Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

01.09.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просив: визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360641, виданий 20 липня 2005 року [PERSON] площею 0,150 га, розташовану на території Савранської селищної ради в [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5124355100:02:004:0019; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 5124355100:02:004:0019, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,150 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.07.2005, власник [PERSON] ; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360642, виданий 20 липня 2005 року [PERSON] площею 0,431 га, розташовану на території Савранської селищної ради в [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5124355100:02:004:0020; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 5124355100:02:004:0020, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площа земельної ділянки 0,431 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.07.2005, власник [PERSON] ; стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 3 363,2 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки вищевказані земельні ділянки належать [PERSON] на підставі рішення сесії органу місцевого самоврядування від 01.04.2005 № 552. Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області за вих. № 02-11/648/696 від 31.10.2019 на запит адвоката від 18.10.2019 рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 01.04.2005 № 552 в протоколах засідань селищної ради відсутнє, а надати дане рішення неможливо у зв`язку з тим, що таке рішення не приймалось. 23.12.2004 на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] продала Савранському державному лісогосподарському підприємству житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою [ADDRESS] . Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (в редакції чинній на момент продажу [PERSON] житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Рішенням виконкому Савранської селищної ради № 7/7 від 22.05.2008 на зазначений вище житловий будинок визнано право власності за [PERSON] та 05.08.2008 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно і Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Отже, [PERSON] , на думку позивача, не мала права та законних підстав на отримання у 2005 році Державних актів, які створюють перешкоди у реалізації права власності позивача на землю, оскільки саме він, а не вона є власником нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] . Враховуючи, що рішення на підставі якого були видані державні акти відсутнє, видання останніх без визначеної законом підстави є неправомірним, а отже державні акти є недійсними, а державні реєстрації земельних ділянок підлягають скасуванню. З наданої суду довідки Головного управління ДМС України в Одеській області вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.90). Крім того, у відповідь на запит суду від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області надійшла інформація про те, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 101, 104). Проте в позовній заяві позивачем зазначено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована (проживає) за адресою: [ADDRESS] . Судом неодноразово здійснювалось направлення поштової кореспонденції (повісток про виклик в судове засідання) на обидві адреси, проте кореспонденція поверталась на адресу суду з довідкою Укрпошти про те, що адресат відсутній за вказаними адресами (а.с. 94, 121, 122, 126, 127, 219). Крім того, виклик відповідачки здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» (а.с. 207, 225), в якому остання також повідомлялась про можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками. Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів. Таким чином, відповідачка, яка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надала, свою позицію не виклала, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористалась. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно (а.с. 224). Крім того, надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 95-97). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 29.06.2004 по 01.12.2014 позивач, [PERSON] працював у Савранському державному лісогосподарському підприємстві, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 23-24). Відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки вищевказані земельні ділянки належать [PERSON] на підставі рішення сесії органу місцевого самоврядування від 01.04.2005 № 552 (а.с. 12-21). 18.10.2019 представником позивача адвокатом Панюра Н.Ф. був направлений адвокатський запит до Савранської селищної ради Одеської області в якому останній просив надати належним чином завірену копію рішення Савранської селищної ради від 01.04.2005 № 552 та інформацію з поземельної книги про те, яка земельна ділянка обліковується за [PERSON] із вказанням площі земельної ділянки, цільового призначення та її місця розташування (а.с.29). Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області за вих. № 02-11/648/696 від 31.10.2019 на запит адвоката від 18.10.2019 рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 01.04.2005 № 552 в протоколах засідань селищної ради відсутнє, а надати дане рішення неможливо у зв`язку з тим, що таке рішення не приймалось (а.с. 30). 18.10.2019 представником позивача адвокатом Панюра Н.Ф. був направлений адвокатський запит до Савранської районної державної адміністрації Одеської області в якому останній просив надати належним чином завірену копію рішення Савранської селищної ради від 01.04.2005 № 552 (а.с. 31). На запит адвоката від 18.10.2019 Савранською РДА Одеської області надана відповідь з якої вбачається, що 01.04.2005 відбулось пленарне засідання двадцять другої сесії Савранської селищної ради Савранського району Одеської області. На сесії розглянуті планові питання по яким прийняті відповідні рішення. Нумерація рішень проведена з №481-IV по 531-IV. Засідань виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області у квітні 2005 року за такою датою не проводилось. Таким чином, надати рішення № від 01.04.2005 № 552 неможливо у зв`язку з тим, що його не було (а.с. 32). 18.10.2019 представником позивача адвокатом Панюра Н.Ф. був направлений адвокатський запит до КП «Савранське бюро технічної інвентаризації№ в якому останній просив копії правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] що підтверджували право власності на даний будинок [PERSON] . Крім того, просив надати копії правовстановлюючих документів на вищезазначений житловий будинок на підставі яких [PERSON] припинила своє право власності на вказаний будинок (а.с. 33). На запит адвоката від 18.10.2019 КП «Савранське БТІ» надана відповідь з якої вбачається, що станом на 01.03.2020 право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . На підтвердження цього надано Свідоцтво про право особистої власності від 08.06.1990, свідоцтво про право на спадщину за заповітом та копію договору купівлі продажу житлового будинку (а.с. 34-37). 23.12.2004 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 37) [PERSON] продала Савранському державному лісогосподарському підприємству житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6095097 від 29.12.2004, будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві власності Савранському державному лісогосподарському підприємству (а.с. 38). Відповідно до Витягу з державного реєстру правочинів, [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 23.12.2004 продала житловий будинок [ADDRESS] Савранському державному лісогосподарському підприємству. Вказаний догорів посвідчений нотаріусом Савранської державної нотаріальної контори Федоровим Є.А. (а.с. 45). 21.05.2008 ДП «Савранське лісове господарство» звернулось до виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області просило прийняти на баланс будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , балансова вартість яких 20\~633,90 грн для надання [PERSON] права власності на вказаний будинок (а.с.25). Крім того, 21.05.2008 [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області та просив визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] (а.с.26). Рішенням виконкому Савранської селищної ради № 7/7 від 22.05.2008 на зазначений вище житловий будинок визнано право власності за [PERSON] (а.с. 27) та 05.08.2008 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно і Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 12). Рішенням виконкому Савранської селищної ради № 12/8 від 15.08.2019 внесено зміни до рішення виконкому Савранської селищної ради №7/7 від 22.05.2008 а саме: у назві та тексті рішення слово « [PERSON] » у всіх відмінках замінено словом « [PERSON] » (а.с.28). На запит адвоката від 13.03.2020 Відділом у Савранському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з відповіддю від 16.04.2020 № 367/118-20 надіслані копії: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360641 від 20.07.2005 року виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 41). - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360642 від 20.07.2005 року виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 42). Наявний в матеріалах справи договір купівлі продажу б/н від 02.11.2004 відповідно до якого [PERSON] продала житловий будинок із земельною ділянкою Савранському держлісгоспу в особі директора Слободянюка А.І. нотаріально не посвідчений (а.с.47). Відповідно до довідки виконкому Савранської селищної ради Савранського району Одеської області № 1763 від 04.07.2008 [PERSON] надана в користування земельна ділянка площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 48). З довідки № 62 ДП «Савранське лісове господарства» вбачається, що 29.06.2004 ДП «Савранське лісове господарство» придбало у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . З лютого 2005 року у вказаному будинку проживав [PERSON] , який постійно користувався присадибною ділянкою, яка також зареєстрована за тією ж самою адресою. На підставі рішення виконкому Савранської селищної ради від 21.05.2008 №164 вищевказаний житловий будинок був переданий у власність громадянину [PERSON] (а.с. 209). Ухвалою Савранського районного суду Одеської області (а.с. 133) витребувано у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, 13 поверх, м. Одеса, 65012) - належним чином завірені копії землевпорядної документації, проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: - \~ \~ \~ \~5124355100:02:004:0019, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,150 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА №360641. - \~ \~ \~ \~ 5124355100:02:004:0020, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,431 га для ведення особистого селянського господарства, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА №360642. Витребувано у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області належним чином завірені копії документів, які стали підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360641 від 20.07.2005 на ім`я [PERSON] та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360642 від 20.07.2005 на ім`я [PERSON] . На виконання ухвали суду про витребування\~доказів 03.03.2021 до канцелярії суду надійшли копія технічної документації та копії вищезазначених Державних актів. Відповідно до листа-замовлення Савранського селищного голови директору Державного підприємства "Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" № 44/05 від 04.01.2005 (а.с. 152) Савранська селищна рада просила виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства громадянам, серед яких, зокрема, значиться [PERSON] . 12.02.2005 начальником Савранського районного відділу земельних ресурсів було затверджено технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства № 48-05, в тому числі, стосовно [PERSON] (а.с. 153). Також серед інших документів до суду надійшла виписка з рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області 22 сесії IV скликання від 01.04.2005 № 552 "Про безоплатну передачу у власність гр. [PERSON] раніше надану в користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства" (а.с. 155) відповідно до якого: 1. Передано [PERSON] безоплатно у власність раніше надані в користування земельні ділянки загальною площею 0,581 га, в тому числі: а) для ведення особистого селянського господарства 0,431 га ріллі, яка розташована в [ADDRESS] ; б) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,150 га, з них під господарськими будівлями та дворами 0,150 га, яка в [ADDRESS] . 2. Видано гр. [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки. З наявного в матеріалах справи копії висновку Савранського районного відділу земельних ресурсів від 20.03.2005 вбачається, що [PERSON] погоджено передачу земельної ділянки площею 3.07 га, у тому числі 0,150 га - присадибна ділянка та 0,431 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 167). Згідно з висновком № 8 від 03.02.2005 Савранський районний відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства погоджує передачу земельних ділянок у власність громадянам, зокрема [PERSON] загальною площею 0,581 га (а.с. 168). Відповідно до Акту Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 26.05.2005 про встановлення в натурі меж земельної ділянки, [PERSON] проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,150 га, в тому числі ріллі 0,081 га під одно та двоповерховою житловою будовою - 0,069 га надану їй у власність із земель не наданих у власність або користування смт. Саврань. Надана земельна ділянка може бути використана [PERSON] тільки за цільовим призначенням з дотриманням комплексу природоохоронних заходів по захисту земель (а.с. 170). Крім того, відповідно до Акту Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 26.05.2005 про встановлення в натурі меж земельної ділянки, [PERSON] проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,431 га, в тому числі ріллі 0,431 га, надану їй у власність із земель не наданих у власність або користування смт. Саврань. Надана земельна ділянка може бути використана [PERSON] тільки за цільовим призначенням з дотриманням комплексу природоохоронних заходів по захисту земель (а.с. 171). Також до суду надійшов додаток до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 26.05.2005 ситуаційна схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки гр. [PERSON] (а.с. 185), та ситуаційний план (а.с. 199). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360641 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5124355100:02:004:0019, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,150 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.202). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360642 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5124355100:02:004:0020, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,431 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.203). Стосовно обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц. Поряд з цим суд зазначає, що, обґрунтовуючи власний порушений інтерес, позивач посилався на те, що з 29.06.2004 по 01.12.2014 позивач, [PERSON] працював у Савранському державному лісогосподарському підприємстві, що підтверджується його трудовою книжкою. 23.12.2004 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 37) [PERSON] продала Савранському державному лісогосподарському підприємству житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою [ADDRESS] . 21.05.2008 ДП «Савранське лісове господарство» звернулось до виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області просило прийняти на баланс будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , балансова вартість яких 20\~633,90 грн для надання [PERSON] права власності на вказаний будинок (а.с.25). Крім того, 21.05.2008 [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області та просив визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] (а.с.26). Рішенням виконкому Савранської селищної ради № 7/7 від 22.05.2008 на зазначений вище житловий будинок визнано право власності за [PERSON] (а.с. 27) та 05.08.2008 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно і Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 377 ЦК України (в редакції чинній на момент продажу [PERSON] житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно зі статтею 120 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на момент продажу [PERSON] житлового будинку) при переході права власності на будівлю і споруду\~право власності на земельну ділянку\~або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а\~право користування\~- на підставі\~договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій\~земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з\~договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за\~договором довічного утримання\~право на\~земельну ділянку\~переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на\~земельну ділянку\~визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або\~юридичних осіб, які не можуть мати у власності\~земельні ділянки, до них переходить\~право користування\~земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. При цьому позивач вважав, що згідно з положеннями вказаних правових норм до покупця житлового будинку [ADDRESS] , а саме Савранського державного лісогосподарського підприємства перейшло право власності на земельні ділянки, на які потім були видані Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360641, виданий 20 липня 2005 року [PERSON] площею 0,150 га, розташовану на території Савранської селищної ради в [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 5124355100:02:004:0019 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360642, виданий 20 липня 2005 року [PERSON] площею 0,431 га, розташовану на території Савранської селищної ради в [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5124355100:02:004:0020. На підтвердження вказаного висновку представником позивача була зосереджена увага на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.01.2021 у справі № 318/1274/18. Так, відповідно до вказаної правової позиції при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17. Проте, суд зазначає, що, по-перше, в даній справі на момент продажу будинку (23.12.2004) [PERSON] не оформила право власності на спірні земельні ділянки, що в свою чергу виключає застосування вищезазначеного висновку Верховного Суду ("Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного Кодексу України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику"). Отже, на момент відчуження житлового будинку спірні земельні ділянки не були сформовані як об`єкти цивільних прав згідно\~зі статтею 79-1 Земельного Кодексу України. Так, [PERSON] погоджено передачу земельної ділянки площею 3.07 га, у тому числі 0,150 га - присадибна ділянка та 0,431 га для ведення особистого селянського господарства Савранським районним відділом земельних ресурсів лише 20.03.2005 (а.с. 167), проведено встановлення в натурі меж земельних ділянок 26.05.2005 (а.с. 170) та видані Державні акти на право власності на земельні ділянки 20.07.2005 (а.с. 202-203). По-друге, принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди передбачає, що якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Отже, враховуючи що в даній справі договором купівлі-продажу від 23.12.2004 (а.с. 37) розмір земельних ділянок визначений не був, до набувача (Савранського державного лісогосподарського підприємства) мало б перейти право власності лише на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Однак, ані позивачем в позовній заяві, ані представником позивача в ході судового розгляду справи не було пояснено суду, чому до Савранського державного лісогосподарського підприємства повинно було перейти право на обидві земельні ділянки 0,150 га - для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку та 0,431 га - для ведення особистого селянського господарства. Водночас, суд встановив, що відповідно до довідки виконавчого комітету Савранської селищної ради Савранського району Одеської області [PERSON] надана в користування земельна ділянка площею лише 0,10 га для обслуговування житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , що не співпадає та значно менше площі спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,150 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360641. Отже, враховуючи, що оскаржувані Державні акти посвідчують право власності на дві різні за цільовим призначенням ділянки, позивачем на підтвердження своїх вимог не подано жодних відомостей щодо нормативної площі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в місцевості, де розташований вказаний будинок, не подано жодних відомостей щодо розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. По-третє, матеріали справи не містять жодного рішення, на підставі якого право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою [ADDRESS] перейшло від державного підприємства "Савранське лісове господарство" до Савранської селищної ради Одеської області, яка в свою чергу на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визнала за позивачем право власності на вказаний житловий будинок (а.с. 27). В матеріалах справи міститься лише лист державного підприємства "Савранське лісове господарство" до виконкому Савранської селищної ради Одеської області з проханням прийняти на баланс будинок та господарські будівлі за адресою [ADDRESS] (а.с. 25). При цьому, ані вказаний лист, ані заява позивача до виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області з проханням визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] (а.с.26) не містять жодного посилання на земельні ділянки, державні акти та реєстрацію стосовно яких останній просить визнати недійними та скасувати. На запитання суду, на якій правовій підставі вказаний житловий будинок перейшов від державного підприємства "Савранське лісове господарство" до Савранської селищної ради Одеської області представник позивача в судовому засіданні пояснити також не зміг. Також не надано суду відомостей щодо зміни назви Савранського державного лісогосподарського підприємства (покупця будинку за договором купівлі-продажу (а.с. 37)) на державне підприємство "Савранське лісове господарство" (суб`єкт звернення до виконкому Савранської селищної ради Одеської області (а.с. 25)). Отже, доводи позивача, що [PERSON] не мала права та законних підстав на отримання у 2005 році Державних актів, які створюють перешкоди у реалізації права власності позивача на землю, оскільки саме він, а не вона є власником нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , суд відхиляє, адже навіть за умови, що на момент відчуження житлового будинку спірні земельні ділянки були б сформовані як об`єкти цивільних прав згідно\~зі статтею\~79-1\~Земельного Кодексу\~України та належного обґрунтування чому (згідно з принципом єдності\~юридичної долі\~земельної ділянки\~та розташованих\~на ній\~будинку)до Савранського державного лісогосподарського підприємства (покупця будинку за договором купівлі-продажу (а.с. 37)) повинно було перейти право на обидві земельні ділянки 0,150 га - для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку та 0,431 га - для ведення особистого селянського господарства, ймовірне порушення цивільного права або інтересу мало місце стосовно Савранського державного лісогосподарського підприємства, а не позивача [PERSON] . В силу частини 3 статті 16 Цивільного Кодексу України, суд може відмовити у захисті цивільного права або інтересу у разі, якщо обраний позивачем спосіб не відповідає вимогам закону. Так, Велика Палата Верховного Суду\~в своїй постанові від 22.09.2020 у справі № 127/18934/18\~нагадала, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі 463/1540/14-ц. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі 916/1608/18. Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) вказала, що якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Слід зазначити, що гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення. Проте позивачем, з огляду на вищевикладене, не доведено яким чином визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації, навіть за умови певного можливого порушення процедури отримання цих Державних актів, порушує саме його суб`єктивне право або охоронюваний законом інтерес, а відтак обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не відповідає вимогам закону, що є самостійною підставою для відмови в позові. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі 910/10011/19. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). Стосовно зазначеної позивачем підстави для визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації земельних ділянок відсутності рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 01.04.2005 № 552, слід зазначити наступне. За змістом пункту "а" частини 1 статті 12 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент оформлення [PERSON] . Державних актів) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент оформлення [PERSON] . Державних актів) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент оформлення [PERSON] . Державних актів) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. На підставі частин 1, 2, 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент оформлення [PERSON] . Державних актів) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. За змістом частини 1 статті 125 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент оформлення [PERSON] . Державних актів) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент оформлення [PERSON] . Державних актів) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43 (далі- Інструкції) (в редакції чинній на момент оформлення [PERSON] . Державних актів) державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. За змістом пункту 1.13 Інструкції складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. На підставі пункту 1.16 Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Відповідно достатті 377 ЦК України (в редакції чинній на момент продажу [PERSON] житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно зі статтею 120 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на момент продажу [PERSON] житлового будинку) при переході права власності на будівлю і споруду\~право власності на земельну ділянку\~або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а\~право користування\~- на підставі\~договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій\~земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з\~договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за\~договором довічного утримання\~право на\~земельну ділянку\~переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на\~земельну ділянку\~визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або\~юридичних осіб, які не можуть мати у власності\~земельні ділянки, до них переходить\~право користування\~земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18). Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18). Так, відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки земельні ділянки, реєстрація яких оскаржується, належать [PERSON] на підставі рішення Савранської селищної ради Одеської області від 01.04.2005 № 552. Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області за вих. № 02-11/648/696 від 31.10.2019 на запит адвоката від 18.10.2019 рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 01.04.2005 № 552 в протоколах засідань селищної ради відсутнє, а надати дане рішення неможливо у зв`язку з тим, що таке рішення не приймалось. Ухвалою Савранського районного суду Одеської області (а.с. 133) витребувано у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, 13 поверх, м. Одеса, 65012) - належним чином завірені копії землевпорядної документації, проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: - \~ \~ \~ \~5124355100:02:004:0019, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,150 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА №360641. - \~ \~ \~ \~ 5124355100:02:004:0020, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,431 га для ведення особистого селянського господарства, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА №360642. Витребувано у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області належним чином завірені копії документів, які стали підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360641 від 20.07.2005 на ім`я [PERSON] та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360642 від 20.07.2005 на ім`я [PERSON] . На виконання ухвали суду про витребування\~доказів 03.03.2021 до канцелярії суду надійшли копія технічної документації та копії вищезазначених Державних актів. Відповідно до листа-замовлення Савранського селищного голови директору Державного підприємства "Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" № 44/05 від 04.01.2005 (а.с. 152) Савранська селищна рада просила виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства громадянам, серед яких, зокрема, значиться [PERSON] . 12.02.2005 начальником Савранського районного відділу земельних ресурсів було затверджено технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства № 48-05, в тому числі, стосовно [PERSON] (а.с. 153). Також серед інших документів до суду надійшла виписка з рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області 22 сесії IV скликання від 01.04.2005 № 552 "Про безоплатну передачу у власність гр. [PERSON] раніше надану в користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства" (а.с. 155) відповідно до якого: 1. Передано [PERSON] безоплатно у власність раніше надані в користування земельні ділянки загальною площею 0,581 га, в тому числі: а) для ведення особистого селянського господарства 0,431 га ріллі, яка розташована в [ADDRESS] ; б) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,150 га, з них під господарськими будівлями та дворами 0,150 га, яка в [ADDRESS] . 2. Видано гр. [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки. З наявного в матеріалах справи копії висновку Савранського районного відділу земельних ресурсів від 20.03.2005 вбачається, що [PERSON] погоджено передачу земельної ділянки площею 3.07 га, у тому числі 0,150 га - присадибна ділянка та 0,431 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 167). Згідно з висновком № 8 від 03.02.2005 Савранський районний відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства погодив передачу земельних ділянок у власність громадянам, зокрема [PERSON] загальною площею 0,581 га (а.с. 168). Відповідно до Акту Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 26.05.2005 про встановлення в натурі меж земельної ділянки, [PERSON] проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,150 га, в тому числі ріллі 0,081 га під одно та двоповерховою житловою будовою - 0,069 га надану їй у власність із земель не наданих у власність або користування смт. Саврань. Надана земельна ділянка може бути використана [PERSON] тільки за цільовим призначенням з дотриманням комплексу природоохоронних заходів по захисту земель (а.с. 170). Крім того, відповідно до Акту Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 26.05.2005 про встановлення в натурі меж земельної ділянки, [PERSON] проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,431 га, в тому числі ріллі 0,431 га, надану їй у власність із земель не наданих у власність або користування смт. Саврань. Надана земельна ділянка може бути використана [PERSON] тільки за цільовим призначенням з дотриманням комплексу природоохоронних заходів по захисту земель (а.с. 171). Також до суду надійшов додаток до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 26.05.2005 ситуаційна схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки гр. [PERSON] (а.с. 185), та ситуаційний план (а.с. 199). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360641 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5124355100:02:004:0019, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,150 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.202). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360642 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5124355100:02:004:0020, розташованої на території Савранської селищної ради, [ADDRESS] , площею 0,431 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.203). Вказані копії документів оглянуті та досліджені в судовому засіданні, вони мають всі необхідні реквізити, не містять ознак підроблення, тощо. Будь-яких заперечень стосовно достовірності вказаних документів від представника позивача суду не надходило. Так, припущення позивача про відсутність рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 01.04.2005 № 552 випливає лише з відповіді Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області за вих. № 02-11/648/696 від 31.10.2019 на запит адвоката від 18.10.2019, відповідно до якої вказане рішення в протоколах засідань селищної ради відсутнє, а надати дане рішення неможливо у зв`язку з тим, що таке рішення не приймалось. Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 908/1879/17. Поряд з цим, суд враховує наявність виписки вищезазначеного рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області та інших досліджених в ході судового розгляду документів в матеріалах технічної документації із землеустрою, які в своїй сукупності свідчать, що оформлення [PERSON] документації з землеустрою було на той момент погоджено з селищною радою. Крім того слід звернути увагу, що порядок встановлення факту підроблення документів передбачений кримінально-процесуальним законодавством, шляхом порушення кримінального провадження та постановлення вироку чи постанови суду. Тобто, підроблення рішення селищної ради є способом вчинення злочину, а тому ця обставина встановлюється виключно порушенням кримінального провадження та постановленням вироку чи постанови суду. Суд, який повноважний розглядати цивільні справи позбавлений можливості оперувати поняття «підробленого» рішення за відсутності відповідних судових рішень у кримінальному процесі і тим більше позбавлений можливості встановлювати такий факт у цивільному процесі. Близькі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 369/12454/15-ц (провадження № 61-29839св18). Поряд з цим, в матеріалах справи відсутній вирок суду щодо встановлення факту підроблення рішення органу місцевого самоврядування, який був підставою для реєстрації права власності [PERSON] на спірні земельну. Крім того суд критично оцінює договір купівлі-продажу б/н від 02.11.2004 (а.с. 47), відповідно до якого [PERSON] продала Савранському держлісгоспу в особі директора [PERSON] будинок з земельною ділянкою, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений, відсутній номер договору та не конкретизований предмет договору (номер будинку, його адреса, яка саме земельна ділянка підлягає продажу, тощо). За змістом частини 1 статті 657 ЦК України (в редакції\~чинній на\~момент продажу\~ [PERSON] \~житлового будинку) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (статті 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (стаття 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed