 " Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій". Отже, при підписанні договору сторони внесли до договору ті умови які вважали за необхідні. На підставі укладеного договору позивач отримувала від ТОВ «Ковальська -житлосервіс» житлово-комунальні послуги у повному обсязі. В договорі вказано розмір внесків на утримання будинку та при будинкової території. Разом з тим, у відповідності до норм ст. 322 ЦК України позивачка несе тягар утримання майна, як власник квартири . Згідно вимог ст. 382 ЦК України , квартира є ізольоване помешкання в житловому будинку придатне для постійного проживання. Власникам квартири у багатоповерховому житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, яке обслуговує більше однієї квартири. За таких обставин, відповідно до п. 21 Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій від 17.02. 2014 року нарахування за послуги з утримання будинку, споруд та при будинкової території, нарахування за цим договором проводяться починаючи з 02.02. 2009 року, тобто з моменту передачі будинку в експлуатацію та заселення. Щодо заборгованості, яка виникла відповідно до умов Договору за весь період накопичення заборгованості, згідно розрахунку заборгованості, яка знаходиться у матеріалах справи, заборгованість рахується за позивачкою з 05.02. 2009 року, тобто з моменту отримання права власності на квартиру ( а.с. 18;20). Згідно ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі ( об'єму) квартири. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами ( нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, у багатоквартирному будинку, послуги з : - централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири; - постачання холодної та гарячої води - після першої водозабірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача; - водовідведення - зливний отвір санітарно- технічних приладів. Разом з тим, правилами передбачено, що у платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06. 2008 № 190. Ці правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з яким виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. Пункт 3.1 Правил передбачає, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку. Пунктом 1.5 Правил передбачено, що водопровідні вводи державного житлового фонду, житлово-будівельних кооперативів, а також об'єднань співвласників багатоквартирних будинків, усі матеріальні й розподільчі внутрішньо квартирні мережі централізованого водопостачання, а також вуличні водозбірні колонки, призначені для колективного водокористування, окремо розташовані підвищувальні насосні станції холодного водопостачання, артезіанські свердловини передаються за згодою власника згідно з відповідними рішеннями органів місцевого самоврядування на баланс виробника для подальшої експлуатації. Згідно з п.2.1 Правил, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України " Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово- комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово- комунальні послуги" (п.2.2 Правил). Відповідно до ст. 29 Закону України "Про житлово- комунальні послуги", договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем, з однієї сторони та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою, з іншої сторони. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Комунальні підприємства з водо-газо-електро постачанню, які є виробниками комунальних послуг, такі як Київводоканал, Київенерго, Київгаз та інші не є балансоутримувачем багатоквартирних жилих будинків, а отже, згідно Закону України "Про житлово- комунальні послуги" такі підприємства не мають права укладати договори на надання комунальних послуг безпосередньо з власниками таких квартир, орендарями чи квартиронаймачами. Ця ж норма ст. 29 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" визначає, що у випадку, якщо балансоутримувач ТОВ «Ковальська-житлосервіс» не є виконавцем окремого роду послуг, він зобов'язаний укласти на умовах підряду договір з відповідним виробником певного виду комунальної послуги. Згідно з Порядком визначення виконавця житлово- комунальних послуг у житловому фонді, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 25.04. 2005 року № 60, виконавець послуг визначається органом місцевого самоврядування або власником житлового будинку. Крім того, згідно з пунктом 4 ч.1 ст. 7 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово- комунальних послуг належить визначення виконавця житлово- комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово- комунального господарства. Як зазначено у пункті 1.1 Порядку органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків визначаються виконавці таких житлово- комунальних послуг: - з управління будинком, спорудою або групою будинків; - з утримання будинків, споруд та при будинкових територій; - з ремонту приміщень, будинків, споруд, передбачених пунктом 4 ч.1 ст. 13 Закону України "Про житлово- комунальні послуги"; - з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення. Відповідно до п.1.3 Порядку, затвердженому Наказом Державного комітету з питань житлово- комунального господарства " Про затвердження Порядку визначення виконавця житлово- комунальних послуг у житловому фонді " від 25.04. 2005 року № 60, виконавцем житлово- комунальних послуг може бути суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених у ч.2 ст. 21 Закону України "Про житлово- комунальні послуги". Відповідно до змісту ст. 29 Закону України "Про житлово- комунальні послуги", надання житлово- комунальних послуг у багатоквартирному жилому будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Крім того з умов ст. 20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", якою передбачені права споживача ( власника ), не вбачається право не сплачувати платежі за надані та отримані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" , процедура погодження договору про надання житлово-комунальних послуг відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Крім того, на підставі ст. 32 Закону України "Про житлово- комунальні послуги", плата за житлово- комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни / тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Укладання договору про надання житлово- комунальних послуг та інших послуг, передбачених Законом України "Про житлово- комунальні послуги", між ТОВ «Ковальська - житло сервіс» та виробниками комунальних та інших послуг є обов'язком, а між позивачкою і відповідачем є прямим обов'язком з врахуванням вимог вказаного Закону України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, право чинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до п.4 ст. 4 ЦК України постанови Кабінету Міністрів є актами цивільного законодавства. Постановою КМ України від 26 липня 1999 року № 1357 затверджено " Правила користування електричною енергією для населення". Відповідно до п. 1 Правила регулюють відносини між громадянами ( споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно ст. 3 Закону України "Про електроенергетику" відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Так, взаємовідносини між громадянами ( фізичними особами - споживачами електричної енергії ) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до " Правил користування електричною енергією для населення" від 26 липня 1999 року № 1357. Стаття 11 ЦК України передбачає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Згідно із вимогами ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, тощо. Проте, як встановлено у судовому засіданні, між позивачкою та ТОВ «Ковальська-житлосервіс» уже існує договір на підставі якого позивачка отримує послуги з надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та послуги з утримання будинку Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів. Закон України " Про житлово- комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово- комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 Закону України " Про житлово- комунальні послуги" передбачає, що Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно- правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду право чинів ( вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України право чин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належдній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч.1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642- 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності право чинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Як встановлено у судовому засіданні відповідач ТОВ «Ковальська-житлосервіс» діяв виключно в межах діючого в Україні законодавства. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка не довела ті обставини, на які посилалася, як на підставу своїх позовних вимог, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed