Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.12.2005 року [PERSON] 07.12.2005 року отримав кредит в сумі 2000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого заборгованість станом на 31.12.2012 року становить 31343,70 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Відповідач, його представник в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та клопотання (а.с.41-42,58), в яких зазначив, що договір між ним та банком діяв протягом дванадцяти місяців з моменту його підписання та автоматично прологується на такий же термін і, оскільки, положення договору не містять посилань на продовження дії договору щоразу по закінченню дванадцятимісячного терміну, його строк не може перевищувати двох років. Зазначили, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості з відповідача лише 11.02.2013 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, поважних причин такого пропуску суду не надав, а тому просили відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Крім того, відповідач пояснив, що приблизно в 2006-2007 роках він втратив кредитну картку, а тому кошти, які знаходилися на картковому рахунку не знімав і ними не користувався. В 2012 році звертався із заявою до правоохороних органів з приводу викрадення картки невідомими особами. Про наявну перед банком заборгованість інформувався шляхом смс-повідомлень з банку. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2005 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №б/н від 07.12.2005 року, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 гривень, зі сплатою 36,00 відсотків річних за користування кредитом. Договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг. (а.с. 7-11) Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.626, ст.629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних ресурсів відповідачу шляхом видачі останньому платіжної картки. Однак, відповідачем внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, порушено умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед банком, яка станом на 31.12.2012 р., відповідно до поданого позивачем розрахунку, становить 31343,70 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 8791,59 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 20583,36 грн.; а також відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) 1468, 75 грн. (а.с. 4-6). Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності з вимогами про стягнення штрафних санкцій необхідно зазначити наступне. Згідно вимог статей 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов»язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідачем не надано суду доказів, на підтвердження звернення до ПАТ КБ "Приват Банк" із відповідними заявами про розірвання спірного договору від 07.12.2005 року , а тому суд приходить до висновку, що договір між сторонами продовжив свою дію, як на час звернення позивачем з позовом до суду, так і на час розгляду вказаної справи. Вкаховуючи викладене, підстави вважати, що ПАТ КБ "Приват Банк" пропустив строк звернення із вказаним позовом до суду відсутні. Доводи відповідача про те, що в 2006-2007 роках він втратив кредитну картку, а тому кошти, які знаходилися на картковому рахунку не знімав і ними не користувався, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що на запит [PERSON] від 10.04.2012 року про здійснення несанкціонованого зняття готівки з платіжної картки, банк надав відповідь від 16.04.2012 року №30.1.0.0/2-120411/563, в якій зазначив, що для проведення службового розслідування стосовно операцій з використанням платіжної карти, [PERSON] необхідно звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів (а.с.34-35). З відповіді Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області від 07.12.2012 року вбачається, що звернення [PERSON] від 05.12.2012 року розглянуто, з приводу дій працівників ПАТ КБ "Приват Банк" останньому рекомендовано звернутися до суду зі скаргою в порядку приватного обвинувачення. [PERSON] не надав суду належних доказів звернень в період з 2006 року по 2012 рік до правоохоронних органів із заявами про викрадення картки ПАТ КБ "Приват Банк", зі скаргами в порядку приватного обвинувачення на дії працівників ПАТ КБ "Приват Банк" або інших осіб відповідач до суду також не звертався і клопотань про витребування таких доказів під час розгляду справи не заявляв. За таких обставин, відповідачем не доведено факт викрадення у нього платіжної карти та несанкціонованого зняття коштів з рахунку сторонніми особами. Поряд з цим, з пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що він був обізнаний про наявність у нього заборгованості перед ПАТ КБ "Приват Банк", так як отримував смс-повідомлення із зазначенням суми заборгованості за кредитом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у межах заявлених вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений та документально підтверджений судовий збір в сумі 313,44 грн.

Outcome: approved