Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в своїх інтересах та [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулися до суду з позовом до СФГ "Яна" про розірвання договорів оренди землі. Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вказані земельні ділянки перебувають в користуванні відповідача на підставі договорів оренди землі, укладених між позивачами та відповідачем. Відповідно до п.9 договорів, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки. П.11 договорів передбачає, що орендна плата вноситься до 01 січня наступного року. Однак протягом 2015-2017 років відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати як частково, так і повністю. У зв`язку з цим позивачі, як власники земельних ділянок, просять суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, розірвати договори оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , укладений та зареєстрований 01 вересня 2015 року між відповідачем та [PERSON] ; земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , укладений та зареєстрований 28 вересня 2015 року між відповідачем та [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] ; земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , укладений та зареєстрований 28 вересня 2015 року між відповідачем та [PERSON] ; земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , укладений та зареєстрований 01 вересня 2015 року між відповідачем та [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] В судовому засіданні позивачі надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивачів їх позицію підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що оспорювані договори оренди земельних ділянок були зареєстровані у вересня 2015 року, а отже відповідач почав користуватися ними з 2016 року. Відтак, орендну плату за 2016 рік, згідно умов договорів оренди, позивачі мали б отримати до 01.01.2017 року. Відповідачем неодноразово публікувались оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» щодо необхідності звернення до управління СФГ «Яна» для отримання орендної плати за землю. Однак, позивачі жодного разу не звертались до СФГ «Яна» за отриманням орендної плати. В зв`язку з чим відповідач заперечує проти систематичної несплати ним орендної плати та готовий в будь-який момент виплатити її позивачам. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Між [PERSON] . (орендодавець) та СФГ "Яна" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області і належить орендодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області 14 липня 2005 року. Даний договір оренди був зареєстрований Реєстраційною службою Кодимського РУЮ в Одеській області 01 вересня 2015 року. Між [PERSON] (орендодавець) та СФГ "Яна" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області і належала орендодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області 17 лютого 2004 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Кодимською державною нотаріальною конторою Одеської області, право власності на вказану земельну ділянку перейшло до позивача [PERSON] Даний договір оренди був зареєстрований Реєстраційною службою Кодимського РУЮ в Одеській області 28 вересня 2015 року. Між [PERSON] (орендодавець) та СФГ "Яна" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області і належить орендодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області 14 лютого 2006 року. Даний договір оренди був зареєстрований Реєстраційною службою Кодимського РУЮ в Одеській області 28 вересня 2015 року. Між [PERSON] (орендодавець) та СФГ "Яна" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області і належала орендодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області 07 березня 2012 року. Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області №503/2367/16-ц від 09.02.2017 року право власності на вказану земельну ділянку перейшло до позивача [PERSON] Даний договір оренди був зареєстрований Реєстраційною службою Кодимського РУЮ в Одеській області 01 вересня 2015 року. Позивачі виявили бажання розірвати укладені договори оренди землі у зв`язку з тим, що відповідачем не виконуються умови договору оренди землі, що полягає у невиплаті орендної плати. Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 р. № 161-ХІV (далі Закон № 161-ХІV) визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 161-ХІV, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підстави припинення договору оренди землі визначені ст.ст. 31, 32 Закону № 161-ХІV. Так, одним із випадків припинення договору оренди землі є його розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону № 161-ХІV, який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. 24 Закону № 161-ХІV, яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ст. 21 Закону № 161-ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно зі ст. 13 Закону № 161-ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 цього Закону розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до п. "д" ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до положень ст.651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої п. "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору, тобто лише в разі систематичної несплати орендної плати (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором. Аналогічні правові позиції викладені в Постановах ВСУ від 12.12.2012 року у справі N 6-146цс12 та від 11.10.2017 року у справі N 6-1449 цс 17, від 28.09.2016 р. у справі № 6-977цс16, від 20.06.2018 р. в справі № 392/277/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що договори оренди, належних позивачам земельних ділянок були зареєстровані у вересня 2015 року, тому зазначені земельні ділянки відповідач почав використовувати з 2016 сільськогосподарського року. Відтак, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачам оренду плату за 2016 рік у строк, встановлений пунктом 11 договору, тобто до 01 січня 2017 року. Однак, орендна плата до цього часу не виплачена. Позивачі в судовому засіданні наголосила, що орендна плата відповідачем не сплачена і за 2017-2018 роки. При цьому, представник відповідача надав до суду копії оголошень із газети, в яких повідомлялось, що СФГ «Яна» проводить виплату орендної плати, для отримання якої потрібно звернутися за вказаною в оголошенні адресою. Також представник відповідача, зазначив, що позивачі жодного разу не звертались для отримання орендної плати, в зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості її виплатити, оскільки позивачі проживають за межами с.Тимкове Кодимського району Одеської області, де зареєстровано місцезнаходження відповідача. В зв`язку з цим, представник відповідача вважає, що позивачі не звертались навмисно, маючи на меті розірвання договорів оренди. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, зокрема систематичність несплати орендної плати з вини орендаря, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований, та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed