Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач в червні 2015 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24.12.2014 року близько 16.05 год. в м.Буча Київської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16.01.2015 року винним у настанні вказаної ДТП визнано [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував автомобілем ВАЗ на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК Статус» відповідно до Полісу № АС \\ 7329909. Позивачем було надіслано повідомлення про настання страхового випадку та надано документи, в тому числі заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, страхова компанія не виконала своє зобов'язання щодо здійснення страхового відшкодування потерпілій особі. Позивач самостійно звернувся до спеціаліста суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] з метою визначення вартості матеріального збитку, відповідно до звіту № 134 вартість матеріального збитку , заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] становить 48 810, 79 грн., з яких : 37934, 54 грн.- вартість відновлювального ремонту без врахування ВТВ; 10 876, 25 грн. - величина втрати товарної вартості (ВТВ). Згідно Полісу №АС \\ 7329909, яким під час ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] франшиза за цим полісом становить 510 грн. Крім того, позивач зазначає, що ним понесені інші збитки, які були зумовлені необхідністю проведення авто товарознавчого дослідження. Відповідно до Договору №134к-15 від 24.02.2015 року про проведення товарознавчого дослідження , акту здачі-прийняття виконаних робіт та квитанції позивач сплатив 1300 грн. за проведення авто товарознавчого дослідження. Крім того, позивач зазначає, що дії відповідача, які полягали у завданні збитку позивачу внаслідок настання ДТП викликали у позивача психічні, моральні страждання , а також моральні переживання, створили порушення активного громадського життя, порушили стосунки з оточуючими людьми, негативно вплинули на його ділову репутацію , честь та гідність. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ПрАТ СК «Статус» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 37 424 , 54 грн., з відповідача [PERSON] решту матеріальної шкоди в розмірі 12 686, 25 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник ПрАТ СК «Статус» в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань не надходило. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги в суді не визнали, надали свої письмові заперечення, в яких пояснили, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Статус» відповідно до Полісу № АС \\ 7329909. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 000 грн. на одного потерпілого. Вважає, що оскільки завдана шкода покриває розмір страхової суми, а відтак вона підлягає стягненню з ПрАТ СК «Статус». Крім того, зазначили, що позивачем не надано доказів того, що діями відповідача [PERSON] заподіяно моральні страждання позивачу , а тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути у відсутність відповідача ПрАТ СК «Статус» на підставі наявних доказів у загальному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2014 року приблизно о 16 годині 05 хвилин в м.Буча Київської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до довідки виданої відділенням ДАІ з обслуговування м.Ірпіня при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а саме: передній бампер, переднє ліве крило, ліві передні та задні двері, ліве заднє крило.(а.с.13). Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП .(а.с.12). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував автомобілем ВАЗ на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК Статус» відповідно до Полісу № АС \\ 7329909.(а.с.14). Згідно Полісу №АС \\ 7329909, яким під час ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] франшиза за цим полісом становить 510 грн. Позивач самостійно звернувся до спеціаліста суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] з метою визначення вартості матеріального збитку, відповідно до звіту № 134 вартість матеріального збитку , заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] становить 48 810, 79 грн., з яких : 37934, 54 грн.- вартість відновлювального ремонту без врахування ВТВ; 10 876, 25 грн. - величина втрати товарної вартості (ВТВ). Згідно з ст.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Позивачем було надіслано повідомлення про настання страхового випадку та надано документи, в тому числі заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, страхова компанія не виконала своє зобов'язання щодо здійснення страхового відшкодування потерпілій особі. Згідно положень ст. 29 Закону у зв'язку пошкодженням транспортного засобу потерпілому відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Крім того, відповідно до ст.12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, враховуючи те, що страховик відшкодовує лише вартість відновлювального ремонту та не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості автомобіля , а розмір франшизи становить 510 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ СК «Статус» необхідно стягнути на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 37 424, 54 грн. ( 37934, 54 -510=37424, 54). Відповідно до ст. 34.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). За таких обставин , суд вважає, що понесені витрати позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1300 грн. підлягають стягненню з ПрАТ СК «Статус». Згідно з приписами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки за змістом ст.ст.1166, 1192 ЦК України особа, яка винна у заподіяні шкоди, зокрема, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб потерпілої особи отримав механічних пошкоджень, зобов'язана відшкодувати потерпілій особі всі витрати, які ця особа понесла у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 10876, 25 грн. на відшкодування величини втрати товарної вартості (ВТВ та франшизи в розмірі 510 грн. Вирішуючи позов в частині вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача та його представника про наявність такої, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Будь-якими доказами, крім пояснень представника позивача, дослідженими судом в ході розгляду справи, не доводиться наявність такої шкоди. Не приймаючи такі твердження представника позивача до уваги, суд також враховує, що представником позивача не надано буд-яких фактичних даних, на підставі яких суд міг би встановити наявність зазначеної позивачем обставини, щодо отримання ним моральної шкоди. Жодного доказу на обґрунтування таких доводів суду надано не було і в ході розгляду справи така обставина не знайшла свого відображення у доказах, досліджених судом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з [PERSON] суми моральної шкоди не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки не доведена та ґрунтується на припущеннях, а тому відхиляється судом, як така що пред'явлена безпідставно. Що стосується позовних вимог стягнення з [PERSON] судових витрат на надання правової допомоги в розмірі 2000 грн., суд зазначає про наступне. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесені до судових витрат, які пов'язані з розглядом справи. Згідно з ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стаття 88 ЦПК України регулює розподіл судових витрат між сторонами та визначає, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу позивачу при підготовці справи до розгляду надавав адвокат Конюшко Д.Б. за Договором про надання юридичних послуг № 31\\05\\15-ЮП\\ІЛ від 29.05.015 року. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі / наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів/. Разом з тим належних і допустимих доказів , на підтвердження витрат на правову допомогу , а саме юридичної підтримки ( надання консультацій, представлення інтересів в усіх установах та організаціях ) позивачем не надано , а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат , тому суд приходить до висновку в частині стягнення витрат на правову допомогу необхідно відмовити. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial