Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство "Державний ощадний Банк України", в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10008/0152 м.Косів філії Івано-Франківського обласного управління подано на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення подвійно зарахованих коштів. Представник позивача, ПАТ "Державний ощадний банк України» Ватуйчак В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 16 березня 2010 року у філії Косівського відділення № 6345 ВАТ "Державний ощадний Банк України" згідно договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою № 320 [PERSON], жительці с.Тюдів Косівського району було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору, зазначених в Додатку № 1 та відповідно до Нормативних актів Національного банку України і правил МПС. На умовах цього договору [PERSON] видано платіжну картку. Як клієнт АТ "Ощадбанк" та держатель банківської платіжної картки [PERSON] мала можливість отримувати гроші у готівковій формі як у касах установ банку так і через банківські автомати самообслуговування (банкомати) а також здійснювати інші операції, передбачені відповідним договором. Так 13.12.2010 року у касі відділення банку, [PERSON] отримала готівкою із карткового рахунку кошти в сумі 1120,00 грн. У зв"язку із збоєм програмного забезпечення дана сума коштів не була списана з карткового рахунку клієнта. Надалі [PERSON] неодноразово користуючись банківською платіжною карткою через банківські автомати самообслуговування повторно отримала таку ж суму грошей а саме 1120,00 грн., які їй фактично не належали. Дані обставини повністю підтверджуються звітами про стан карткового рахунку за відповідні періоди та банківською довідкою про рух коштів на картковому рахунку клієнта. Тобто відповідачка використовуючи банківську платіжну картку та банківські автомати сомообслуговування, як неналежний отримувач, без відповідної на те правової підстави повторно отримала кошти в сумі 1120,00 грн., які і підлягають стягненню на користь ПАТ "Державний ощадний Банк України". Просить позов задоволити. Відповідачка, [PERSON] вимоги позову заперечила суду пояснила, що був випадок в кінці 2010 року коли вона в зв"язку із виїздом до м.Києва на роботу, звернулася в ощадбанк і отримала пенсію через касу відділення. Однак жодного разу вона не пригадує подійно отриманої нею пенсії а зокрема через касу в банку та повторно через банкомат. Такий факт вона пропустити аж ніяк не могла і одразу б вияснила. А також просить в позові відмовити застосувавши наслідки спливу строку позовної давності. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити за наступних підстав: У відповідності до вимог ст. ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із договору № 125 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою від 16 березня 2010 року (а.с.10-13) у філії Косівського відділення № 6345 ВАТ "Державний ощадний Банк України" [PERSON], жительці с.Тюдів Косівського району було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору, зазначених в Додатку № 1 (а.с.14). Із прибутково-видаткового касового ордеру (а.с.7) та довідки про рух коштів по картковому рахунку відповідачки (а.с.8) вбачається, що 13.12.2010 року [PERSON] отримала кошти в сумі 1120,00 грн., така сума коштів списана із карткового рахунку (як отримана клієнтом через касу банку). Із обгрунтування вимог позову вбачається, що відповідачка 13.12.2010 року у касі відділення банку отримала готівкою із карткового рахунку кошти в сумі 1120,00 грн. Позивач посилається на те, що у зв"язку із збоєм програмного забезпечення дана сума коштів не була списана з карткового рахунку клієнта. Надалі [PERSON] неодноразово користуючись банківською платіжною карткою через банківські автомати самообслуговування повторно отримала таку ж суму грошей а саме 1120,00 грн., які їй фактично не належали. Разом із тим точної дати зняття [PERSON] із карткового рахунку саме такої суми суду не надано, як і не надано будь яких інших відомостей про виявлення банком факту подвійного зарахування коштів саме на рахунок відповідачки. Представник позивача Ватуйчак В.І. в судовому засіданні пояснив, що позивач не вважає пропущеним строк звернення до суду так як факт подвійної виплати відповідачці пенсії було виявлено тільки в 2013 році при проведенні ревізії. Разом із тим позивачем не надано суду жодного письмового доказу в підтвердження проведення такої ревізії саме в 2013 році. Відповідно до ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, якщо і мала місце переплата пенсії, то вона виникла із вини працівника банку. Працівники установи ощадбанку, з вини яких допущена переплата пенсії несуть матеріальну відповідальність за завдані збитки в порядку визначену чинним законодавством України. Відповідачкою в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані в сукупності докази, суд приходить до висновку, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплинув загальний строк позовної давності у три роки, а тому враховуючи, що відповідачкою по справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позивачем поважних причин пропуску цього строку не наведено, то у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного

Outcome: dismissed