Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор прав на нерухоме майно Оласюк М.М., про визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтував тим, що 21.08.1997 року ним згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори, в.о. нотаріуса Любешівської державної нотаріальної контори, було придбано у відповідача [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 1500 кв. метрів, що знаходиться по [ADDRESS] Волинської області. Правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку - державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] нотаріусом при укладенні договору купівлі-продажу було долучено до архівної справи щодо реєстрації вказаного договору, яка зберігається в нотаріальному архіві Любешівської районної державної нотаріальної контори. Через деякий час позивач на даній земельній ділянці побудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, право власності на які зареєстрував у встановленому законом порядку. З моменту придбання земельної ділянки та будівництва на ній житлового будинку [PERSON] постійно проживає за вказаною адресою та здійснював всі права власника щодо даної земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку. 8.04.2014 року позивач звернувся до Любешівського РВВ ВРФ ДП „Центр ДЗК" із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку. Після виготовлення зазначеної технічної документації та її погодження з відповідними службами у встановленому законом порядку [PERSON] подав її до відділу ДЗА в Любешівському районі для внесення відомостей про нього, як власника земельної ділянки, до автоматизованої системи державного земельного кадастру та надання витягу з державного земельного кадастру для подальшої реєстрації за ним права власності в реєстраційній службі Любешівського РУЮ, однак позивачу 16.06.2014 року в цьому було відмовлено. Як підставу відмови вказано п. 115 постанови КМУ „Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" № 1051 від 17.10.2012 року, відповідно до якого державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки. З огляду на те, що згідно вищевказаної норми щодо державної реєстрації може звернутися лише власник земельної ділянки, а державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] було оформлено на відповідача [PERSON], позивачу було відмовлено в проведенні державної реєстрації з видачею відповідного витягу. В зв'язку із зазначеними обставинами [PERSON], вбачаючи в діях [PERSON] ознаки шахрайських дій, звернувся з відповідною заявою до Любешівського РВ УМВС. Постановою про закриття кримінального провадження від 27.08.2014 року підтверджується, що в 1997 році на ім'я [PERSON] виготовлявся технічний звіт по видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку, площею 0.1500 га, що знаходиться в смт. Любешів (кадастровий номер [NUMBER]). За аналогічним кадастровим номером в 2013 році Любешівським РВВ ВРФ ДП „Центр ДЗК" на замовлення [PERSON] було виготовлено технічну документацію на вказану земельну ділянку, в якій наявний дублікат Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], після чого відповідач зареєструвала за собою право власності на зазначену земельну ділянку. Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 17.05.2016 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19.10.2016 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS], шляхом скасування відповідного рішення (рішень) державного реєстратора про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на дану земельну ділянку та відповідного запису у Поземельній книзі (в паперовій та електронній формі), а також визнання за [PERSON] права на внесення в базу даних АС ДЗК відомостей про нього, як власника земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, площею 1500 кв. метрів, що знаходиться в [ADDRESS], придбаної за договором купівлі-продажу від 21.08.1997 року з одночасним правом на отримання витягу з ДЗК для реєстрації права власності, оскільки позивачем було невірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0.1500 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка знаходиться по [ADDRESS] Волинської області, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0.1500 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка знаходиться по [ADDRESS] Волинської області, шляхом скасування відповідних рішень про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку після її поділу за [PERSON], прийнятих державним реєстратором прав на нерухоме майно Оласюком М.М. 30.05.2014 року за № 13442928 та № 13439405, та скасування і визнання недійсними свідоцтв про право власності серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 30.05.2014 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в поданій до суду заяві, просив визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0.1500 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка знаходиться по [ADDRESS] Волинської області, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0.1500 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, яка знаходиться по [ADDRESS] Волинської області, шляхом скасування відповідних рішень про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку після її поділу за [PERSON], прийнятих державним реєстратором прав на нерухоме майно Оласюком М.М. 30.05.2014 року за № 13442928 та № 13439405, та скасування і визнання недійсними свідоцтв про право власності серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 30.05.2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоча завчасно у встановленому законом порядку повідомлялася судом про час та місце слухання справи судовою повісткою, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про одержання судової повістки. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор прав на нерухоме майно Оласюк М.М. на виклик в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча завчасно у встановленому законом порядку повідомлявся судом про час та місце слухання справи судовою повісткою, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про одержання судової повістки. Згідно ч. 5, 9 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідно до ч. 1-4, 8-9 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Судова повістка з повідомленням про час та місце розгляду справи завчасно надсилалась відповідачу [PERSON] за місцем її реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] була належним чином завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи. Заслухавши думку представника позивача [PERSON], який не заперечує щодо розгляду справи у відсутності вказаних позивача, відповідача та третьої особи, враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та третьої особи Оласюка М.М., ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п. „а" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст. 4 ЦК (в редакції 1963 року) цивільні права і обов?язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов?язки. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК (в редакції 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов?язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:…г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 5 вказаного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять державні реєстратори прав на нерухоме майно. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 вказаного Закону до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав. Відповідно до п. 3 ч. 4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року ведення Державного реєстру прав передбачає оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 вказаного Закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав за бажанням заявника надається у паперовій формі. Такий витяг у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора. Відповідно до ч. 1 ст. 22 вказаного Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 27 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно ст. 29 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель Відповідно до ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом ,,а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Любешівської селищної ради народних депутатів Любешівського району Волинської області № 70 від 18.06.1997 року „Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування" [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0.1500 га, на яку в подальшому було оформлено Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22.07.1997 року. Згідно договору купівлі-продажу від 21.08.1997 року відповідач [PERSON] продала позивачу [PERSON] земельну ділянку, площею 1500 кв. метрів, що знаходиться по [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку. На підставі даного договору згідно акту від 14.09.1998 року було винесено в натуру межі земельної ділянки по [ADDRESS] Волинської області. Не оформивши належним чином право власності на дану земельну ділянку, позивач розпочав будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці. На побудований за вказаною адресою житловий будинок позивачем [PERSON] 31.01.2001 року отримано свідоцтво про право власності. Незважаючи на дані обставини, за заявою [PERSON] від 25.03.2013 року державним підприємством „Центр державного земельного кадастру" Волинська регіональна філія ДП „Центр ДЗК" Любешівський районний виробничий відділ було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0.1500 га, КВЦПЗ-02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] Любешівської селищної ради Волинської області (кадастровий № [NUMBER]). Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського РУЮ Волинської області Оласюка М.М. від 30.05.2014 року № 13442928 та № 13439405 було постановлено провести державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, розташовані в [ADDRESS] (кадастровий № [NUMBER] та № [NUMBER]), на підставі чого видано свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 30.05.2014 року. Підставою виникнення права власності зазначено постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта, виданої державним реєстратором реєстраційної служби Любешівського РУЮ Волинської області Колайчуком І.М., власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що в смт. Любешів Волинської області (кадастровий номер [NUMBER]), є [PERSON] Підставою виникнення права власності є постанова Львівського апеляційного адміністративного суду № 11383/13/879 від 22.01.2014 року. Форма власності - приватна. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського РУЮ Колайчука І.М. про визнання протиправними дій, скасування рішення про відмову у державній реєстрації, апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року скасовано, постановлено визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського РУЮ Колайчука І.М. № 4120157 від 19.07.2013 року про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), зобов'язано державного реєстратора здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно [PERSON] на земельну ділянку, що розташована за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) у відповідності до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 703 від 22.06.2011 року. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Згідно запису в Поземельній книзі відділу Держземагенства у Любешівському районі власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS], площею 0.0818 га (кадастровий № [NUMBER]), та, площею 0.0682 га (кадастровий № [NUMBER]), є [PERSON] Форма власності - приватна. На вказані земельні ділянки за заявою власника було виготовлено технічну документацію, а також видано свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 30.05.2014 року. Зазначені обставини підтвердив представник позивача в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, ухвали апеляційного суду Волинської області від 19.10.2016 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 17.05.2016 року, свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.01.2001 року, технічного паспорта на будинковолодіння по [ADDRESS], договору купівлі-продажу від 21.08.1997 року, державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22.07.1997 року, будівельного паспорта на забудову земельної ділянки по [ADDRESS], інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта № 19683707 від 28.03.2014 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0700830242014 від 8.04.2014 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0700830252014 від 8.04.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18785516 від 11.03.2014 року, постанови про закриття кримінального провадження від 27.08.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем [PERSON] відповідно до ст. 60 ЦПК України будь-яких заперечень на позовні вимоги [PERSON] станом на час розгляду справи не подано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0.1500 га, що знаходиться по [ADDRESS] Волинської області, відповідають вимогам ст. 392 ЦК України, а тому підлягають до задоволення. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що слід скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області Оласюка М.М. № 13442928 та № 13439405 від 30.05.2014 року про проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] (кадастровий № [NUMBER] та № [NUMBER]), які утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] на території Любешівської селищної ради Волинської області (кадастровий № [NUMBER]), визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право власності на земельні ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] (кадастровий № [NUMBER] та № [NUMBER]), серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 30.05.2014 року, видані на підставі рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області Оласюка М.М. № 13442928 та № 13439405 від 30.05.2014 року про проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] (кадастровий № [NUMBER] та № [NUMBER]), які утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] на території Любешівської селищної ради Волинської області (кадастровий № [NUMBER]), а також визнати право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0.1500 га, що знаходиться по [ADDRESS] Волинської області. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 640 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, а також на рахунок УДКСУ у Манев.р-ні(Манев.р-н)22030001 (рахунок отримувача 31211206700287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 803014, банк отримувача - ГУДКСУ у Волинській області, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 1280 гривень судового збору, пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Outcome: approved