Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування 1/3 частини квартири не дійсним, поновлення право власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2006 року. Рішенням Пролетарського райсуду м. Донецька від 26.09.2011 року шлюб між ними розірваний. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] 26.08.2011 року виїхала на постійне місце мешкання в м. Торез, де й проживає постійно за адресою: [ADDRESS] 13.01.2012 року [PERSON] подарувала свою 1/3 частку квартири, яка розташована у [ADDRESS] своїй матері [PERSON] по договору дарування від 13.01.2012 року, посвідченому Торезькою державною нотаріальною конторою. 16.01.2012 року [PERSON] отримала від БТІ м. Тореза довідку про те, що станом на 16.01.2012 року за нею нерухомого майна не зареєстроване та стала пред'являти цю довідку до Пролетарського районного суду м. Донецька по цивільним справам за її позовом до нього про вселення у будинок [ADDRESS] При оформленні вказаного договору дарування 1/3 частки квартири, [PERSON] порушила права проживання їх дитини в даній квартирі. При оформленні договору дарування відповідач [PERSON] приховала від нотаріуса фактичне проживання їх дитини в цій квартирі з 26.08.2011 року, таким чином уникла отримання відмови від органів опіки та піклування м. Тореза. Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, а тому для відчуження нерухомості без згоди органу опіки та піклування, залежно від реєстрації у відчужуваному майні, не допускається. [PERSON] приховала від нотаріуса той факт, що шлюб між ними розірваний, спільно не проживають, дитина проживає з нею. Також нотаріус не з'ясував його (позивача) думку щодо відчуження [PERSON] 1/3 частки вказаної квартири, чим порушила права дитини на проживання в цій квартирі разом з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] і з 26.08.2011 року там не проживають. Вони добровільно, без всякого примусу виїхали, [PERSON] автомашиною вивезла усі свої особисті речі, меблі, речі дочки. Вони постійно проживають за адресою: [ADDRESS] Таким чином, в результаті зловживання зі сторони [PERSON] порушені права та інтересів його дочки [PERSON], [INFO], на проживання у [ADDRESS]. Просив визнати недійсним договір дарування 1/3 частки вказаної квартири від [PERSON] [PERSON], поновити право власності на 1/3 частину даної квартири за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.2001 р., виданого ГХК "Торезантрацит", стягнути з [PERSON] судові витрати (а.с.2-3,18). Ухвалою суду від 10.01.2014 року державний нотаріус Торезької державної нотаріальної контори Кулакова В.Р. залучена як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (а.с.98,102,103). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, до суду надала письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, свої доводи викладає у письмових запереченнях, просила їх врахувати при винесення рішення по справі; у судове засідання з'явитися не може, просила розгляд справи проводити без її участі. (а.с.35). У письмових запереченнях [PERSON] вказала, що твердження позивача не відповідають фактичним обставинам. В порушення п.4 ч.2 ст.364 ЦПК України позивач не вказав в якості сторони по справі малолітню дочку [PERSON], [INFO], в інтересах якої вона як законний представник виступала в судовому засіданні. В порушення ЦПК України не надав суду докази, підтверджуючі зазначені ним обставини. Наданий ним акт обстеження житлово-побутових умов по [ADDRESS] від 05.09.2011р. не можна приймати до уваги, він є неналежним доказом, оформлений неналежно: складений тільки одним депутатом, без участі не менше двох свідків, за змістом не містить інформації про стан житлово-побутових умов за вказаною адресою. Після того, як позивач і його сім'я вигнали її з дому, вона постійно проживала та проживає з дочкою по [ADDRESS] де проживає її мати, її брат, який переніс туберкульоз. Вона з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] але за місцем своєї основної реєстрації проживати не можуть, так як позивач та його сім'я вигнали їх з даного будинку в серпні 2011 року. Починаючи з цього періоду час вони змушені звертатися до суду, щоб вселитися в вказане житлове приміщення. З приводу цього вона пояснює, що 30.09.2006 року вона з [PERSON] уклала шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], 26.09.2011 шлюб між ними розірвано. У період шлюбу вони з [PERSON] проживали в будинку, який належав останньому на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2000 року, і в якому 17.02.2007 року вона зареєстрована. По договору дарування від 13.10.2008 року [PERSON] подарував цей будинок своєму батькові [PERSON], а той у свою чергу 04.11.2011 року подарував цей будинок своїй доньці [PERSON] Все це робилося навмисно, з метою, щоб будь-яким способом позбавити її та дочку права на проживання в даному будинку. З приводу неправомірних дій позивача та його сім'ї вона зверталася до суду. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 28.11.2012 року та додатковим рішенням суду від 20.06.2013 року визнаний недійсним договір дарування спірного будинку між її колишнім чоловіком і його батьком, відновлено право власності [PERSON] на вказане домоволодіння. Ці рішення суду набрали законної сили, тому всі обставини, встановлені ними на підставі ст.61 ч.3 ЦПК України не підлягають доказуванню. Рішенням суду встановлено, що їх неповнолітня донька проживала в спірному домоволодінні з дня народження і до 26.08.2011 року разом з ними (її батьками), іншого житла на праві власності або користування у дитини не було, а тому вона мала право користуватися цим житлом. Зазначені обставини не оспорювалися сторонами по справі та підтверджені свідченнями свідків, амбулаторною картою дитини. Також рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 05.09.2013 року її позов про вселення її і їх дочки в спірне домоволодіння задоволено, рішення суду вступило в законну силу і обставини, встановлені рішенням суду не підлягають доведенню. Даним рішенням встановлено, що її від'їзду з спірного будинку в серпні 2011 року передували конфлікти з [PERSON] та його батьками, до цього висновку суд дійшов на підставі пояснень сторін, свідків. Допитаний свідок - водій, який здійснював перевезення її речей з спірного будинку в м. Торез в серпні 2011 року пояснив, що перевезти її речі його попросив [PERSON], він оплатив перевезення, завантажив речі в автомобіль, при цьому попросив здійснити перевезення речей за два дні до переїзду, тобто її колишній чоловік і його батьки заздалегідь спланували її переїзд, про який вона навіть не припускала, що також підтверджує те, що вона добровільно не покидала спірне домоволодіння. Що стосується порушення житлових прав дитини, то її дочка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що позивачу добре відомо, при цьому саме з вини позивача та його батьків ні вона, ні її дочка не могли проживати за місцем своєї реєстрації та знаходження більшої частини їх майна, місцем їх з дочкою вимушеного проживання було і є по теперішній час домобудівництво, розташоване за адресою: [ADDRESS] проживає також її мати, брат зі своєю сім'єю, при цьому брат переніс туберкульоз легенів, а дочка з двох років страждає на бронхіальну астму, знаходиться на «Д» обліку у алерголога м. Донецька, потребує постійного прийому препаратів, які можливо отримувати безкоштовно тільки за місцем реєстрації. Позовні вимоги позивача не обґрунтовані, просила у їх задоволенні відмовити (а.с.30). Представник третьої особи органу опіки та піклування Торезької міської ради у судове засідання не з'явився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність (а.с.162). У письмовому відзиву органу опіки та піклування вказано, що на виконання ухвали суду від 04.12.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування 1/3 частки квартири недійсним проведено засідання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до ч.4 ст.177 Сімейного Кодексу України та п.67 Порядку провадження органами опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого ПКМУ від 24.09.2008р. № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування в разі гарантування збереження права на житло. 08.01.2014 року проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини, розглянуті документи, комісією вирішено, що права малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не порушені, у зв'язку з тим, що на момент здійснення [PERSON] правочину щодо дарування належної їй 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], дитина [PERSON] не мала права власності на дану квартиру чи її частину, що підтверджує свідоцтво про право власності на житло від 13.01.2012 року. У матеріалах справи наявний акт обстеження громадського дільничного комітету № 404, який підтверджує, що вказана квартира до проживання не придатна. Згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області від 27.11.2013р. [PERSON] була зареєстрована, тобто мала право користування житлом, за адресою: [ADDRESS] з 17.02.2007 року. До того ж мати дитини [PERSON] не зверталася до органу опіки та піклування за дозволом на відчуження частини житла, що їй належала. Отже правочин здійснений нотаріусом на підставі наданих документів. Враховуючи висновок комісії, орган опіки та піклування Торезької міської ради вважає, що при укладенні договору дарування 1/3 частки вказаної квартири права малолітньої дитини [PERSON] не порушено (а.с.135,136) . Третя особа державний нотаріус Торезької державної нотаріальної контори Кулакова В.Р. у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі (а.с.157). У письмовому листі щодо пред'явлених позивачем позовних вимог вказав, що 13.01.2012 року Торезькою державною нотаріальною конторою посвідчено договір дарування частини квартири, за яким 1/3 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 р., правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Таким документом є свідоцтво про право власності на житло, видане 11.06.2001 року ДХК «Торезантрацит» [PERSON], [PERSON], [PERSON] в 1/3 частині кожному. Право власності на зазначену квартиру підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що виданий БТІ м. Тореза 09.01.2012 року за №32803004. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. Таку довідку було надано КП «Житлокомунсервіс» 12.01.2012 року, в якій вказано, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відомостей щодо зареєстрованих неповнолітніх та малолітніх дітей, які б мали право на користування частиною квартири, згідно ст. ст. 247, 248 Сімейного кодексу України, не надано. Своєю заявою відчужувач [PERSON] повідомила, що у шлюбі не перебуває, відчужувана частина квартири не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, відсутні. Відсутність реєстрації шлюбу перевірено за паспортом [PERSON] Таким чином, договір дарування частини квартири посвідчено Торезькою державною нотаріальною конторою 13.01.2012 року із дотриманням вимог законодавства України (а.с.153). Суд ухвалив на підставі ст.169 ЦПК України розглянути справу у їх відсутність. У судовому засіданні позивач [PERSON] дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснив, що у серпні 2011 року відповідачка разом з дитиною добровільно виїхали з його будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вони стали проживати в м. Торезі. В день їх від'їзду виник конфлікт між ним (його батьками) та колишньою дружиною, була сварка. Він допомагав виносити з будинку їх речі, меблі, завантажував їх у машину, яку для цього замовив заздалегідь, сплатив гроші водію. [PERSON] з жовтня 2011 року намагається шляхом звернення до суду з позовними заяви вселитися назад в будинок, щоб проживати в ньому разом з дитиною, оскільки свою квартиру, яка знаходиться в м.Торезі, вона подарувала своїй матері [PERSON] Потім [PERSON] в БТІ м.Тореза взяла довідку про відсутність права власності на нерухоме майно, яку пред'явила в суді при розгляді її позовних вимог про вселення в будинок. Він заперечує проти вселення в будинок [PERSON], а проти проживання разом з ним дитини не заперечує. Аліменти на утримання дитини він сплачує, заборгованості немає. [PERSON] неодноразово намагалася вселитися в будинок, але власником будинку вже була його сестра [PERSON], якій даний будинок подарував їх батько під час розгляду в суді справи за позовом [PERSON] про її вселення. Його батьком проведено відчуження нерухомого майна - будинку, розташованого в [ADDRESS] [PERSON], тому нею була подана зустрічна позовна, а [PERSON] у задоволенні її позовних вимог судом на цій підставі було відмовлено. Відповідачка [PERSON] завжди бажала проживати в будинку, їй було так зручно, там була її робота, їх дочка з дитинства перебуває на обліку у лікаря педіатра з діагнозом «бронхіальна астма», лікар навідував дитину, для лікування необхідно купувати медикаменти. [PERSON] просила відписати будинок на дочку та надати дозвіл на виїзд дитини за межі України. Зараз вона з дитиною проживає у своєї матері, в будинку, який розташований по [ADDRESS] разом з ними в ньому проживає її брат, який хворіє туберкульозом. Подарувавши матері свою 1/3 частину квартири у [ADDRESS], вона створила видимість потреби в житлі. Вважає, що цей договір дарування є недійсним, оскільки немає на це згоди органу опіки та піклування, ним порушені житлові права дитини. Хоча на цей час дитина була зареєстрована в [ADDRESS], дитина мала право проживати в [ADDRESS], і цим договором порушені права проживання дитини по [ADDRESS]. Проти укладенні даної угоди нотаріус повинен був дізнатися у [PERSON] про наявність малолітньої дитини, але він цього не зробив, чим порушені житлові права дитини. Метою його позову є в подальшому звернення до суду з позовом про перегляд за нововиявленими обставинами вже прийнятих судових рішень Донецькими судами на користь [PERSON] Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] пояснила, що з батьками - [PERSON] і [PERSON] з моменту народження і до 26.08.2011 року за адресою: будинок [ADDRESS] проживала та мала право на проживання їх донька [PERSON], яка на той час ніде не була зареєстрована та не мала іншого житла. У дитини тяжке захворювання, встановлений діагноз: бронхіальна астма, вона перебуває на обліку за місцем реєстрації у м.Донецьку, для її лікування необхідно отримувати медикаменти за місцем її реєстрації. Вона повністю підтримує усе викладене представником [PERSON] і просить у задоволенні позову позивача відмовити. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні підтримала письмові заперечення відповідачки [PERSON], пояснила, що є три судових рішення, які набрали законної сили, тому ті обставини, які встановлені цими судовими рішеннями, відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так судовими рішеннями встановлено, що позивачем порушені житлові права дитини та колишньої дружини [PERSON], порушено право на проживання в будинку, розташованому в [ADDRESS] і дані їх права судом поновленні. На момент відчуження будинку від сина батьку [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з позивачем, вони мали дочку, проживали однією сім'єю. [PERSON] та дочка були зареєстровані в цьому будинку, разом вони проживали там до серпня 2011 року. Ці обставини сторонами не оспорювалися. Рішенням суду від 05.09.2013 року встановлено, що напередодні від'їзду [PERSON] між нею та її чоловіком (і його матір'ю) був конфлікт, [PERSON] не добровільно покинула будинок, а вимушена була це зробити, це підтверджується тим, що позивач за 2 дня до її від'їзду знайшов машину, домовився з водієм про перевезення речей [PERSON] та їх дитини з будинку в м. Торез. З моменту розірвання шлюбу з позивачем та виселенням її з будинку [PERSON] неодноразово намагалася вселитися разом з дитиною в будинок, у добровільному порядку урегулювати даний спір, надсилала претензію про вселення, просила позивача забезпечити житлом дитину, але позивач заперечував. Крім того, [PERSON] необхідно отримувати медикаменти для лікування дочки за місцем її реєстрації, а саме в м. Донецьку, оскільки у дитини тяжке захворювання, встановлений діагноз: бронхіальна астма, приступи задухи, її з народження постійно навідував лікар-педіатр. Постійно їздити в м. Донецьк за ліками [PERSON] не має можливості, для цього необхідні гроші, а її матеріальне становище тяжке, у неї маленькі доходи, не працює, оскільки звільнена від праці за станом здоров'я дитини до досягнення нею 14 років, отримує від позивача аліменти, розмір яких не великий. Тому підстав для задоволення позовних вимог позивача не має, просила у їх задоволенні відмовити повністю. Вислухавши позивача, відповідача [PERSON], представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 26.09.2011 року по справі за № 2-1818/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 320 від 30.09.2006 року, розірвано; прізвище відповідача «[PERSON]. змінено на дошлюбне прізвище «[PERSON] (а.с.11). Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.15). Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним депутатом міської ради від 05.09.2011 року Анастасьєвим С.Г., при проведенні обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] фактично проживає за адресою: [ADDRESS], її склад сім'ї - неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] (а.с.13). Суд звертає увагу, що з акту не вбачається депутат якого округу якої міської ради склав даний акт, на підставі яких документів, доказів, у присутності яких свідків він складений, в ньому відсутня інформація саме про стан житлово-побутових умов за вказаною адресою. У довідці Пролетарського РВ УМВС України в Донецькій області від листопада 2011 року вказано, що [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в якому також зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с.32). Згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданим 11.06.2001 року Державною холдинговою компанією «Торезантрацит», [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частини квартири кожному (а.с.62). У витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому БТІ м.Тореза 09.01.2012 року, вказано, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної загальної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.2001 року (ДХК «Торезантрацит») [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.63). У Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація відсутня про заборону, арешт (а.с.64,65). У довідці КП «Житлокомунсервіс» від 12.01.2012 року вказано, що [PERSON], [INFO], є співвласником квартири [ADDRESS] її склад сім'ї: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.55). 13.01.2012 року [PERSON] звернулася із заявою до Торезької державної нотаріальної контори, в якій вказала, що у шлюбі не перебуває; стверджує, що відчужувана нею 1/3 частина квартири [ADDRESS] не є сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними право власності на нерухоме майно, відсутні (а.с.56). У договорі дарування частини квартири від 13.01.2012 року, посвідченому державним нотаріусом Торезької державної нотаріальної контори (а.с.52-53), дарувальник [PERSON] та обдарований [PERSON] уклали договір, згідно із яким дарувальник подарував, а обдарований прийняв в дар 1/3 частину квартири [ADDRESS] ця вказана частина квартири належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДХК «Торезантрацит» 11.06.2001 року та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.01.2012 року за реєстраційним № 35757646 (а.с.52-53). У довідці БТІ м. Тореза від 16.01.2012 року № 1 вказано, що за [PERSON] станом на 16.01.2012 року в м. Торезі по архівним даним, по даним реєстрових книг та бази даних Єдиного електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно нерухоме майно не зареєстровано (а.с.14). Бюро Технічної інвентаризації м. Торез повідомило, що квартира [ADDRESS] була приватизована за [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частина квартири за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДХК «Торезантрацит» від 11.06.2001 року; в подальшому [PERSON] подарувала 1/3 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Торезькою державною нотаріальною конторою від 13.01.2012 року по реєстру № 1-60 (а.с.12). За даними Торезького МВ ГУДМС України в Донецькій області від 06.12.2013 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] м. Торезі зареєстрованими не значаться (а.с.49,50). У акті обстеження № 314 ГДК «Центральний» від 26.07.2012 року вказано, що при проведенні обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за даною адресою дійсно проживають з 26.08.2011 року по теперішній час: [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO], брат [PERSON] та його дружина [PERSON]; згідно з технічним паспортом житлова проща складає 26,1кв.м; згідно з медичною довідкою [PERSON] хворіє на бронхіальну астму, із-за відсутності побутових умов проживати в [ADDRESS] не може (а.с.79). У довідці про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 27.11.2013 року вказано, що за відомостями відділу адресно-довідкової роботи Головного управління ДМС України в Донецькій області місце проживання /перебування [PERSON], [INFO] зареєстровано з 17.02.2007 року за адресою: [ADDRESS] у відомість реєстрації внесена дитина [PERSON], [INFO] (а.с.81). У акті обстеження № 354, складеному ГДК «Северний» від 12.11.2013 року, вказано, що при проведенні обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON], [INFO] постійно з 02.10.2011 року проживає за адресою: [ADDRESS], дочка [PERSON] навчається у школі № 26 (а.с.31). У актах обстеження № 404 від 05.12.2013 року, №152 від 18.03.2014 року, складеному ГДК «Северний», вказано, що при проведенні обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] є власником квартири спільно з сином [PERSON]; квартира не придатна для проживання, відсутня вода, у квартирі низький температурний режим, тече дах, цвіль у туалеті та ванній кімнаті, ветхі вікна та двері, проживання [PERSON] з дочкою [PERSON] неможливо (а.с.80,161). Згідно з довідкою ПАТ «Донгіпрошахт» від 06.12.2013 року [PERSON] працювала на даному підприємстві з 15.08.2006 року по 25.05.2013 року на посаді інженера 3-ї категорії гірничого відділу; за вказаний період вона знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним шестилітнього віку з 23.07.2007 року по 25.05.2010 року; звільнена з 25.95.2013 року за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею 14-го віку (а.с.82). У довідках Амбулаторії №4 ЦПМСД №11 м.Донецька вказано, що [PERSON], 2007 року, [ADDRESS], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: бронхіальна астма, атомічна форма інтермутуюча течія, потребує лікування (а.с.158,156). Згідно з довідкою ТОВ «Концепт» [PERSON] отримує аліменти від [PERSON] на дитину [PERSON], за період з 01.08.2013р. по 31.12.2013р. загальна сума утриманих аліментів склала 2067,71грн. (а.с.159). Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 28.11.2012 року по справі № 2/0542/1403/2012 визнано недійсним договір дарування жилого будинку [ADDRESS] який укладено між [PERSON] та [PERSON], засвідчений 13.10.2008 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3029. Судовим рішенням встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню: [PERSON] і [PERSON] на день укладання (13.10.2008р.) договору дарування жилого будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою: будинок [ADDRESS] Про укладення зазначеного договору [PERSON] фактично дізналась лише у серпні 2011 року. Також, разом з батьками - [PERSON] і [PERSON] з моменту народження і до 26.08.2011 року за адресою: будинок [ADDRESS] проживала їх донька [PERSON], яка на той час ніде не була зареєстрована та не мала іншого житла. 26.08.2011 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] виїхали з зазначеного будинку, у листопаді 2011 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: будинок [ADDRESS] Станом на 16.01.2012 року за [PERSON] нерухоме майно не зареєстроване. Тому суд прийшов до висновку, що [PERSON] мала права на користування будинком [ADDRESS] Судом встановлено, що [PERSON] проведено відчуження даної спірної квартири без відповідного дозволу органу опіки та піклування, всупереч правам та інтересам його малолітньої дитини, яка ніде не була зареєстрована та не мала іншого житла крім того, в якому вона проживала разом зі своїми батьками, тому спірний договір дарування жилого будинку [ADDRESS] від 13.10.2008 року необхідно визнати недійсним (а.с.87-92). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2012 року рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 28.11.2012 року залишено без змін (а.с.19,20. Додатковим рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 20.06.2013 року по справі № 2/0542/1403/2012 вирішено привести сторони в первісний стан за договором дарування житлового будинку [ADDRESS], який укладено між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 13.10.2008 року приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 3029, та за договором дарування житлового будинку [ADDRESS], який укладено між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 04.11.2011 року приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2160, припинивши право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок [ADDRESS]; поновити право власності за [PERSON] на будинок [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу 08.09.2000 року за реєстровим номером 6786. Даним додатковим рішенням встановлено, що після визнання недійсним договору дарування будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON], правочин, який укладено після нього між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 04.11.2011 року, є нікчемним (а.с.16-17, 84-86). Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 05.09.2013 року по справі № 2/262/748/2013 позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Виконком Пролетарської районної в м. Донецьку ради про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення задовольнити. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні домоволодінням [ADDRESS] шляхом вселення та надання ключів від указаного будинку. У задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа Виконком Пролетарської районної в м. Донецьку ради, про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити. Даним судовим рішенням встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню: неповнолітня [PERSON] проживала в спірному домоволодінні з дня народження і до 26.08.2011 року разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON], іншого житла на праві власності чи користування в неї не було, отже вона мала право користування цим житлом. Зареєстрована в цьому будинку [PERSON] була 18.11.2011 року. 26.08.2011 року [PERSON] разом із неповнолітньою донькою [PERSON] виїхала із будинку [ADDRESS]. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 28.11.2012 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26.12.2012 року, визнано недійсним договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 13.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки відчуження домоволодіння проведено без відповідного дозволу органу опіки та піклування, всупереч інтересам дитини. Додатковим рішенням від 20.06.2013 року сторони приведено в первісний стан, який існував до укладення договорів дарування вказаного будинку 13.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON], а також 04.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Поновлено право власності за [PERSON] на дане домоволодіння. Під час ухвалення додаткового рішення суд зазначив, що внаслідок визнання недійсним договору дарування будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON], правочин, який вчинений 04.11.2011 року [PERSON] щодо дарування будинку [PERSON] є нікчемним. Визнання такого правочину недійсним не вимагається. Суд дійшов висновку про те, що зміна власника будинку з [PERSON] на [PERSON] сталася після звернення [PERSON] із позовом про вселення. Однак на час постановлення рішення від 11.06.2012 року договір дарування від 04.11.2011 року не був визнаний недійсним. За тих обставин, що договір дарування від 13.10.2008 року визнаний судом недійсним, а отже відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, [PERSON] набула право власності на житловий будинок неправомірно. Неповнолітня [PERSON] набула право користування будинком [ADDRESS] з дня народження, тобто з [INFO] року, іншого житла на території м. Донецька вона не має, що не заперечувалось сторонами. Зваживши на те, що відповідач [PERSON] як законний власник будинку [ADDRESS], чинить перешкоди неповнолітній [PERSON] в користуванні жилим приміщенням, суд, з метою забезпечення інтересів дитини, вважає за необхідне зобов'язати його утриматись від таких дій шляхом надання ключів та вселення неповнолітньої в це житло. Також, встановлено, що [PERSON] після того, як через конфлікти залишила спірний будинок, не витрачала до нього інтерес та намагалася реалізувати своє право користування цим житлом, в тому числі шляхом подання позовних заяв про вселення та визнання договорів дарування недійсним. Рішення набрало законної сили (а.с.93-97). На виконання рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 05.09.2013 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 20.11.2013 року виданий виконавчий лист (а.с.83). Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Сторонам судом роз'яснені дані статті. Позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог, від сторін не надійшло клопотань про витребування або долучення до справи інших доказів, виклик свідків, сторони просять справу розглянути на підставі наявних в ній матеріалів. Тому справа розглядається на підставі наявних у справі доказів та у в межах заявлених вимог. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1). Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню (ч.2). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зміст правочину зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей (ч.6) Тобто дана стаття встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.2,3 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України (ч.1). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2012 року [PERSON] подарувала 1/3 частку квартири, що розташована за адресою у [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності, своїй матері [PERSON] по договору дарування від 13.01.2012 року, посвідченого державним нотаріусом. На момент укладання договору дарування третіх осіб, які б мали право на цю частку квартири згідно ст.659 ЦК України, членів сім'ї власника житла згідно ст.405 ЦК України, та дітей, за якими зберігається право на користування квартирою згідно ст.ст.247, 248 Сімейного Кодексу України, які б могли пред'явити вимоги щодо прав власності, або користування цією частиною не було. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено чи договором законом. Переданням майна вважається його вручення набувачеві. Право власності на майно за угодою, котра потребує нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено, що оспорюваний договір від 13.01.2012 року не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності (щодо сторін відсутнє рішення суду про визнання їх недієздатними або обмежено дієздатними); волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі (судом не встановлений факт фізичного або психічного насильства або впливу на сторони при укладанні договору); правочин вчинений у формі, встановленій законом (у письмовій, нотаріально посвідченій); він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При його укладанні і нотаріальному посвідчені дотриманні норми діючого законодавства і вчинення порушень не встановлено. В договорі зазначені усі суттєві умови договору купівлі-продажу. Дарувальник подарував, а обдарований прийняв в дар вказане майно. Даний договір зареєстрований у реєстрі, сторонам видані підтверджуючи правовстановчі документи на право власності на придбане по даному договору майно, сторони, які його уклали, не оспорюють. Позивач не надав доказів, не здобуті вони у судовому засіданні, які б спростовували дані факти або їх заперечували. Твердження позивача [PERSON], що при оформленні вказаного договору дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] порушила права проживання їх дитини в даній квартирі, приховавши від нотаріуса фактичне проживання дитини з 26.08.2011 року в цій квартирі, чим уникла отримання відмови від органів опіки та піклування м. Тореза, тобто відчуження частки квартири проведено без відповідного дозволу органу опіки та піклування, а також твердження, що не з'ясована його (позивача) думка щодо укладення угоди, судом не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка підписана Україною 21.02.1990р., ратифікована 27.02.1991р., набрала чинності для України 27.09.1991р. (далі - Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. За ч.1 ст.3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.17 ЗУ "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ст.12). Діти членів сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (ст.18). Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, оскільки одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України, ст.12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" та ч.3 ст. 17 ЗУ "Про охорону дитинства" є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням, у випадках, коли з поданих нотаріусу документів, зокрема зі змісту правоустановчого документу, довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини, вбачається, що право власності або право користування цим майном належить дитині, нотаріусом обов'язково вимагається згода органів опіки та піклування. Відповідно до п.3.1 розділу 2 глави 1 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 року у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Враховуючи наведене, нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тому для відчуження нерухомості без згоди органу опіки піклування не тільки дитина, але й його батьки (один з них) не повинні проживати та/або бути зареєстрованими за адресою відчужуваного об'єкта. Судом встановлено, що з 17.02.2007 року [PERSON] була зареєстрована та продовжує зараз бути зареєстрованою в будинку свого чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] шлюб між ними розірвано рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька 26.09.2011 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка разом зі своїми батьками з моменту народження і до 26.08.2011 року проживала за адресою: [ADDRESS] у листопаді 2011 року була зареєстрована за даною адресою. Неповнолітня [PERSON] набула право користування будинком [ADDRESS] з дня народження, іншого житла на території м. Донецька вона не має, в м. Торезі зареєстрованою не значиться. У актах обстеження ГДК «Центральний» встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають з 26.08.2011 року по теперішній час: [PERSON], дочка [PERSON], [INFO], мати [PERSON], брат [PERSON] та його дружина [PERSON]; житлова проща складає 26,1 кв.м; [PERSON] хворіє на бронхіальну астму, навчається у школі № 26, відсутні побутові умови проживання в даному будинку. При проведенні обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], встановлено, що квартира не придатна для проживання, відсутня вода, у квартирі низький температурний режим, тече дах, цвіль у туалеті та ванній кімнаті, ветхі вікна та двері, проживання [PERSON] з дочкою [PERSON] неможливо. Судовими рішеннями у цивільних справах, що набрали законної сили, встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 28.11.2012 року встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], мала право користування будинком [ADDRESS] з дня народження, тобто з [INFO] року, іншого житла вона не мала. Всупереч правам та інтересам неповнолітньої [PERSON] [PERSON] подарував житловий будинок [ADDRESS] своєму батьку [PERSON] без дозволу органу опіки та піклування, тому вказаний договір дарування визнано недійсним. Додатковим рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 20.06.2013 року вирішено привести сторони в первісний стан за договором дарування зазначеного житлового будинку. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 05.09.2013 року також встановлено, що неповнолітня [PERSON] мала право користування будинком [ADDRESS]. Суд дійшов висновку про те, що неповнолітня [PERSON] набула право користування будинком [ADDRESS] з дня народження, іншого житла вона не має. Зваживши на те, що [PERSON] як законний власник будинку [ADDRESS] чинить перешкоди неповнолітній [PERSON] в користуванні жилим приміщенням, суд з метою забезпечення інтересів дитини, зобов'язав його утриматись від таких дій шляхом надання ключів та вселення неповнолітньої в це житло. Також, встановлено, що [PERSON] після того, як через конфлікти залишила спірний будинок, не втрачала до нього інтерес та намагалася реалізувати своє право користування цим житлом, в тому числі шляхом подання позовних заяв про вселення та визнання договорів дарування недійсним. Вирішено зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні домоволодінням [ADDRESS] шляхом вселення та надання ключів від указаного будинку. У задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа Виконком Пролетарської районної в м. Донецьку ради, про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] набула право користування будинком [ADDRESS] з дня народження, іншого житла вона не має, продовжує там бути зареєстрована з матір'ю [PERSON]; її батько [PERSON] як законний власник вказаного будинку чинить перешкоди їй в користуванні цим жилим приміщенням. Судом вирішено зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні вказаним домоволодінням шляхом вселення та надання ключів від указаного будинку; у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовлено. Тому неповнолітня [PERSON] з дня народження до теперішнього часу, у тому числі і на момент укладення оспорюваного договору дарування від 13.01.2012 року 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], мала право користування не цією 1/3 частки квартири, а будинком [ADDRESS], де набула право користування з дня народження і куди [PERSON] зобов'язаний її вселити та її матір. Позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів, що неповнолітня [PERSON] або її батьки на момент укладення [PERSON] договору дарування від 13.01.2012 року 1/3 частки квартири, що розташована за адресою у [ADDRESS], в цій квартирі були зареєстровані, що неповнолітня [PERSON] мала право на проживання в ній, що неповнолітня дитина або сам позивач є власниками даної квартири або якоїсь її частки, тому суд вважає, що договір дарування частини квартири було посвідчено Торезькою державною нотаріальною конторою 13.01.2012 року із дотриманням вимог чинного, права неповнолітньої [PERSON] на проживання в указаній квартирі при укладенні даної угоди не порушені. Аналізуючи усі зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до відповідачів про визнання договору дарування від 13.01.2012 року [PERSON] [PERSON] 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], недійсним та поновлення прав власності [PERSON] на цю частку квартири, не підлягають задоволенню, у їх задоволенні позивачу необхідно відмовити.

Outcome: dismissed