Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд постановити рішення, яким : стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого відшкодування в розмірі 24067,94 грн. та судові витрати , посилаючись на те, що після проведення виплати потерпілій особі (за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу) у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідач вказаної суми не сплатив, у звязку із чим позивач змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Також інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з'явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що 29.12.2015 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «BMW 520i» н.з. ВН2833ЕО, внаслідок ДТП автомобіль «Volkswagen Jetta» н.з. ВН1953АМ під керуванням [PERSON], отримав пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна шкода відповідачем, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. Ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тобто Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 зазначеного Закону страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У зв'язку з настанням події, передбаченої пп. «А» п. 41.1 ст.41 зазначеного Закону, МТСБУ 06.09.2016 року здійснило виплату належного відшкодування потерпілому у розмірі 24067,94грн. Ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", після проведення виплати Потерпілому у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] Однак, відповідач вказаної суми заборгованості не сплатив. Отже, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 24067,94 грн. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 1600,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved