Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] у судовому порядку звернувся до [PERSON] з позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10.10.2006 року до досягнення повноліття, стягнутих за рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області (справа 2- 246/2006) з нього, [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області по справі 2-246/2006 з нього, [PERSON] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитинивідповідного віку щомісяця, починаючи з 20.10.2006 року і до її повноліття. Він не оспорює та повністю визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , проте на даний час суттєво змінились обставини його життя та сімейний стан, через що він вимушений звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів. 17 серпня 2013 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла його дружина [PERSON] . Після смерті дружини діти перебувають на його повному утриманні. Таким чином на даний час з нього стягують кошти за виконавчим провадженням від 07.12.2006 року аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходів, але неменше 30 % прожиткового мінімуму та ще двоє малолітніх дітей, від другого шлюбу, які повністю перебувають на його утриманні після смерті дружини. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 30.09.2008 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Таким чином, двоє синів від першого та другого шлюбу залишилися на її повному утриманні. Вказала, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів, останній свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. Просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст. 141 СК, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За змістом ст. 180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Спірні правовідносини врегульовані статтею 192 СК України, згідно приписів якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин. По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, або виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо) або відбулась зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. По-друге, зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними. По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи, що аліментні правовідносини існують тривалий час, а матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення, то у сторін періодично може виникати право на звернення до суду з питання щодо зміни розміру аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2006 року по справі № 2-1751/2006 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитинивідповідного віку щомісяця, починаючи з 20.10.2006 року і до її повноліття. Постановою державного виконавця Відділу ДВС Голопристанського РУЮ від 11.12.2006 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів, боржник - [PERSON] , стягувач - [PERSON] . 17 серпня 2013 року позивач, вдруге, зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області 17.08.2013 року, на підставі актового запису № 80. У подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими Виконавчим комітетом Таврійської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , дружина позивача [PERSON] померла [INFO] у м. Нова Каховка Херсонської області. Суд зазначає, що сімейний стан позивача з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів дійсно змінився, однак доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів він суду не надав та в обґрунтування неможливості сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у визначеному рішенням суду розмірі посилався на те, що він є вдівцем і самостійно утримує двох дітей від другого шлюбу і суд погоджується з тим, що позивач зобов`язаний їх утримувати, однак утримання дітей [PERSON] та [PERSON] жодним чином не має здійснюватися за рахунок зменшення коштів на утримання дитини [PERSON] , так як права дітей є рівними та вони мають право отримувати однакове утримання від батька, а тому зменшення розміру аліментів на утримання старшого сина позивача з 1/4 до 1/6 частки всіх видів його доходів, позивачем не обґрунтовано та не є виправданим. При вирішенні даного спору, суд також враховує, що позивач [PERSON] будучи працездатною особою, маючи задовільний стан здоров`я, оскільки не довів протилежне, цілком може надавати своєї дитині матеріальну допомогу в встановленому законодавством рівні. Суд бере до уваги, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.10.2021 року, позивач [PERSON] з 2006 року по грудень 2017 року майже не сплачував аліменти на утримання дитини і лише з січня 2018 р. по липень 2018 р. сплата аліментів стала регулярною та позивачем було погашено заборгованість. Станом на вересень 2021 року позивач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів з серпня 2018 року у розмірі 43322,87 грн. Таким чином, судом встановлено, що у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла у зв`язку із несплатою ним аліментів, присуджених за рішенням суду, а тому у разі зменшення розміру аліментів сплата заборгованості по аліментам на дитину [PERSON] фактично відбудеться за рахунок зменшення коштів на утримання цієї дитини, що, беззаперечно, порушить права дитини на належне утримання. Слід зауважити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку";. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, кошти на утримання дитини стягуються не в частці від заробітку позивача, а в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, тобто у мінімальному розмірі, визначеному ст. 182 СК України. Крім того, відповідач [PERSON] 30.09.2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , чоловік відповідача [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, смерть одного з батьків безумовно змінює матеріальний стан іншого з батьків, оскільки призводить до необхідності самостійно нести всі витрати на утримання неповнолітніх дітей, що в свою чергу є обґрунтованою підставою для зменшення розміру аліментів, які виплачуються платником на користь іншої дитини, проте смерть одного з подружжя сталась у двох сторін по справі, тобто фактично сторони перебувають у рівнозначному положенні. Беручи до уваги, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та з метою забезпечення належних умов життя, достатніх для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, та враховуючи, що зміна сімейного стану позивача та обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, відбулися і у відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2006 року, а тому у задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed