Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд спільних з відповідачем дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за межі України у її супроводі до країн Германії, Росії, Казахстану за судовим рішенням без згоди батька. В процесі розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд спільних з відповідачем дітей на період літніх канікул з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року до Германії у її супроводі без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 10.09.2013 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу їх спільні діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Вона бажає виїхати з дітьми за межі України з метою оздоровлення та на відпочинок, однак відповідач у добровільному порядку нотаріально посвідчену згоду не надає, що унеможливлює добровільно вирішити це питання. З метою захисту прав неповнолітніх дітей позивач просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд спільних з відповідачем дітей на період літніх канікул з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року до Германії у її супроводі без згоди батька. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вважав, що виїзд дітей за межі України не буде сприяти їх духовному та культурному розвитку, несе загрозу через небезпеку в політичному становищі у світі, а молодша дитина ще занадто мала для тривалих подорожей. Їх бабуся влітку кожного року приїжджає до міста Маріуполя, тому немає необхідності їхати до неї в Германію. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради залишила вирішення питання про задоволення позову на розсуд суду. Суд, вислухавши сторін, та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який, як вбачається рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.09.2013 року, було розірвано (а.с. 14). Під час знаходження у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 10-11). Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянина України" від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На теперішній час, у зв'язку із необхідністю оздоровленням дітей, позивач бажає та має можливість виїхати з дітьми до Германії на період літніх канікул, однак відповідач не надав нотаріально засвідченої згоди на вивезення дитини без поважної причини. За таких обставин, суд, з метою дотримання інтересів неповнолітніх дітей, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved