Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що вона проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Окрім неї у вказаній квартирі зареєстровані члени її сім'ї, серед яких її батько (відповідач по справі). Спірна квартира є не приватизованою та була видана її батькові [PERSON] відповідно до ордеру. Відповідач виїхав з вказаного житла та не повертається туди протягом останніх чотирьох років, що підтверджується актом та письмовими поясненнями сусідів. Тому позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою та зобов'язати головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] у вказаній квартирі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що їхній з позивачем батько не проживає у спірній квартирі та в ній відсутні його особисті речі. Представники третіх осіб ГУ Державної Міграційної служби України Дніпропетровській області, Комунальної житлово-експлуатаційної організації "Перемога-Сервіс" в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Вислухавши позивача та третю особу [PERSON], дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Окрім того згідно довідки про склад сім'ї у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (брат позивача) та [PERSON] (донька позивача) /а.с.12/ Квартира [ADDRESS] на даний час не приватизована та у вказану квартиру [PERSON] вселився на підставі ордеру № 2375 від 12 серпня 1983 року /а.с.11/. Згідно муніципальної картки особовий рахунок по квартирі відкритий на ім'я відповідача [PERSON] /а.с.16/. Відповідач [PERSON] є батьком позивача. Як пояснила в судовому засіданні позивач відповідач останні 4 роки за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 63 ЖК України предметом договору найма жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з одної чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 Житлового Кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року, з наступними змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разу їх поважності, в тому числі і в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, тощо, суд може продовжити пропущений строк. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. На підтвердження відсутності відповідача у спірній квартирі позивач надає акти від 13 листопада 2014 року та від 11 грудня 2014 року, складені мешканцями квартир по [ADDRESS], відповідно до яких з 2010 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі. Однак при цьому позивачем не надано доказів, що саме за період з 2010 року по 2014 рік відповідач не проживав у квартирі [ADDRESS]. Таким чином позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою а також, що відповідач відсутній у зазначеній квартирі через неповажні причини. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" питання про зняття з реєстрації місця проживання особи залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed