Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON] (далі разом - позивачі) звернулися до суду з позовом до територіальної громади в особі Селецької сільської ради (далі - відповідач) про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування (далі - позовна заява або позов). Позовні вимоги позивачі обгрунтовують тим, що [INFO] померла їхня мати - [PERSON]. За життя, 01.08.1992 [PERSON] склала заповіт, яка все своє майно заповіла їм - своїм дітям (позивачам). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] (далі - будинок). Позивачі своєчасно у встановлений законодавством шестимісячний термін прийняли спадщину шляхом подання до Черняхівської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. Постановою Черняхівської державної нотаріальної контори від 30.07.2015 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок та державної реєстрації житлового будинку за спадкодавцем. А тому позивачі просили визнати їх власниками по ? частці житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті їх матері - [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 10.09.2015 (а.с. 40), в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 10.09.2015 (а.с 39), в якій просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. В судове засідання 24.11.2015 представник позивачів [PERSON] (довіреності від 17.07.2015 (а.с. 19, 20)) не з'явився, подав до суду заяву від 24.11.2015 (а.с. 51), в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач заперечень проти позову не подав. Заявою від 09.09.2015 № 422 (а.с. 35) відповідач просив справу розглянути у відсутності відповідача, а також повідомив, що позов визнає. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] померла [INFO] в м. Бердичів Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від [INFO] (а.с. 17). Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 01.18.1992 (далі - заповіт) (а.с. 14), [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON], тобто позивачам. В матеріалах справи відсутні докази скасування або зміни заповіту у порядку, визначеному положеннями ст. 1254 ЦК України. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачі 30.07.2015 подали до Черняхівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що також підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 30.07.2015 [PERSON], державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с. 6) та листом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області від 17.09.2015 № 780/02-14 (а.с. 46). В матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини [PERSON] іншими спадкоємцями, крім позивачів, що підтверджується і постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 30.07.2015 [PERSON], державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с. 6) та листом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області від 17.09.2015 № 780/02-14 (а.с. 46). А тому суд приходить до висновку, що позивачі є єдиними спадкоємцями [PERSON], які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до відомостей, наданих Відділом реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с. 47) по архіву відділу актового запису про смерть [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] по архіву відділу не виявлено. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] за життя була усиновлювачем, а тому суд приходить до висновку про відсутність усиновлених [PERSON] осіб та не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ст. 1260 та ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Оскільки позивачі протягом строку для прийняття спадщини її прийняли та відсутні особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині [PERSON] згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивачі є єдиними спадкоємцями [PERSON], які прийняли спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями [PERSON] за заповітом, які прийняли спадщину, та [PERSON] у заповіті сама розподілила спадщину, заповівши все своє майно позивачам у рівних частках, суд приходить до висновку, що позивачі мають право у рівних частках на спадщину [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено позивачами у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: літньою кухнею, сараєм, колодязем та огорожею, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (далі - будинок). Станом на момент розгляду справи право власності на будинок за [PERSON] або за будь-якими іншими особами не зареєстроване, що підтверджується довідкою Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 15.12.2014 № 7796 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна (а.с. 21), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 14.09.2015 (а.с. 44), інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.09.2015 (а.с. 45). Земельна ділянка, на якій розміщено будинок, площею 0,2500 га була передана [PERSON] у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 14 березня 2001 року (а.с. 13), листом відділу Держземагентства у Черняхівському районі Житомирської області від 18.09.2015 № 778 (а.с. 53). З огляду на це суд приходить до висновку, що будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,2500 га, наданій [PERSON] саме для будівництва будинку. А значить [PERSON] земельна ділянка використана відповідно до мети її виділення (передачі). Належність [PERSON] будинку підтверджується довідкою виконавчого комітету Селецької сільської ради № 317 від 04.08.2015 (а.с. 11), в якій зазначено, що згідно погосподарської книги № 6 на 2011-2015 роки по об'єкту погосподарського обліку № 0230-1 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] рахувався за [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 04.12.2014 (а.с. 23, 24) (далі - технічний паспорт) будинок побудовано в 1964 році. Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. А отже, положеннями вказаного закону випискам з погосподарських книг надано сили документів, що підтверджують право власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. З огляду на це суд приходить до висновку, що вказані вище записи у погосподарській книзі з урахуванням передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, є належними і допустимими доказами належності будинку саме [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до акту обстеження технічного стану від 14.09.2015 № 61 (а.с. 54) будинок відповідає вимогам будівельних норм. Враховуючи, що будинок було збудовано на земельній ділянці, яка була відведена саме з цією метою, відомості про власника будинку були внесені до погосподарських книг у порядку, чинному на момент такого внесення, відсутність доказів, що при будівництві будинку були порушені будівельні норми і правила, суд приходить до висновку, що будинок не є самочинним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України та що на час відкриття спадщини будинок належав [PERSON], а тому будинок відповідно до ст. 1218 ЦК України входить до складу спадщини [PERSON] Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями [PERSON] за заповітом, які прийняли спадщину, суд приходить до висновку, що будинок належить позивачам в рівних частках з часу відкриття спадщини - з [INFO]. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 30.07.2015 [PERSON], державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с. 6), суд приходить до висновку про відсутність правовстановлюючого документа на право власності на будинок на ім'я [PERSON] та неможливість з огляду на це отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину згідно зі ст.ст. 1296-1298 ЦК України. Будинок є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В свою чергу, відповідно до ч. 1 п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. При цьому, згідно з п. 37 вказаного порядку свідоцтво про право на спадщину є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачами права власності на будинок суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачами права власності на будинок в рівних частках у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] Вимоги про розподіл судових витрат позивачами у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved