Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недостовірною, такою, що принижує честь, та гідність [PERSON] інформацію поширену ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА", а саме: - під заголовком "[INFO] ", - під заголовком " [INFO]", - під заголовком " [INFO]", - під заголовком " [INFO] ", А тому позивач просить зобов`язати відповідача ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" спростувати вищезазначену недостовірну інформацію, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог позову зазначає, що з даних статей вбачається, що Відповідач ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" поширив недостовірну інформацію посилаючись на [PERSON] та [PERSON] , що у Нідерландах та Москві відносно Позивача [PERSON] розслідується кримінальна справа про педофілію, за заявою його сестри [PERSON] . Та при поширенні цієї інформації відповідач оприлюднив власні заголовки, та інші власні цитати, щодо причетності Позивача до педофілії. Позивач зазначає, що дана інформація про розслідування кримінальної справи в Нідерландах та Москві відносно Позивача, та причетність його до педофілії є недостовірною та спростовується, зокрема, Рішення Суду Північної Голландії № C/152750877 / NA ZA 18-3998 від 20.03.2019 р., Рішенням Хамовнічеського районного суду міста Москви від 28 лютого 2019 р., Рішенням Хамовнічеського районного суду міста Москви від 25.10.2017 р. № 2-3095/17, Спростування даної інформації самим [PERSON] в ефірі радіопрограми " Своя правда " на радіо " Говорить Москва " (94,8 FM), Довідками про відсутність судимості Позивача. Позивач вважає, що якщо вислови [PERSON] та [PERSON] про звинувачення Позивача в педофілії вже спростовані відповідними рішеннями суду, то поширена Відповідачем ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" інформація у вищезазначених статтях є безпідставною, недостовірною та такою, що підлягає спростуванню. При цьому, внаслідок розповсюдження недостовірної інформації, позивачу завдана моральна шкода, яка оцінюється позивачем, враховуючи резонанс розповсюдженої інформації, та кількості її читачів, в розмір 200 000 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, позивач враховує те, що наслідки поширеної недостовірної інформації постали для нього психотравмуючими, обумовили порушення психоемоційного та психосоціального рівнів існуванні особистості, перешкоджають активній діяльності, впливають на формування суспільної думки, викликали появу негативних психологічних переживань, змінили звичайний ритм життя. Також поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність позивача в громадській думці з точки зору додержання моралі, загальновизнаних правил співжиття, ганьбить його, оскільки спонукає до негативного ставлення до нього, як до людини, яка вчинила негативні дії. Представник відповідача подав до суду відзив (т. 1 а.с. 217-228, 245-247, т.2 ст.64-70), в якому просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність мережі інтернет у його місці перебуванні впродовж 2017-2018 років, крім того, представник відповідача зазначив, що Дарницьким районним судом м. Києва розглядалася справа №753/1759/16 за позовом позивача до [PERSON] , [PERSON] ,ТОВ "Інформаційне агентство ЛІГАБІЗНЕСІНФОРМ", ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" про захист честі, гідності, ділової репутації щодо спростування інформації " [INFO]", а тому відповідач вважає, що [PERSON] знав про інформацію, яку наразі намагається спростувати. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначає, що позивач є політичним діячем, а тому межі дозволеної критики щодо нього є ширшими, а тому просить суд не брати до уваги рішення судів, наданих [PERSON] , виключити з числа доказів відеозапис, наданий позивачем, та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив (т. 2 а.с. 10-17, 138-143),в якому заперечував щодо застосування строків позовної давності, оскільки представник відповідача не надає жодних доказів, що дані статті, що є предметом даного спору, були розміщені саме 05.09.2017 р., 09.09.2017 р., 24.03.2018 р., 26.03.2018 р. а не у 2019 році, враховуючи ту обставину, що доступ до розміщення на даному сайті інформації щодо дати має сам Відповідач, який може зазначити будь яку дату публікації статті. Та наголошує на тому, що позивач довідався про них 20.03.2019 р. однак, будь які докази, що дані статті опубліковані саме у 2017 та 2018 роках відсутні, а інформація про дату на самих статтях жодним чином не підтверджена відповідними доказами, а відтак є лише припущенням, та не більше. Також представник позивача зазначає, що наявність справи № 753/21759/16 жодним чином не доводить того факту, чи міг Позивач слідкувати, та чи слідкував за повідомленнями на веб-сайті www. obozrevatel . com , оскільки в справі № 753/21759/16 предметом розгляду є зовсім інша стаття під назвою « [INFO]» : видео [PERSON] с [PERSON] вызвало скандал в сети», та остаточне рішення в даній справі винесено Верховним судом 24.01.2019 року, до винесення якого Позивач не мав інтерес цікавитись повідомленнями на веб-сайті www. obozrevatel.com . Крім того, Позивач не являється політичним діячем, чи публічною особою. На момент поширення інформації Позивач не здійснював політичної діяльності та не займав жодної політичної посади. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з викладених у відзиві підстав, крім того, просила застосувати строки позовної давності.. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до наступного висновку. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено наступне. [INFO] ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" в Інтернет мережі на сайті Інтернет видання " Обозреватель" за адресою [INFO] , та її переклад на російську мову, за посиланням [INFO]. розмістила статтю під заголовком " [INFO] ", а саме: "У Нідерландах розслідують справу [PERSON] про педофілію: [PERSON] показав докази. Поліція нідерландського міста Алкмар розслідує справу скандального відеоблогера [PERSON] про педофілію. "На [PERSON] є справа про педофілію! Тепер у мене є номер і контакт з інспектором!" - написав у своєму Twitter адвокат [PERSON] . Я в поліції міста Алкмар. На [PERSON] є справа про педофілію! Тепер у мене є номер і контакт з інспектором! ахахахахаха [INFO] ([INFO] ) [INFO] За його словами, [PERSON] три місяці "сидів" в Алкмарі . Блогера він називає "любителем дитячого порно "." Тепер я забезпечу контакт між поліцією Алкмара , МВС України та литовським Департаментом міграції. Те, що я дізнався про [PERSON] з тих документів, що я отримав, свідчить про нього, як про аморального типа, брехуна і пересічного мерзотника!" - зазначив [PERSON] ".(т. 1 а.с. 27-35). [INFO] ТОВ « ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» в Інтернет мережі на сайті Інтернет видання " Обозреватель" за адресою [INFO] , та її переклад на російську мову, за посиланням [INFO]. розмістила статтю під заголовком " [INFO]", а саме: " Він повідомив про свій намір проінформувати міністерство внутрішніх справ Литви про кримінальну справу, відкриту на [PERSON] в Нідерландах - йому інкримінується зберігання дитячої порнографії і крадіжка. "Я оформив всі документи, і буду їх направляти, а далі вони (МВС Литви і поліція Нідерландів. - Ред.) вже нехай комунікуються і вирішують, чи припустимо йому мати статус біженця за наявності відкритого провадження", - зауважив адвокат. [PERSON] нагадав про те, що в 2013 році сестра [PERSON] [PERSON] , яка проживає в Нідерландах, подала на нього заяву в місцеву поліцію. "Специфіка голландського кримінального законодавства полягає в тому, що, якщо на тебе подано заяву, це і є кримінальна справа, і поки вона не закрита, вона має номер і діє". Як писав " Обозреватель ", раніше [PERSON] повідомив про те, що поліція нідерландського міста Алкмар розслідує справу скандального відеоблогера [PERSON] про педофілію. "На [PERSON] є справа про педофілію! Тепер у мене є номер і контакт з інспектором!" - написав адвокат в своєму Twitter". (т. 1 а.с. 36-41) - [INFO] ТОВ « ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» в Інтернет мережі на сайті Інтернет видання " Обозреватель" за адресою [INFO] та її переклад на російську мову, за посиланням [INFO], розмістила статтю під заголовком " [INFO]", а саме "Час пішов": сестра [PERSON] звинуватила його в педофілії. Сестра скандального відеоблогера [PERSON] подала заяву в московську поліцію із звинуваченнями пропагандиста в сексуальному злочині. "Отже, сестра [PERSON] в Москві . Тепер на нього є заява по cт. 135 КК РФ (розпусні дії) в СК. Чекаємо на його приїзд в Москву. Ласкаво просимо! А якщо не приїде, то педофіл. Час пішов", - повідомив на своїй сторінці в Facebook адвокат [PERSON]. Хочу попередити [PERSON] (передайте йому, а то педо-експерт мене забанив), що якщо він не з`явиться в СК РФ, то наступною я привезу в Москву його неповнолітню племінницю [PERSON] . Їй є, що розповісти. Привіт йому від неї", - написав він. Як повідомляв "Обозреватель", у вересні 2017 року поліція нідерландського міста Алкмар розслідувала справу [PERSON] про педофілію. [PERSON] тоді розповів, що пропагандист три місяці "сидів" у місті" (т.1 а.с. 42-51) [INFO] ТОВ « ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» в Інтернет мережі на сайті Інтернет видання " Обозреватель" за адресою [INFO] та її переклад на російську мову, за посиланням [INFO] , розмістила статтю під заголовком " [INFO] ", а саме: У контексті історії зі звинуваченням блогера в педофілії адвокат нагадав про те, що в липні 2017 [PERSON] подав у відношенні нього заяву до Слідчого комітету РФ за статтею 128 - про наклеп. "Він звинуватив мене в тому, що я в ефірі радіостанції " Говорить Москва ", відповідаючи на запитання слухача сказав правду про те. що є справа, по якій він проходить ". "Я вважаю, що люди, нарешті, повинні зрозуміти, що вони мають справу з відвертим кримінальним злочинцем, шахраєм, людиною, у якої немає принципів, яка за гроші робить все що завгодно. І моральний рівень цього любителя кіндерпорно, як його звинуватила сестра, саме такий", - резюмував адвокат. Як писав "Обозреватель", раніше [PERSON] повідомив про те, що сестра відеоблогера [PERSON] подала заяву до московської поліції із звинуваченнями пропагандиста в сексуальному злочині. "Отже, сестра [PERSON] в Москві . Тепер на нього є заява по cт. 135 КК РФ (розпусні дії) в СК. Чекаємо приїзду в Москву. Ласкаво просимо! А якщо не приїде, то педофіл. Час пішов", - повідомив він на сторінці в Facebook (т. 1 а.с. 52-57). Відповідно до рішення Суду Північної Голландії Рішення № C/15/2750877 / NA ZA 18-398 від 20.03.20119 р., офіційний переклад якого було здійснено з нідерландської мови на українську мову перекладачем Сорокіною А.О. 05.11.2019 року, та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А., зареєстровано в реєстрі за №29584, позов [PERSON] задоволено та: встановлено що [PERSON] здійснила протиправну дію щодо Позивача; Зобов`язано [PERSON] припинити публікувати заяви, що Позивач являється педофілом, активно займається педофілією та (виготовляє) дитячу порнографію; Зобов`язано [PERSON] видалити з Інтернету дані звинувачення; зобов`язано [PERSON] публічно спростувати, дану інформацію, та розмістити в YouTube та Facebook текст спростування наступного змісту: Спростування: Рішенням суду Північної Голландії від 20 березня 2019 року було визнано, що я діяла протиправно, роблячи свої заяви про пана [PERSON] , розміщені на YouTube та Facebook [INFO], [INFO], [INFO] [INFO], [INFO], [INFO] та [INFO], де зазначалось, що він педофіл і активно займається педофілією та (виготовленням) дитячої порнографії. Немає достатньої фактичної підстави для цим серйозних звинувачень. Суддя наказав мені розмістити це спростування» (т. 1 а.с. 58-78). Рішенням суду Північної Голландії № С/15/291091/НАZA 19/458 від 11.09.2019р., офіційний переклад якого було здійснено з нідерландської мови на українську мову перекладачем Сорокіною А.О. 05.11.2019 року, та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А., зареєстровано в реєстрі за №29578, за вищезазначені висловлювання суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30 000 євро. (т. 1 а.с. 79-84). Рішенням Суду Північної Голландії № С/15/288918/KG ZA 19-337 від 24.06.2019р., офіційний переклад якого було здійснено з нідерландської мови на українську мову перекладачем Сорокіною А.О. 05.11.2019 року, та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А., зареєстровано в реєстрі за №2957881,суд збільшив вимоги до [PERSON] , які по суті аналогічні рішенню суду № C/15/2750877 / NA ZA 18-398 від 20.03.20119р. (т. 1 а.с. 85-92). Рішенням Хамовницького районного суду міста Москви від 28 лютого 2019 р. № 2-309/19, офіційний переклад якого було здійснено з російської мови на українську мову перекладачем Кобозевою С.В. , та посвідчено 31.10.2019 року тимчасом виконуючою обов`язки нотаріуса м. Москва Холоденко Н.Ю.., зареєстровано в реєстрі за №77/856-н/77-2019-11-111, задоволено позов [PERSON] та: зобов`язано [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, опубліковану ним в період з [INFO] по [INFO] в соціальній мережі "Твіттер" про причетність [PERSON] до скоєння злочинів сексуального характеру відносно неповнолітніх і про те що [PERSON] являеться педофілом, шляхом розміщення в соціальній мережі Твіттер тексту такого змісту: «Мною [PERSON] в період часу з [INFO] по [INFO] неодноразово були поширені відомості про те, що [PERSON] являється педофілом, педо-експертом, чадосластцем, педо-онаністом, педо-блогеером, що стосовно нього є справа щодо педофілії в Україні, Голандії та заяву про вчинення розпусних дій Москві . Зазначені відомості являються недостовірними, голослівними, помилковими твердженнями, що не мають під собою доказів. [PERSON] не привертати у справі про педофілію і педофілом не являється. Доказів зворотного в моєму розпорядженні немає.», зобов`язано [PERSON] виплатити [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 рублів. Згідно відмітки на даному рішенні суду, законної сили воно набрало 28 липня 2019 р. (т. 1 а.с. 100-123, т.2 а.с. 18-30). Рішенням Хамовницький районний суду міста Москви від 25.10.2017 р. № 2-3095/17, офіційний переклад якого було здійснено з російської мови на українську мову перекладачем Кобозевою С.В. , та посвідчено 31.10.2019 року тимчасом виконуючою обов`язки нотаріуса м. Москва Холоденко Н.Ю., зареєстровано в реєстрі за №77/856-н/77-2019-11-112, задоволено позов [PERSON] , та відповідно яким суд зобов`язав [PERSON] спростувати відомості, що [PERSON] проходить як підозрюваний в справі про педофілію. (т. 1 а.с. 124-136, т.2 а.с.31-36) Відеозаписом (т. 1 а.с. 137) підтверджується факт того, що [PERSON] виконав дане рішення суду, та, в ефірі радіопрограми « Своя правда » на радіо «Говорить Москва » (94,8 FM), сам спростував поширену вищезазначену ним інформацію, та зазначив в ефірі радіо, що його відомості, що " [PERSON] проходить по справі про педофілію є недостовірною інформацією, та що [PERSON] не притягувався в справі про педофілію." Довідкою Поліції Північної Голландії від 07.03.2018 р . становлено, що [PERSON] не скоїв жодного злочину. (т. 1 а.с. 141-147) Відповідно до довідки Посольства України в Литовській Республіці від 24.10.2019 р. № 61210/71/ВКЗ/500-2528 встановлено, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався (т. 1 а.с. 148). Згідно Висновку Експерта № 1-20/11 від 20.11.2019 р. Українського центру судових експертиз, за результатами проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи текст вищезазначених статей на сайті " Обозреватель ", містять висловлювання в яких наявна негативна інформація щодо особи [PERSON] , та викладені у формі фактичних тверджень.(т. 1 а.с. 149-166) Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. У ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Як визначено статтею 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Частиною 1 статті 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Згідно частини 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України. Відповідно ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності». Відповідно ч.1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Такий обов`язок перевіряти перед поширенням інформації, стосується всіх осіб, зокрема журналістів, і будь-яких способів поширення інформації, у тому числі через мережу Інтернет. Не перевіряти, та не нести відповідальності за поширення недостовірної інформації, можна лише в разі поширення інформації, отриманої з офіційних джерел. Відповідно ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Отже, інформація, що була повідомлена посадовою особою органу державної влади, органу місцевого самоврядування в межах її повноважень і через офіційні джерела (зокрема, офіційні сторінки таких органів у мережі Інтернет), вважається достовірною, і особа не має відповідати за наслідки поширення такої інформації. В усіх інших випадках саме на особу, що поширює інформацію, покладається відповідальність за її розповсюдження та обов`язок перевіряти її достовірність. Це стосується навіть тих випадків, коли особа поширює вже створену кимось іншим інформацію, зокрема перепощує таку інформацію на власному ресурсі в мережі Інтернет. Згідно ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заяв листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є її вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Вищезазначені норми встановлюють обов`язок спростування недостовірної інформації, що розповсюджена відповідачем. Згідно з ст. 47 Закону України "Про інформацію" відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчинені таких порушень, як надання інформації, що не відповідає дійсності, поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Положеннями п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування недостовірної інформації згідно з частиною сьомою статті 277 ЦК України здійснюється у такий спосіб, у який вона була поширена. Оскільки негативна та недостовірна інформація поширена у мережі Інтернет, то позовні вимоги заявляються до юридичної особи, як такої, що створили технологічну можливість та умови для її поширення, та власне і поширила недостовірну інформацію. Відповідно ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Відповідно абзацу 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі). Європейський суд з прав людини дотримується такого ж розуміння щодо осіб, відповідальних за поширення інформації в Інтернеті. Так, зокрема, в рішенні у справі Delfi AS проти Естонії (Delfi AS v. Estonia) (заява № 64569/09) від 10.10.2013 зазначено: «110. Суд передусім зазначає, що можливості, які Інтернет надає користувачам для самовираження через створюваний ними контент, служать унікальною платформою для реалізації ними права на свободу самовираження. Цей факт є незаперечним і Суд визнав його у своїх попередніх рішеннях (див. рішення у справах «AhmetYэldэrэm проти Туреччини», № 3111/10, § 48, ECHR 2012, та «TimesNewspapersLtd (№№ 1 і 2) проти Сполученого Королівства», №№ 3002/03 і 23676/03, § 27, ECHR 2009). Однак поряд з цими перевагами існують також і певні ризики. Дифамаційні та інші висловлювання явно протиправного характеру, включно з ворожими висловлюваннями, і такі, що підбурюють до насильства, можуть як ніколи раніше поширюватися у світовому масштабі за лічені секунди, а інколи залишаються стійко присутніми в мережі Інтернет. Ці дві суперечливі реалії є центральним аспектом цієї справи. З огляду на необхідність захисту цінностей, які лежать в основі Конвенції, та однакової поваги до прав, гарантованих статтею 10 і 8 Конвенції, слід забезпечувати баланс, який зберігає суть обох прав. Отже, хоча Суд визнає можливість отримання завдяки Інтернету важливих переваг для реалізації права на свободу вираження поглядів, він бере до уваги й те, що притягнення до відповідальності за дифамаційні та інші протиправні висловлювання має, у принципі, й далі залишатися ефективним засобом юридичного захисту в разі порушення особистих прав». У згаданій справі Європейський суд визнав правомірним притягнення національними судами Естонії інформаційного порталу до відповідальності за образливі коментарі читачів під статтею. Відповідно ст. 37 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Вищезазначена правова позиція, щодо притягнення до відповідальності за поширення недостовірної інформації другоджерелом, також чітко закріплена судовою практикою. Зокрема, Ренійський районний суд Одеської області рішенням № 510/1625/16-ц від 15.06.2017 р. http://reyestr.court.gov.ua/Review/68313410 зобов`язав спростувати недостовірну інформацію другоджерело, та при цьому зазначив: «Так, діюче законодавство звільняє від відповідальності лише за поширення офіційної інформації з офіційного джерела (відповіді на інформаційний запит щодо доступу до офіційних документів і запит щодо надання письмової або усної інформації відповідно до вимог Закону України "Про інформацію", а також інформації, яка поширювалася державним органом за його ініціативою - через офіційні виступи посадових осіб ). Тобто, веб-сайт на який посилається відповідач по справі, як на джерело інформації, не є офіційним та відповідно до цього, при розповсюдженні інформації відповідачі по справі повинні були перевірити її достовірність та уникнути можливість принизити честь, гідність та ділову репутацію особи, якої ця інформація стосується». Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 р. у справі № 910/3141/18, суд зобов`язав всіх відповідачів вилучити недостовірну інформацію. Колегія суддів прийшла до висновку, що застосування прямих посилань на оригінал статті та на її місце розміщення у мережі Інтернет, і з безпосереднім цитуванням частин тексту, не звільняє власників веб-сайтів від обов`язку спростувати недостовірну інформацію. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Крім цього, положеннями частини п`ятої статті 9 КПК України імперативно встановлено, що Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). Згадування прізвища Позивача в контексті розслідування кримінальних справ до яких він не має жодного відношення прямо свідчить про суттєве втручання в його права та законні інтереси. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом було встановлено, що з даних спірних статей вбачається, що Відповідач ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" поширив недостовірну інформацію посилаючись на [PERSON] та [PERSON] , що у Нідерландах та Москві відносно Позивача [PERSON] розслідується кримінальна справа про педофілію, за заявою його сестри [PERSON] . Та при поширенні цієї інформації відповідач оприлюднив власні заголовки, та інші власні цитати, щодо причетності Позивача до педофілії, оскільки будь-яких доказів, зокрема, вироку суду, чи будь який інший офіційний документ, який би підтверджував вину Позивача у вчиненні сексуальних злочинів (педофілії), чи документів що доводять наявність розслідування кримінальної справи щодо Позивача по педофілії відповідачем суду не надано. Більш того, суд вважає, що поширена Відповідачем ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" інформація на веб-сайті "ОБОЗРЕВАТЕЛЬ" про причетність Позивача до педофілії, та розслідування відносно нього справи про педофілію, прямо суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, оскільки вина у вчиненні злочину має бути встановлена обвинувальним вироком суду, а тому суд погоджується з твердженням представника позивача, що згадування прізвища [PERSON] в контексті розслідування кримінальних справ до яких він не має жодного відношення прямо свідчить про суттєве втручання в його права та законні інтереси. В той же час, у Відповідача ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" відсутні будь які докази наявності кримінальної справи та розслідування справи про педофілію відносно Позивача [PERSON] висловлювання [PERSON] та [PERSON] вже спростовані вищезазначеними рішеннями судів, а саме Рішення Суду Північної Голландії № C/152750877 / NA ZA 18-3998 від 20.03.2019 р., Рішенням Хамовнічеського районного суду міста Москви від 28 лютого 2019 р., Рішенням Хамовницького районного суду міста Москви від 25.10.2017 р. № 2-3095/17, а також спростування даної інформації самим [PERSON] в ефірі радіопрограми " Своя правда " на радіо " Говорить Москва " (94,8 FM) (що Позивач проходить по справі про педофілію, та що Позивач притягувався в справі про педофілію) та Довідками про відсутність судимості Позивача, що підтверджує відсутність відносно Позивача кримінальних проваджень про педофілію. Судом встановлено, що вищезазначена інформація поширена відповідачем є поширенням фактичних даних, а не оціночним судженням. Відповідно Відповідач у поширеній ним інформації саме стверджував про вчинення правопорушень, а не припускав чи зазначав про таку ймовірність чи можливість. Представник відповідача в своєму відзиві посилаєтьяя на адвокатське опитування (т. 2 а.с.71-74). разом з тим, суд вказані докази до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджують та не спростовують обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову та не стосуються предмету спору. Крім того, суд критично ставиться до твердження відповідача стосовно того, що позивач являється публічною особою, оскільки відсутні будь які рішення суду на момент поширення відповідачем інформації про публічність особи позивача, більш того в рішенні, на яке посилається відповідач (№ 757/53994/17-ц), позивача названо не публічною особою, а публічним блогером, а відтак відсутні докази, що межі поширеної критики щодо [PERSON] є ширшими в розумінні чинного законодавства України. Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» дає визначення поняттям «іноземні публічні діячі» та «національні публічні діячі». Згідно ст. 1 даного закону іноземні публічні діячі: фізичні особи, які виконують або виконували протягом останніх трьох років визначені публічні функції в іноземних державах. Національні публічні діячі - фізичні особи, які виконують або виконували протягом останніх трьох років визначені публічні функції в Україні, а саме: Президент України, Прем`єр-міністр України, члени Кабінету Міністрів України; перші заступники та заступники міністрів, керівники інших центральних органів виконавчої влади, їх перші заступники і заступники; народні депутати України; Голова та члени Правління Національного банку України, члени Ради Національного банку України; голови та судді Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів; члени Вищої ради правосуддя, члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, члени Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; Генеральний прокурор та його заступники; Голова Служби безпеки України та його заступники; Директор Національного антикорупційного бюро України та його заступники; Голова Антимонопольного комітету України та його заступники; Голова та члени Рахункової палати; члени Національної ради з питань телебачення і радіомовлення України; надзвичайні і повноважні посли; Начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, начальники Сухопутних військ України, Повітряних Сил України, Військово-Морських Сил України; державні службовці, посади яких належать до категорії "А"; керівники обласних територіальних органів центральних органів виконавчої влади, керівники органів прокуратури, керівники обласних територіальних органів Служби безпеки України, голови та судді апеляційних судів; керівники адміністративних, управлінських чи наглядових органів державних та казенних підприємств, господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків; керівники керівних органів політичних партій та члени їх центральних статутних органів; Посилання відповідача на той факт, що скриншоти статтей, наданих позивачем, не підтверджують факт розміщення спірної інформації на сайті, не знайшли свого підтвердження, оскільки ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" жодним чином не доводить недійсність долучених до позовної заяви зображень статей на відповідних додатках з скріншотами, більш того клопотань про проведення експертизи на відповідність скриншотів статтей представником відповідача заявлено не було. Верховний Суд в Постанові від 27.11.2018 р. № 924/242/18 зазначив, що роздруковані скріншоти - це письмові докази. В ухвалі Апеляційного суду м. Києва у справі №757/16817/16 від 17.05.2017 р., спростовуючи доводи відповідача про його скрутне майнове становище, суд послався на роздруківку з його соціальної мережі, з якої вбачається, що відповідач багато подорожує. Апеляційний суд м. Києва у справі № 22-9597 встановив, що «… факт використання твору був доведений позивачем шляхом надання суду письмового доказу - копії роздруківки сторінки з належного відповідачу сайту forum.com.ua , яка містить кольорове зображення твору образотворчого мистецтва - карикатури під назвою « [INFO] ». Постанова Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-13438/12/2670 від 21.02.2013 р., якою позов задоволено і в якості належних доказів суд прийняв прінт-скріни (фотознімки екрану монітору користувача) сторінок в Facebook та Twitter. Що стосується поданого клопотання представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом, передбачений ст.258 ЦК України, в якому останній зазначає, що Позивачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність мережі Інтернет у його місці перебуванні впродовж 2017-2018 років, а також, що Дарницьким районним судом м. Києва розглядалася справа №753/1759/16 за позовом позивача до [PERSON] , [PERSON] ,ТОВ «Інформаційне агентство ЛІГАБІЗНЕСІНФОРМ», ТОВ «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» про захист честі, гідності, ділової репутації щодо спростування інформації « [INFO]», а тому відповідач вважає, що [PERSON] знав про інформацію, яку наразі намагається спростувати, то суд вважає його необгрунтованим. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про спростування недотовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ч. 1ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Враховуючи, що недотримання Позивачем встановленого законом строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів обумовлено наявністю об`єктивних обставин та причин, які є поважними, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк для звернення з даним позовом виходячи з наступного. Відповідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Рішення Суду Північної Голландії № C/152750877/NA ZA 18-3998 від 20.03.2019р., Рішенням Хамовницького районного суду міста Москви від 28 лютого 2019р., доводять, що Позивачем [PERSON] було пред`явлено позовні вимоги до першоджерел поширення недостовірної інформації, зокрема до [PERSON] та [PERSON] . Тобто, в силу ч. 2 ст. 264 ЦПК України позовна давність по вищезазначеним статтям переривається, в силу того, що Позивачем були пред`явлені позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] , щодо поширеної ними інформації, яка згодом була опублікована також на веб-сайті Відповідача ТОВ «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА». Відповідно ч. 3 ст. 264 ЦПК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. А відтак, перебіг позовної давності для позивача починається заново. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з п. 3 Постанови ВСУ вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу, а також іншим способом згідно зі змістом цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. У цьому випадку, позивач вважає, що найбільш ефективним способом захисту права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації буде спростування недостовірної інформації в порядку, визначеному ст. 277 ЦК України, та відшкодування моральної шкоди. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція «приватного життя» є широким терміном і не піддається вичерпному визначенню. Дане визначення охоплює фізичну та психологічну або моральну цілісність особистості (рішення від 26 березня 1985 року по справі «X and Y v. The Netherlands», рішення від 16 грудня 1997 року по справі «Raninen v. Finland») і іноді може включати аспекти фізичної та соціальної ідентичності особистості (рішення від 07 лютого 2002 року по справі «Mikulic v. Croatia»). В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово визнавав репутацію (рішення від 19.09.2006 р по справі «White v. Sweden», рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Pfeifer v Austria»), а також честь особи (рішення від 4 жовтня 2007 року в справі «Sanchez Cardenas v. Norway») як складову права на повагу до приватного життя. Зокрема, в пункті 35 рішення у справі «Pfeifer v Austria», Європейський суд з прав людини констатував, що репутація особи є частиною його особистої ідентичності та психологічної цілісності, а тому відноситься до сфери її приватного життя і підлягає охороні. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна; приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст. 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до п. 27 Постанови ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року 1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність позивача в громадській думці з точки зору додержання моралі, загальновизнаних правил співжиття, ганьбить його, оскільки спонукає до негативного ставлення до нього, як до людини, яка вчинила негативні дії, а тому оцінює її розмір в 10 000,00 гривень. Що стосується судових витрат, то суд стягує з відповідача на користь позивача лише підтверджені судові витрати, а саме Судовий збір за подання даного позову в розмірі пропорційному до задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди - 265,25 грн., витрати за проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, оплачено згідно квитанції № ПН3472 від 11.11.2019 р. на підставі рахунку № 1-06/11 від 06.11.2019р., та підтверджено Актом виконаних робіт від 20.11.2019р. та самим висновком від 20.11.2019р. - - 25000 грн. -витрати - за послуги перекладу рішеннь Суду Північної Голландії № C/15/2750877 / NA ZA 18-398 від 20.03.20119р., № С/15/291091 / НА ZA 19/458 від 11.09.2019р., № С/15/288918/KG ZA 19-337 від 24.06.2019р. Довідки Law & More від 16.10.2019р., що підтверджується квитанцією № ЕС-244935 - 12450 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial