Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

09.09.2013 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, в якій позивач просив : стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ "ПЗ "Агро-Регіон" матеріальну шкоду в розмірі 39 140,00 гривень та понесені судові витрати у розмірі 391,40 гривень. Обґрунтовуючи тим, що з метою перевірки отриманої інформації щодо недостачі на складі міндобрива НПК 10-26-26 "Суперагро" 11.07.2013 року була здійснена спроба провести перевірку наявність вказаного добрива. Після того, як завідуючу складом [PERSON] було повідомлено про проведення інвентаризації міндобрив на складі, остання розповіла керівнику служби безпеки ПрАТ "ПЗ "Агро-Регіон" Сусловцю В.М., що на складі не вистачає 9 000 кг НПК 10-26-26 "Суперагро". Згідно пояснень завідуючої складом [PERSON], нестача добрива відбулась 01.10.2012 року. В цей день зі складу на поле було відвантажено 29 тонн добрива НПК 10-26-26 для внесення в землю. Через дощ роботу на полі зупинили, і на склад повернули 9 тонн. У звітній документації за цей день [PERSON] замість оформлення накладеної на повернення, зробила виправлення у випадковій накладній з 29 тонн на 20 тонн. Наступного дня нібито ці 9 тонн були знову вивезені і використані на полях, а видаткову накладну [PERSON] начебто забула виписати. При цьому [PERSON] пояснила, що про нестачу 9 тонн НПК їй стало відомо у грудні 2012 року разом з комірницею [PERSON] під час перевезення залишків добрива з одного складу в іншій. Про виявлену недостачу [PERSON] повідомила головного агронома [PERSON] з проханням переробити накладні та внести відповідні зміни. Однак [PERSON] не захотів переробляти звіти і сказав, що спише ці 9 тонн НПК 10-26-26 під час внесення добрив весною. Про даний факт керівництво [PERSON] не повідомила з причин побоювання втрати роботи. 18.07.2013 року в ході проведення інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей на складах, що знаходяться в підзвіті [PERSON] виявлено недостачу НПК 10-26-26 "Суперагро" в кількості 7 080 кг вартістю 39 860 грн. з ПДВ, надлишок НПК 10-15-25 "Arvi" в обсязі 120 кг вартістю 720 гривень з ПДВ та надлишок насіння кукурудзи в кількості 340 кг ( 13 посівних одиниць). Таким чином, за результатами інвентаризації, враховуючи надлишок мінеральних добрив у кількості 120 кг, за [PERSON] залишається нестача міндобрив НПК 10-26-26 "Суперагро" загальною вартістю 39 140 гривень. Відповідач у своїй заяві від 01.08.2013 року зобов'язалась виплатити підприємству вартість недостачі цих мінеральних добрив до 12.08.2013 року. У вказаний термін кошти відповідач не повернула та відмовилась від раніше взятих на себе зобов'язань. У судовому засіданні представники позивача зменшили позовні вимоги на суму 35 058,81 гривень, обґрунтовуючи тим, що відповідачем в касу підприємства було внесено суму 1288,72 гривень та утримано із заробітної плати, на підставі її заяви, на суму 3512,47 гривень. Просили задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь ПАТ «Племінний завод "Агро-Регіон" завдані збитки в розмірі 35 058, 81 гривень. Відповідач позовні вимоги не визнала та просила відмовити в повному обсязі. При цьому пояснила, що вона неодноразово пояснювала керівництву, що недостача міндобрив у кількості 9 тон лише на папері, оскільки все міндобриво було вивезено на поля. Заяву про відшкодування всіх збитків, вона написала під тиском та під диктовку, при цьому їй пояснили, що йде розслідування і якщо виявиться, що вона права то звичайно ця заява не матиме юридичної сили. Крім того пояснила, що з її заробітної плати було відраховано кошти в сумі більше чотирьох тисяч гривень. Представник відповідача також просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позов не обґрунтований та не доведений позивачами. Свідок [PERSON] пояснила, що вона приблизно з березня 2012 року працювала в ПАТ "Агро Регіон", що знаходиться в Олександрівці де і познайомилась з [PERSON], на посаді комірника. На даний час вона обіймає посаду бухгалтера в ПАТ «Агро Регіон». Вони працювали вахтовим методом, два тижні вона і два тижні [PERSON]. В кінці 2012 року вона виявила недостачу мінеральних добрив на своїй зміні, а по документах все вистачало. Така недостача виникла на зміні [PERSON] Скільки не вистачало мінеральних добрив та на яку суму вона не пам'ятає. Про таку недостачу вона повідомила [PERSON], яка пояснила їй, що все вирішить сама. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2010 року по 2013 рік вона працювала з [PERSON] в ПАТ "Агро Регіон", працювала на посаді ваговика. Про виявлену недостачу 9 тонн мінеральних добрив їй відомо. Машину з таким мінеральним добрив було повернуто з поля, оскільки були погані погодні умови. Вранці, дату вона не пам'ятає, приблизно в кінці 2012 року, вона прийшла на роботу і побачила, що на току стояла машина з мінеральним добривом. Вона її зважила, записала 9 тонн вчорашнім днем і водій поїхав на поле. В її обов'язки не входить виписувати накладні та перевіряти їх, в її обов'язки тільки входить зважувати транспортні засоби. Вона не була матеріально відповідальною особою. Заслухавши пояснення сторін, свідків : [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали даної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] було прийнято на роботу на посаду комірника (напрямок рослинництво) до ЗАТ «Племінний завод Агро-Регіон», правонаступником якого є позивач ПрАТ «Племінний завод «Агро-Регіон», з 14 липня 2010 року, що підтверджується заявою від 14.07.2010 року та наказом № 853-к від 14 липня 2010 року (а. с. 6-7). 14 липня 2010 року між ЗАТ «Племзавод «Агро-Регіон» та [PERSON] було укладено договір № 8 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а. с. 5). У відповідності до п. 1 Договору, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, у зв'язку з викладеним зобов'язується : а) дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; б) своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей (а. с. 5). Згідно п. 3 Договору у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства України (а. с. 5). Дія даного договору розповсюджується на весь час роботи із ввіреним працівникові матеріальними цінностями підприємства, п. 5 Договору (а. с. 5). Згідно посадової інструкції [PERSON] є матеріально-відповідальною особою за завдання матеріальної шкоди, в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України (а. с. 20). У відповідності до даної посадової інструкції в обов'язки [PERSON], в тому числі входило : приймання на склад зберігання та розміщення з урахуванням найбільш раціонального використання складських площ, полегшення і прискорення пошуку необхідних матеріалів; перевіряти відповідність продукції, яку приймає, супровідним документам; забезпечує зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей з додержанням режимів зберігання, з метою запобігання їх псуванню та втратам; веде облік складських операцій; переміщення продукції до місць зберігання з розкладанням (сортуванням) її за видами, якістю, призначенням та іншими ознаками; забезпечує додержання правил оформлення прибутково-видаткових документів, складає встановлену звітність; складає акти на списання, а також на нестачу і псування товарно-матеріальних цінностей; веде облік наявних на складі матеріальних цінностей і звітну документацію про їх рух, передає прибуткові та видаткові документи ( накладні) до відділу бухгалтерії в день їх виписки. З даної інструкцією [PERSON] була ознайомлена 14 липня 2010 року, що підтверджується її підписом (а. с. 20). Наказом № 834-к від 01 серпня 2013 року [PERSON] було відсторонено від роботи на час проведення службового розслідування з 01 серпня 2013 року (а. с. 8). З пояснень представників позивача встановлено, що причиною відсторонення від роботи слугувало те, що на складі не вистачало 9 000 кг мінерального добрива НПК 10-26-26 "Суперагро". Крім того судом встановлено, що 18.07.2013 року під час проведення інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей на складах, що були підзвітні [PERSON] було виявлено недостачу мінерального добрива НПК 10-26-26 «Суперагро» в кількості 7080 кг та надлишок мінерального добрива НПК 10-15-25 вагою 120 кг, що підтверджується актом зняття фактичних залишків на складі в с. Велика Олександрівка ПрАТ "ПЗ" "Агро-Регіон" (а. с. 17 - 19). З наданої довідки ПрАТ "ПЗ" "Агро-регіон" № 22 від 16 січня 2014 року вартість 7080 кг мінерального добрива Супергагро НПК 10-26-26 становить 39 860 гривень ( 5,63 грн. за один кілограм), а вартість надлишок мінеральних добрив НПК 10-15-25 вагою 120 кг становить 720 гривень ( 6,0 грн. за 1 кг) (а. с. 37). Згідно довідки № 27 від 16.01.2014 року ПрАТ "ПЗ" "Агро-регіон", в серпні 2013 року [PERSON] частково компенсувала нанесені збитки в сумі 4801,19 гривень, а саме : шляхом внесення в касу підприємства на суму 1288,72 гривень та шляхом утримання із заробітної плати (на підстави заяви [PERSON]) на суму 3512, 47 гривень (а. с. 38). Як вбачається з заяви комірника вагової [PERSON], вона просила вирахувати з її заробітної плати частину вартості мінерального добрива Супергагро НПК 10-26-26, що не достає на складі у кількості 7080 кг на суму 39 860 гривень, а також врахувати надлишок мінерального добрива НПК 10-15-25 вагою 120 кг на суму 720 грн., шляхом відрахування від її заробітної плати (а. с. 14). Згідно пояснювальних записок комірника вагової [PERSON] від 11.07.2013 року, 12.07.2013 року, 16.07.2013 року, що містяться в матеріалах даної справи (а. с. 10 -12), 01.10.2012 року була вивозка мінеральних добрив НПК 10-26-26 "Суперагро" за вимогою агронома [PERSON]. Спочатку водію [PERSON] було навантажено 12 тонн цього добрива, а 9 тонн вони повернули з поля на територію зернотоку з-за погодних умов, але з машини не вивантажували. [PERSON] попросив щоб йому не помилитись в накладних не ставити на повернення, а виправити накладну № 9147 в програмі склад. Замість 29 тон було виправлено 20 тон. Наступного дня водій виїхав на поле не попередивши її, тому ці 9 тонн не враховані у видаткову накладену як такі, що пішли зі складу. Про цю недостачу в 9 тонн стало відомо у грудні 2012 року разом з [PERSON], під час перевезення залишку з одного складу в іншій. До відома був поставлений головний агроном [PERSON] з проханням перерахувати накладні та внести відповідні зміни, але він не захотів переробляти уже на той час здані звіти і сказав, що спише ці 9 тонн весною під час внесення міндобрив. Про дані факти вона більше нікого не повідомляла, тому що боялась втратити роботу. З чого вбачається, що відповідач визнала свої неправомірні дії, що призвели до завдання позивачу матеріальної шкоди в розмірі визначеному позивачем. При цьому у судовому засіданні відповідач надала пояснення, що її змусили написати такі заяви та пояснювальні записки. У відповідності до ч. 2 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте у відповідності до зазначених вимог, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що вона такі заяви та пояснювальні записки написала під тиском, а також те, що недостача міндобрива у кількості 9 тонн лише на папері, та те, що це міндобриво було вивезено на поля. Крім того свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що вона виявила недостачу мінеральних добрив, які зникли зі складу під час зміни [PERSON]. Судом також встановлено, що 22 серпня 2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади комірника ПрАТ "Племінний завод Агро-Регіон", на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, в зв'язку із втратою довіри, що підтверджується наказом № 935-к від 22 серпня 2013 року (а. с. 9). Ухвалою від 23 грудня 2013 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Племінний завод «Агро-Регіон» про скасування наказу, стягнення вихідної допомоги, заробітної плати та відпускних, відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено (а. с. 78-83). У відповідності до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (а. с. 78-83). Так, згідно ухвали від 23 грудня 2013 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області, суд обґрунтовано вважав голослівним та відхилив доводи [PERSON] про те, що 9 тонн міндобрив були повторно, без її згоди, вивезені на поля для використання, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження такого факту не було надано, та сам факт повернення з поля вказаної кількості міндобрива в машинах, на який посилається позивачка, за відсутності належно оформлених документів та повернення та подальшої видачі зі складу матеріальних цінностей (а. с. 78-83). Також, згідно із зазначеної ухвали, вбачається, що судом були встановлені обставини, що [PERSON] з власної ініціативи не довела до відома керівництва підприємства про вказані вище обставини та мала намір в майбутньому списати недостачу 9 тонн міндобрива, тобто на весні. Про існування матеріальних цінностей, повернення та видачу яких, за твердженням позивачки, належним чином не було оформлено, остання повідомила лише після того як дізналася про проведення інвентаризації міндобрива на складі у липні 2013 року (а. с. 78-83). Крім того суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON], щодо вивезення 9 000 кг мінеральних добрив на поля, оскільки такі пояснення не знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи. Згідно ст. 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Статтею 131 Кодексу законів про працю України визначено, що працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ст. 132 Кодексу законів про працю України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві Згідно ст. 134 Кодексу законів про працю України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; Відповідно до ст. 135-1 Кодексу законів про працю України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 138 Кодексу законів про працю України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені позивачем в повній мірі, щодо заподіяння відповідачем матеріальної шкоди підприємству, яка під час виконання своїх трудових обов'язків, як особа, яка має повну індивідуальну матеріальну відповідальність допустила втрату ввірених їй матеріальних цінностей у виді мінеральних добрив «Супергагро» НПК 10-26-26, кількістю 7080 кг. З цих підстав суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з цим з відповідача на користь позивача слід стягнути заподіяну нею матеріальну шкоду в розмірі 35 058 гривень 81 копійок. У відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням поданої представником заяви, щодо відмови у поверненні зайво сплаченого судового збору під час подачі позовної заяви, судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача, що становить 350 гривень 59 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved