Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Укргазбанк», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: [PERSON] та приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа П. М. про визнання правочину недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 15.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №49/08МК на суму 53 600 доларів США під 14,5% річних на строк до 14.07.2018 року. За заявою позичальника змінено валюту кредитування та 10.05.2011 року між сторонами укладено Додаткову угоду №01 до кредитного договору №49/08МК від 15.07.2008 року та 31.07.2012 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до вищевказаного кредитного договору, якою проведено реструктуризацію кредитного боргу. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №49/08МК від 15.07.2008 року, між ВАТ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки (без оформлення заставної) №49/08МК-01 від 15.07.2008 року, згідно якої в іпотеку передано земельну ділянку площею 0,25 га та об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 125 кв. м, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. На вказаний житловий будинок та земельну ділянку відповідач [PERSON] набув право власності 06.02.2006 року на підставі договору дарування садиби, згідно якого отримав праві власності на нерухоме майно загальною площею 60,40 кв. м., житлова площа 42,00 кв. м. та земельну ділянку площею 0,25 га. На момент укладення договору іпотеки та передачі в іпотеку банку житлового будинку та земельної ділянки 15.07.2008 року на вихованні у [PERSON] перебував неповнолітній син, позивач [PERSON] [INFO], який проживав у вказаному житловому будинку та був там зареєстрований, однак дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки стосовно майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, надано не було. У зв'язку з цим позивач, який став повнолітнім, просив визнати недійсним з моменту його вчинення договір іпотеки (без оформлення заставної) №49/08МК-01 від 15.07.2008 року, із змінами та доповненнями від 10.05.2011 року, укладеного між ВАТ «Укргазбанк» та [PERSON] відносно нерухомого майна та земельної ділянки за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа П. М. за №3002 та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження цього нерухомого майна та земельної ділянки. Стверджував, що цим договором було порушено його житлові права. Рішенням Іршавського районного суду від 10 листопада 2016 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено повністю (а. с.210-215). В апеляційній скарзі [PERSON], від імені якого згідно довіреності діє адвокат Шпуганич В. П., просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Так, суд встановив, що на момент укладення спірного правочину на вихованні у відповідача [PERSON] знаходився неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживав та був прописаний у спірному будинку, іншого житла не мав і не має, однак при оформленні договору іпотеки попередній дозвіл органу опіки і піклування був відсутній. Встановивши це порушення, суд порахував, що вони не є підставою для визнання правочину недійсним у судовому порядку і фактично відмовив позивачеві у захисті його права. При цьому суд застосував ту правову позицію Верховного Суду України, яка до даної справи не має прямого відношення, і не застосував іншої правової позиції, яка у даному випадку мала значення (а. с. 224-230). В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача скаргу підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що факт того, що при оформлені договору іпотеки був відсутній дозвіл органу опіки та піклування і права його довірителя було порушено, як банком, так і законним представником. Нотаріусу також було відомо про те, що дитина прописана у будинку. Іншого житла його довіритель не мав і не має. Отже його права укладеним договором було істотно звужено. На момент укладення цього договору позивач був неповнолітнім, тому оскаржив договрі лише тоді, коли про нього дізнався. Представник відповідача АБ «Укргазбанк» Артимич М. М. скаргу не визнав та просив відхилити з підстав, зазначених у письмовому запереченні (а.с.245-248). Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відмовляючи в задоволені позову [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено доказів того, що укладенням спірного договору іпотеки було порушено його права, у тому числі, майнове право на користування житловим будинком, оскільки з матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору іпотеки вбачається, що предметом іпотеки був не житловий будинок, право на користування яким мав неповнолітній [PERSON], а об'єкт незавершеного будівництва, а сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення договору іпотеки не є підставою для визнання недійсним договору, і тому вважав, що позовні вимоги є безпідставними. На переконання колегії суддів цей висновок не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права. Зокрема, судом встановлено, що 15.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №49/08МК на суму 53 600 доларів США під 14,5% річних на строк до 14.07.2018 року. За заявою позичальника було змінено валюту кредитування та 10.05.2011 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №01 до кредитного договору №49/08МК від 15.07.2008 року та 31.07.2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до вищевказаного кредитного договору, якою проведено реструктуризацію кредитного боргу. Виконання позичальником зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором було забезпечено укладенням між банком та [PERSON] договору іпотеки (без оформлення заставної) №49/08МК-01, посвідченого 15.07.2008 року приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа П. М., зареєстрованого в реєстрі за №3002, згідно п. 2.1 якого предметом іпотеки є: земельна ділянка, кадастровий номер 2121986401:01:001:0008, загальною площею - 0,25 га, надана для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, а також все, що на ній знаходиться, а саме - об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними спорудами, літера А, загальною площею - 125,0 кв. м., процент готовності 83%, літня кухня літ. Б., корівник літ. В., вбиральня літ. Г., свинарник літ. Д., кафе літ. Е процент готовності 96%, огорожа під цифрами 1-5, 8, колодязь під цифрою 4, вимощення під цифрами І-ІІ, які знаходяться в [ADDRESS] (а. с. 19-23). Згідно нотаріально посвідченої заяви про згоду на укладення договору про іпотеку майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності від 15.07.2008 року [PERSON] надала свою згоду на укладання її чоловіком [PERSON] договору про перебачу в іпотеку ВАТ АБ «Укргазбанк» об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки площею 0,25 гектара, розташованих по [ADDRESS] для забезпечення виконання зобов'язань перед банком за кредитним договором (а. с. 26). Водночас, згідно довідки виконавчого комітету Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області №894 від 15.07.2016 року, яка видана [PERSON], мешканці [ADDRESS], в тім, що згідно погосподарської книги сільської ради за 2006-2010 роки, вона дійсно проживала за вказаною адресою і мала слідуючий склад сім'ї: чоловік - [PERSON], [INFO].; дочка - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]; свекруха - [PERSON], [INFO]. (а. с. 33). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO], є: батько [PERSON] та мати [PERSON] Згідно п. 1 договору дарування садиби від 06.02.2006 року [PERSON] - батько позивача , прийняв у дар садибу (житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку). Житловий будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель розташована на території Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області. Житловий будинок саманний, розмір житлової площі 42,00 кв. м., загальна площа 60,40 кв. м. на плані позначений літерою «А», під літерою «Б» - літня кухня цегляна, під літерою «В» - корівник цегляний, під літерою «Г» - вбиральня цегляна, під літерою «Д» - свинарник, побудований із цегли, під літерою «Е» - гараж, побудований з блоків, під номером 1-3 - огорожа металева, під номером 4 - колодязь бутовий (а. с. 27-28). В матеріалах справи відсутні докази, що неповнолітній [PERSON] на час укладання договору іпотеки мав право власності або право користування на жиле приміщення за іншою адресою, ніж адреса спірного житлового будинку. Зазначені докази не були надані також в суді апеляційної інстанції. Таким чином, підтвердженим є той факт, що станом на день укладання договору іпотеки неповнолітній син [PERSON] - [PERSON], [INFO], мав право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - за місцем проживання своїх батьків. Станом на час розгляду справи він продовжує у ньому проживати та іншого житла немає. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна (ч. 1). Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ч. 2). Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону (ч. 3). Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч. 4). Частиною 3 статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16. Відповідно до ст. 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Такий правовий висновок Верховного Суду України викладено у справі №6-589цс16 викладеного в постанові від 06 квітня 2016 року. Враховуючи свої попередні правові позиції Верховний Суд України у постанові від 09 листопада 2016 року в справі за № 668/13508/14-930цс16 , вказав, що при вирішенні справ за позовом і інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку : 1)перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2)враховуючи добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яка є предметом іпотеки, при укладені оспрюваного договору; 3)з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. В даному випадку встановлено, що на момент укладення договору іпотеки (без оформлення заставної) №49/08МК-01 між ВАТ «Укргазбанк» та [PERSON] 15.07.2008 року в житловому будинку, який було передана в іпотеку, мешкав неповнолітній [PERSON] [INFO], іншого житла не мав, і надалі немає, попередній дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки одержано не було. При цьому в судовому засіданні в суді першої інстанції нотаріус Ожеледа П.М. вказав, що в іпотеку було передано об'єкт незаверженого будівництва, а не житловий будинок, який , на думку нотаріуса, не є житлом. ( а.с.211). В судовому засіданні в апеляційній інстанції було встановлено, що в дійсності вказаний житловий будинок, який було одержано відповідачем [PERSON] в дар було добудовано та збільшено його площу до 125,0 кв. м. , що підтверджено й наявними у справі технічними документами. Позивач [PERSON] постійно проживав та був прописаний саме у цьому будинку в [ADDRESS]. Отже в даному випадку підстав вважати, що мала місце очевидна добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яка є предметом іпотеки, при укладені оспрюваного договору, немає. Крім того, колегія враховує, що з позовом про захист свого права звернувся сам [PERSON] в метою захисту власних інтересів у спосіб, який передбачений законом. Колегія також враховує, що житловим правом дитини, що виховується у сім'ї, є не тільки права на користування житлом, але й право на захист житла від правочинів, які можуть погіршити умови проживання дитини. Правовий аналіз положень законодавчих актів, зокрема ст.177 СК України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», та с.3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» свідчать, що будь-який правочин із житлом не можуть вчиняти батьки або особи, які її замінюють, без дозволу органу опіки і піклування. Відповідна норма є імперативною і її дотримання є елементом реалізації позитивного обов'язку держави забезпечити недоторканість житла неповнолітньої особи. За наведених обставин, колегія вважає доведеними факт порушенням майнових прав позивача у даній справі при укладені договору іпотеки в частині нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами. Що стосується передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій розташовано цей житловий будинок, то колегія констатує, що вона є самостійним об'єктом, який має свої самостійній ідентифікаційні ознаки, у т.ч. кадастровий номер. Передача її в іпотеку прав позивача не порушує, отже підстав для визнання недійсним ос пореного договору в частині цієї земельної ділянки немає, За таких обставин оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в зазначеній частині. Враховуючи викладене,

Outcome: partial