Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

19.02.2018р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшла заява лікаря-психіатра Врадіївської районної центральної лікарні Миколаївської області Секретарьова Євгенія Олександровича про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без її згоди. В судовому засіданні лікар-психіатр Секретарьов Є.О. відмовився від підтримання заяви про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. Прокурор в судовому засіданні зазначив про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на відмову лікаря-психіатра від підтримання заяви та не долучення належних доказів визначених ЦПК України. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Враховуючи строк розгляду заяви визначений ст. 341 ЦПК України, думку учасників судового розгляду, а також відмову лікаря-психіатра від підтримання заяви, суд визнав за можливе розглянути заяву без участі [PERSON] Так, судом встановлено, що згідно ч. 1 ст. 339 ЦК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Частинами 1, 2 ст. 340 ЦПК України визначено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В свою чергу, ч.ч. 2, 3 ст. 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. Згідно ч. 3 ст. 13 та ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В сукупності вищевикладеного вбачається, що законодавцем чітко визначено алгоритм та послідовність дій під час вирішення питання про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу для проведення стаціонарного лікування. Так, з вказаною заявою може звернутися лише представник психіатричного закладу, а не лікар-психіатр центральної районної лікарні, при чому заява подається до суду за місцем знаходження психіатричного закладу, а не за місцем проживання особи, стосовно якої вирішується вказане питання, а до самої заяви має бути додано висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали, які в даному випадку відсутні. Однак, як вбачається з заяви, лікарем-психіатром Врадіївської районної центральної лікарні Миколаївської області Секретарьовим Є.О. вищевказані вимоги чинного законодавства не враховані, а тому в суду відсутні законі підстави для вирішення питання про госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а відтак в задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed