Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

11.06.2021 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] складено заповіт на користь [PERSON] , однак остання позбавлена можливості оформити право на спадщину за законом у нотаріальному порядку в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Просить суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 15.06.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання на 13.08.2021 року, витребувані матеріали спадкової справи. Ухвалою суду від 13.08.2021 року по справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 09.09.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду в судових засіданнях. Позивач, представник позивача у судовому засіданні позов підтримали повністю, суду пояснили, що померла [PERSON] спочатку склала заповіт на [PERSON] , а пізніше на позивача. За життя [PERSON] [PERSON] викрала у померлої документи на квартиру. Позивача доглядала за померлою, останні місяці проживала з нею, займалася її похованням. Після смерті спадкодавця до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулася [PERSON] та позивачка. До теперішнього часу [PERSON] заповіт не оскаржила, просять позов задовольнити. Представник відповідача Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність та зазначив про відсутність заперечень. Третя особа у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, у день слухання справи звернулася до канцелярії суду з заявою, про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість останнього прибути до судового засідання у зв`язку з карантинними обмеженнями, при цьому жодних доказів на підтвердження повноважень останнього суду не надала, навіть прізвище адвоката у заяві не зазначила. Заперечень за позовом не надала. У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності осіб, що не з`явилися до судового засідання. Вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали провадження, встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про визнання права власності на майно в порядку спадкування і вважає встановленими такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва на право власності на квартиру від 13.01.2000 року, виданого на підставі розпорядження Хортицької райадміністрації від 04.01.2000р. №11, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2020р. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 30.07.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Велигура Г.К., зареєстрований в реєстрі за №433, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповідала [PERSON] , що народилась [INFO] в м.Запоріжжі. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2020 року померла [PERSON] , про що Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) складений відповідний актовий запис №1427. До складу спадкового майна входить квартира за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії спадкової справи №46/2021, до майна померлої [INFO] [PERSON] , до Восьмої запорізької державної нотаріальної контори 16.03.2021 року звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В 11.10.2019 року за реєстровим №2520. 02.04.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Восьмої запорізької державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Велигура Г.К. 30.07.2020 року за реєстровим №433. Постановою державного нотаріуса Восьмої запорізької державної нотаріальної контори Котькорло В.А. від 02.06.2021р. №668/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, яка належала [PERSON] в зв`язку з відсутністю чинного заповіту та правовстановлюючих документів на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса Восьмої запорізької державної нотаріальної контори Котькорло В.А. від 05.06.2021р. №703/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, яка належала [PERSON] в зв`язку з ненаданням 05.06.2021 року документів на спадкове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі ст.1268,1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1ст. 1297 ЦК України). Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч.1ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч. 1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту свого права передбачений законом і відповідає йому. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved