Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначено, що 26 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZV0GA0000000007, згідно з яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 60300 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DZV0GA0000000007 від 26 червня 2008 року, згідно з умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно - 1-кімнатну квартиру загальної площею 38,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 19 березня 2010 року державним виконавцем було накладено арешт на вищевказане майно, обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Також 7 червня 2012 року державним виконавцем було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно і обтяження також було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна. Оскільки договір іпотеки було укладено раніше, ніж винесення постанови про арешт. Тим самим було порушено законні права та інтереси позивача, як іпотекодержателя майна. У зв'язку з чим позивач просив суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON] і є предметом іпотеки, а саме 1-кімнатну квартиру, загальною площею 38,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Відділ державної виконавчої служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZV0GA0000000007, згідно з яким відповідач отримала кредит в сумі 60300 грн. зі сплатою за користування кредитом 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості на строк до 26 червня 2023 року (а.с. 4-10). В забезпечення зобов'язань за кредитним договором 26 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно: 1-кімнатну квартиру загальною площею 38,00 кв. м. житловою площею 19,9 кв.м., а саме в житловому будинку А-5 квартиру [ADDRESS] (а.с.19-23). Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору дарування від 28 серпня 2001 року (а.с.24). На підставі договору іпотеки від 26 червня 2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було зареєстровано заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 7466641), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.26). Згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2014 року [PERSON] має непогашену заборгованість перед публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на загальну суму 204 989 грн. 50 коп. (а.с.72-75). Матеріалами справи підтверджується, що 19 березня 2010 року філією державного підприємства «Інформаційний центр» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 березня 2010 року на квартиру [ADDRESS] було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 9637660) (а.с.26). Також 14 червня 2012 року філією державного підприємства «Інформаційний центр» на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 7 червня 2012 року було накладено арешт на все майно [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 12619058) (а.с.27). Згідно з повідомленням ВДВС Верхньодніпровського районного управління юстиції від 3 березня 2015 року арешт від 19 березня 2010 року було накладено в межах виконавчого провадження № 17941817 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 8514 грн. 82 коп. на користь ВАТ «Плюс Банк». 5 січня 2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 7 червня 2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 32978080 про стягнення з з [PERSON] заборгованості в розмірі 8514 грн. 82 коп. на користь ПАТ «Ідея Банк» та на підставі поставно про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно боржника (а.с.60). Згідно зі ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частинорю 1 ст. 575 Цивільного кодексу України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. З матеріалів справи вбачається, що застава спірної квартири виникла 26 червня 2008 року, тобто раніше ніж було ухвалено рішення про стягнення з боржника, [PERSON], коштів на користь стягувача, ПАТ «Ідея Банк» (правонаступник ВАТ «ПлюсБанк»), яке не є заставодержателем. Частиною 1 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. Договором іпотеки квартири (п. 22) передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушень. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога Іпотекодерждателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до договору. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед іпотекодержателем - публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», яка може бути погашена в тому числі за рахунок майна, переданого в іпотеку, на яке позивач має першочергове право. У зв'язку з чим порушення майнових прав публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» полягає у накладенні державним виконавцем арешту на нерухоме майно, що є предметом іпотеки для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекоодержателем, що є перешкодою та позбавляє позивача реалізувати предмет іпотеки для погашення заборгованості. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна, що є предметом застави з-під арешту, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, а саме сплачений судовий збір (а.с.1), підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved