Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька дитини, за межі державного кордону України. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.11.2003 року. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO] Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17.12.210 року шлюб було розірвано. Довгий час відповідач з родиною не мешкає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліментів не сплачує, участі у вихованні дитини не приймає, син мешкає разом з нею, перебуває повністю на її утриманні. Згоди на виїзд дитини за кордон відповідач не надає. У зв'язку з тим, що дитина потребує оздоровлення та тим, що вона офіційно працевлаштована та не має змоги отримати відпустку у літній період, з метою оздоровлення дитини за кордоном вона надає дозвол на супровід дитини своєму батькові [PERSON], який є дідусем дитини і має право приймати участь у вихованні дитини. За заявами [PERSON] та [PERSON], останнього залучено до участі у справі у якості позивача. Просили дозволити їм виїжджати за межі території України в Російську Федерацію з дитиною [PERSON] без отримання згоди та супроводу його батька [PERSON] та повертатися на територію України строком на один календарний рік від дати набрання рішенням законної сили. Позивачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07 листопада 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2010 року шлюб між ними розірвано (а.с.9). Від даного шлюбу народилась дитина [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 567(а.с.8). Після розірвання шлюбу, дитина залишилася мешкати разом з матір'ю, яка піклується нею та приділяє належну увагу та її здібностей, стану здоров'я тощо. Батько дитини матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, участі у вихованні дитини не дитини не приймає. В наступний час позивачка має намір тимчасово виїхати з малолітньою дитино до Російської Федерації, а також надала згоду на тимчасовий виїзд з території України до Російської Федерації та пересування територією України та у зону АТО з правом перетинання блокпостів, адміністративних кордонів та зон розмежування з 01 серпня 2017 року по 01 серпня 2018 року її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з супроводжуючим [PERSON] - її батьком, але батько дитини, згода якого потрібна при перетині дитиною державного кордону, не надає відповідної згоди. (а.с. 10,11, 12). Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивачів та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, позивачі мають можливість виїхати з дитиною за кордон на відпочинок та оздоровлення, до Російської Федерації. Крім того [PERSON] надала дозвіл на виїзд дитини з території України з [PERSON], однак без згоди відповідача це не можливо. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю, дідусем або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування та виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. У зв'язку з викладеним суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на виїзд її дитини в її супроводі та у супроводі [PERSON] без згоди її батька строком на 1 календарний рік з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved