Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [PERSON] 14 листопада 2014 року взяв у [PERSON] у борг 31500 доларів США, про що відповідачем складено розписку. Оскільки ці кошти були взяті [PERSON] у нього, а передані відповідачу в борг, тому на його вимогу 02 лютого 2015 року між ним та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до цього договору він прийняв на себе право вимоги за вказаною розпискою від 14 листопада 2014 року. Оскільки на вимогу [PERSON], у його присутності, про повернення боргу [PERSON] гроші так і не повернув, тому він звернувся в суд з даним позовом. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 891135 грн. В подальшому [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача повернути 31500 доларів США боргу, а вразі неможливості повернення стягнути з відповідача на його користь 883260 гривень, що по курсу Національного Банку України становить 31500 доларів США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги уточненого позову підтримав, які просив задовольнити та зобов'язати відповідача повернути на користь позивача 31500 доларів США боргу, а вразі неможливості повернення стягнути з відповідача на користь [PERSON] - 883260 гривень, що по курсу Національного Банку України становить 31500 доларів США. Також просив стягнути сплачений судовий збір 3775 грн. 80 копійок. Відповідач та його представник [PERSON] заперечили проти позову та пояснили суду, що кошти [PERSON] надано [PERSON] для бізнесу, який вівся разом з дружиною [PERSON]. Тому вони вважають, що ці кошти не являються позикою. В звязку з цим просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з наданими сторонами доказами і матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З розписки (а.с.26), оригінал якої представник позивача надав суду, вбачається, що дійсно [PERSON] 14 листопада 2014 року взяв у [PERSON] у борг 31500 доларів США. Тобто, суд вважає, що даний договір позики укладено у письмовій формі. Згідно ст.ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України - "За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей." Судом проаналізовано і заяву [PERSON] (а.с.58), нотаріально посвідчену, яку суд вважає, як додатковий доказ на підтвердження позовних вимог та відносно тексту і змісту якої не викликає сумніву. В даній заяві вбачається, що [PERSON] 14 листопада 2014 року взяв у [PERSON] у борг грошові кошти, які останній позичив у [PERSON] При цьому, суд відхиляє і не приймає до уваги пояснення відповідача та його представника в частині того, що відповідач взяв ці кошти для ведення і розвитку спільного бізнесу з дружиною [PERSON], оскільки у розписці написано саме, що [PERSON] "…взяв в борг…" кошти, зазначені у розписці. А у заяві [PERSON] теж нічого не зазначено про будь-які підприємницькі відносини між ними чи його дружиною. Також свій висновок суд мотивує тим, що сторона відповідача не надала суду будь-яких письмових доказів на підтвердження своїх заперечень про перебування сторін в якихось підприємницьких відносинах. Крім того, відповідач не заперечив проти отримання грошових коштів від [PERSON], що означає про укладення договору позики між ними з моменту передання грошей. Відповідно до ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України "Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором." Отже суд вважає, що відповідач не повернув [PERSON] (яким [PERSON] відступлене права вимоги) грошові кошти в сумі 31500 доларів США, як борг згідно договору позики. Позов у частині стягнення судових витрат на користь позивача підлягає задоволенню, оскільки позивачем сплачено судовий збір в сумі 3775 грн. 80 коп., а саме 3654 грн. при подачі позову (а.с.1) та 123 грн. 80 коп. при подачі заяви про забезпечення позову (а.с.8). Адже відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України - "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати." На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved