Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третіх осіб приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського МРЮ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 08 лютого 2006 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір № VOJ0SE00005028, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит у розмірі 15 000 грн. на строк до 08.02.2007 року, зі сплатою відсотків та комісії за користування ним. Вона вважала, що даний кредитний договір є виконаним, так як сплачувала даний кредит разом із відсотками за користування протягом року, і зі сторони банку не надходило жодних вимог про наявність будь-якої заборгованості. 30 листопада 2015 року їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження, та що по даному кредитному договору існує заборгованість в сумі 239005 грн. та відкрито виконавче провадження по стягненню з неї даної суми. Підставою для відкриття виконавчого провадження стало вчинення виконавчого напису за звернення ПАТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, який був вчинений 25 березня 2015 року та зареєстровано в реєстрі за номером 1232. 03 червня 2015 року представником стягувача була надіслана відповідно заява до ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до вказаної заяви державний виконавець ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції відкрив по оскаржуваному виконавчому напису виконавче провадження за № 47749604 від 04 червня 2015 року. Враховуючи, що діями відповідачів порушені її права, просить виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає до виконання. 26.01.2016 року, заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. 01.03.2016 року відповідач ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду з письмовою заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що суд при ухвалення зазначеного рішення допустив порушення норм матеріального права. Ухвалою судді від 03 березня 2016 року, заочне рішення Володимир-Волинського міського суду про задоволення позовних вимог позивача скасовано, а справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та представник відділу ДВС Володимир-Волинського МРУЮ на розгляд справи в судове засідання не зявились, подавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08.02.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № VOJ0SE00005028, відповідно до умов якого Банк надав їй строковий кредит у розмірі 15 000 грн. на розвиток господарства зі сплатою відсотків за його користуванням в розмірі 2, 00 % в місяць на суму залишку заборгованості і сплатою комісії щомісяця в розмірі 1, 50% від суми виданого кредиту. В забезпечення виконання зобовязань позичальника по погашенню кредиту, відсотків та комісії, Позичальник ([PERSON]О.) надав банку в заставу автомобіль марки Шевроле, вартістю 20\~000 гривень. Договором передбачалось звернення стягнення на предмет застави у випадку порушення позичальником взятих на себе зобовязань. 23.03.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено заяву приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору № VOJ0SE00005028 для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме 239005,17 грн. з урахуванням: заборгованість за кредитом в розмірі 7866,39 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 70334,64 грн., заборгованість за комісією 1125,00 грн., заборгованість за пенею 159679, 14 грн., а також витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису 1700 грн. за строк 9 років 17 днів, а саме з 08.02.2006 року по 25.02.2015 року. 25.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 240705, 17 грн., які є боргом за кредитним договором № VOJ0SE00005028 та витратами, повязаними за вчинення виконавчого напису. Як встановлено судом, даний виконавчий напис ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про відкриття виконавчого провадження, 03.06.2015 року було направлено в ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ. 04.06.2015 року, старшим державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ було відкрито виконавче провадження № 47749604 з виконання даного виконавчого напису. Судом встановлено, що у звязку з відсутністю боржника за місцем проживання, за поданням державного виконавця, ухвалою суду від 12.10.2015 року було оголошено розшук [PERSON] Як свідчить позовна заява, про наявність існуючої заборгованості по кредитному договору позивачу стало відомо 30.11.2015 року. Аналіз наявних у справі документів свідчить про порушення банком та нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Згідно зі статтею 18 ЦК України та статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України ( КМУ ). Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 29 червня 1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються : оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення виконавчих написів врегульовано також і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 ( глава 16 Порядку ). Таким чином, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника. Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 глави 16 розділу ІІ цього Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. З досліджених судом матеріалів нотаріальної справи вбачається, що нотаріусом не направлялись боржнику повідомлення про вчинення виконавчого напису, що забезпечило б боржнику можливість надати свої письмові заперечення чи докази на спростування правомірності застосування примусових заходів стягнення боргу. Виконавчий напис було вчинено 25.03.2015 року, тобто в день отримання ним заяви від кредитора. Судом встановлено, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням процедури, а саме: кредитор не направляв боржнику письмову вимогу про повернення заборгованості у визначений строк та попередження про початок примусових заходів стягнення заборгованості у випадку не задоволення боржником вимоги Банку в добровільному порядку, хоча таке попередження повинно бути направлено боржникові не менш, ніж за 30 днів до звернення кредитора до нотаріуса за виконавчим написом (п. 2.3. Глави 16 Наказу «Про затвердження Порядку нотаріальних написів нотаріусами України» від 22.02.2002 року № 296/5. Як вбачається з нотаріальної справи, письмова вимога банком [PERSON] направлена 20.03.2015 року, а заява до нотаріуса подана 23.03.2015 року, тобто після спливу трьох днів. Крім того, судом встановлено, що письмова вимога банком направлялась по адресі, за якою боржник не проживає з 2007 року, про що свідчать паспортні дані, а відповідно, вона жодних повідомлень не отримувала. Також, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису було порушено строки давності. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк закінчення боргового зобовязання за кредитним договором закінчується через три роки після спливу строку за кредитним договором. Кредитний договір було укладено 08.02.2006 року на строк по 08.02.2007 року включно, а отже права вимоги повернення заборгованості закінчився в лютому 2010 року, після закінчення якого нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис. Беручи до уваги зазначене, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за кредитним договором, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та доводів, що вказана заборгованість є безспірною зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, та зі спливом строків позовної давності. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.\~\~ Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (ч.2\~ст.15 ЦПК України).\~\~ Так, ч.12\~ст.110 ЦПК України\~передбачено розгляд справ за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.\~\~ Відповідно до вимог\~ст.50 Закону України "Про нотаріат"\~передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.\~\~ Спір про право, який грунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача.\~\~ За таких обставин, суд вважає, що нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність позов [PERSON] задовольнити та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 25.03.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1232, яким стягнуто з позивача борг за кредитним договором. Оскільки належним відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є стягувач, суд відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України\~присуджує з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь позивача судовий збір у сумі 487,20 грн. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved