Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

27.06.2018 р. представник [PERSON] - Дабіжа О.А. (далі за текстом - позивач) звернулась до Арцизького районного суду Одеської області із вказаним позовом, в якому просила солідарно стягнути грошові кошти з [PERSON] та [PERSON] (далі за текстом - відповідачі) в сумі 1 250 000,00 (один мільйон двісті п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок на користь [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], який 5 лютого 2016 року склав заповіт, згідно якого зробив розпорядження щодо належного йому майна. 12 вересня 2016 року батьком позивача була видана довіреність на ім'я [PERSON], відповідно до якої її уповноважено представляти інтереси [PERSON] як засновника ПП «Південна логістична компанія» в усіх державних установах, установах банку, органах нотаріату, тощо. Крім того [PERSON] було делеговано розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти тощо) за ціною та на умовах на власний розсуд: квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]; часткою в статутному фонді ПП «Південна логістична компанія», у зв'язку з хворобою [PERSON], довіреність була підписана його матір'ю - [PERSON] На початку червня 2018 року позивачу стало відомо, що 13 вересня 2016 року на підставі вказаної довіреності [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу (частки в статутному капіталі) ПП «Південна логістична компанія» з [PERSON] Згідно п. 1.1 цього Договору продавець передає покупцю свою частку у розмірі 100% у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», що еквівалентно 5 000 000 гривень 00 копійок, які на думку представника позивача, також повинні бути включені до спадкового майна та повинна розподіленою рівними частками між спадкоємцями першої черги, однак, відповідачі вказані грошові кошти, отримані в результаті даного правочину, привласнили. Батько позивача у зв'язку зі станом здоров'я та тяжкою хворобою, не мав можливості контролювати свої дії, підписуючи вищевказану довіреність. На думку представника позивача, діями відповідачів були порушені права [PERSON], як спадкоємця [PERSON], оскільки він був позбавлений права успадкувати грошові кошти від продажу частки у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія». Таким чином, на думку представника позивача, [PERSON] має право на отримання своєї частки у розмірі 1 250 000,00 гривень від продажу частки у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», що зумовило звернення до суду. Згідно Протоколу автоматичного розподілу справу було передано судді Крутовій О.М. 12.11.2018 р. у зв'язку з припиненням повноважень судді Крутової О.М., вказану цивільну справу повторно розподілено та передано судді Череватій В.І. Ухвалою суду від 15.11.2018 року справа прийнята до провадження судді Череватої В.І. (а.с. 3 т. 2). Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. В судове засідання представник позивача [PERSON] в особі законного представника [PERSON] - адвокат Бардук М.В. не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, згідно якій позов підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові. В судове засідання представник відповідача [PERSON] - адвокат Пояркова О.В. не з'явилася, звернулась до суду з заявою, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності відповідача [PERSON], позов не визнала та просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 09.10.2018 року представник відповідача звернулась до суду з відзивом на позовну заяву, згідно якого просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 107 - 113 т. 1). В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи є заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, згідно якій вона просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 190 т. 1). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO], його батьком вказаний [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 128 (а.с. 24, 25 т. 1). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 15 жовтня 2016 року, актовий запис № 9442 (а.с. 26 т. 1). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМХ № 570441 від 12 грудня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. 05.02.2016 року за реєстровим № 203, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлого [INFO], є його син - [PERSON] Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: квартири [ADDRESS], яка належала померлому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 24.02.2014р., індексний номер: 18162968, зареєстрованого 17.02.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 299184051101 (а.с. 27 т. 1). Відповідно до копії заповіту [NUMBER] від 05 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 203, [PERSON] склав заповіт, згідно якого: належну йому частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], заповів своїй матері [PERSON]; належну йому частку у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS], заповів своєму сину [PERSON]; 2/3 частки належної йому квартири [ADDRESS], заповів своєму сину [PERSON]; 1/3 частку належної йому квартири [ADDRESS], заповів [PERSON]; належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS], заповів своєму сину [PERSON]; будь-яке нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації, та з чого б воно не складалося, заповів своєму сину [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частках кожному; будь-яке рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації, заповів [PERSON] (а.с. 28 - 30, 160 т. 1). 12 вересня 2016 року [PERSON] була видана довіреність серії НВХ № 888941 на ім'я [PERSON], посвідчена Комісаровою С.О., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, відповідно до якої [PERSON] уповноважено представляти інтереси [PERSON] як засновника ПП «Південна логістична компанія» в усіх державних установах, установах банку, органах нотаріату, тощо. Крім того [PERSON] було делеговано розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти тощо) за ціною та на умовах на власний розсуд: квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]; часткою в статутному фонді ПП «Південна логістична компанія». У зв'язку з хворобою [PERSON], за його дорученням та в його присутності, довіреність була підписана його матір'ю - [PERSON] (а.с. 31 т. 1). 13 вересня 2016 року був укладений договір купівлі - продажу (частки в Статутному капіталі) ПП «Південна логістична компанія» між [PERSON], в особі уповноваженого представника [PERSON], яка діяла на підставі вищевказаної довіреності (надалі - Продавець), з однієї сторони, та [PERSON], (надалі - Покупець), з другої сторони. Згідно з умовами зазначеного Договору продавець передає покупцю свою частку у розмірі 100% у статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», що еквівалентно 5 000 000 гривень 00 копійок. Оплата вартості частки, здійснено Покупцем до підписання цього Договору (а.с. 32 - 34 т. 1). В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] - відповідачем по наявній справі, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 120, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 118 - 119 т. 1). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом [NUMBER] від 24 квітня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. 05.02.2016 року за реєстровим № 203, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлого [INFO], є його дружина - [PERSON] - на 1/3 частку у спадщині та його син - [PERSON] - на 2/3 частки у спадщині. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: квартири [ADDRESS], яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Ламан А.І. 20.07.2013 року за реєстровим № 1817, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.07.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 118576051101, номер запису про право власності: 1883513. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири видано [PERSON] (а.с. 122 - 124 т. 1). Як вбачається з копії виписного епікризу від 28.02.2016 року, [PERSON] в період з 15.02.2016р. по 29.02.2016р. проходив лікування у нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні ім. С.П. Боткіна м. Москва Російської Федерації, з діагнозом: пухлина (анапластична астроцитома) лівої тім'яно - скронево - потиличної локалізації (С71). 16.02.2016 року [PERSON] була проведена операція: кістково - пластична трепанація черепа в лівій тім'яно - скронево - потиличної області. Видалення пухлини лівої скронево - тім'яно - потиличної локалізації з застосуванням мікроскопа ОРМІ Vario і інтраопераційним опроміненням (IntraBeam) (а.с. 125 т. 1). Як вбачається з копій виписних епікризів з історії хвороби від 20.03.2016 року, від 22.03.2016 року, від 28.03.2016 року, [PERSON] в період з 11.03.2016р. по 22.03.2016р., з 23.03.2016 року по 28.03.2016 року проходив лікування у нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні ім. С.П. Боткіна м. Москва Російської Федерації, з діагнозом: стан після видалення анапластичної астроцитоми (G3) лівихтім'яно - скронево - потиличних часток (область шлуночкового трикутника) (С71.8) та інтраопераційного опромінення. Стан після декомпрессивної трепанації черепа в лівій тім'яно - скроневої області, видалення глиальної субкортикальної пухлини головного мозку лівої скроневої частки під мікроскопом. 12.03.2016 року [PERSON] проведена операція - декомпресивна трепанація черепа в лівій тім'яно - скроневої області. Видалення глиальної субкортикальної пухлини головного мозку лівої скроневої частки під мікроскопом та костного лоскута (а.с. 126 - 132 т. 1). Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 162285, [PERSON] в період з 05.05.2016 року по 16.05.2016 року проходив лікування в Державній установі «Інститут нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромоданова НАМН України». Для лікування [PERSON] виписувались лікарські препарати. 10.05.2016р. [PERSON] проведено МРТ. 12.05.2016 року йому була виготовлена індивідуальна термопластична маска та проведена РХ-операція на лінійному прискорювачі (а.с. 133 - 134 т. 1). Як вбачається з копії медичної документації, [PERSON] проходив лікування в нейрохірургічному відділенні Одеської клінічної лікарні в період з 15.06.2016 року по 30.06.2016 року, з 23.08.2016 року по 06.09.2016 року. 17.06.2016 року [PERSON] проведена операція - видалення кісточної пухлини головного мозку лівої півкулі головного мозку. [PERSON] пройшов курс антибактеріальної, стимулятивної терапії. 30.08.2016 року проведена операція - установка резервуара Омайя в кисту пухлини. Пройшов курс противоотечної, дегідротаціонної терапії. 26.08.2016 року [PERSON] проходив комп'ютерну томографію головного мозку (а.с. 135 - 136 т. 1). Згідно з копіями довідок № № 41, 42 від 04.10.2018 року, виданих ПП «Південна логістична компанія», [PERSON] був засновником ПП «Південна логістична компанія» з 10.07.2013 року по 13.09.2016 року та працював на посаді директора з 04.01.2008р. по 08.02.2016р., і його заробітна плата за період з січня 2015 р. по лютий 2016 р. склала 25 739,33 грн. [PERSON] за період з 10.07.2013р. по 13.09.2016р. дивіденди не нараховувались та не виплачувались (а.с. 137 - 138 т. 1). Як вбачається з копії рішення засновника ПП «Південна логістична компанія» № 2/2013 від 10 липня 2013 року, копії договору купівлі - продажу частки в статутному капталі від 10.07.2013 року, посвідченого Омаровою В.С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, укладеного між [PERSON] (надалі - Продавець), з однієї сторони, та [PERSON] (надалі - Покупець), з другої сторони, [PERSON] продала, а [PERSON] купив частку, яка складає 100% статутного капіталу або 434 000,00 гривень. Статутний капітал підприємства складає 5 000 000 гривень. Продаж ПП «Південна логістична компанія» здійснено за ціною 434 000 гривень (а.с. 134 - 140 т. 1). Згідно з копією довідки № 43 від 04 жовтня 2018 року, виданої ПП «Південна логістична компанія», за період з 10 липня 2013р. по 13 вересня 2016р. Статутний капітал ПП «Південна логістична компанія» формувався грошовими коштами засновника [PERSON] всього на суму 5 000 000,00 гривень (а.с. 141 - 142 т. 1). Як вбачається з копії довідки № 44 від 04 жовтня 2018 року, виданої ПП «Південна логістична компанія», станом на 13 вересня 2016 року заборгованість ПП «Південна логістична компанія» перед фізичною особою [PERSON] складає 290 000,00 гривень, згідно Договору № 23/08 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі від 23.08.2018р. на суму 145 000,00 гривень, та Договору № 22/08 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі від 22.08.2018р. на суму 145 000,00 гривень (а.с. 143 - 145 т. 1). Відповідно до копій розписок від 13.09.2016р., [PERSON] отримав від [PERSON] 1 800 000, в рахунок боргу [PERSON], [PERSON], в розмірі 2 000 000 гривень, взятих в борг в грудні 2013 року на придбання нерухомого майна в Російській Федерації. [PERSON] отримав від [PERSON] 1493700 гривень, для виводу з залогу по іпотечному договору квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 146 - 148 т. 1). Для лікування чоловіка [PERSON] та на потреби родини, відповідачем по наявній справі [PERSON] було позичено у [PERSON]: 06.02.2016 р. - 30 000 грн.; 25.04.2016р. - 60 000 грн.; 21.08.2016р. - 60 000 грн.; 25.06.2016р. - 60 000 грн.; 30.08.2016 р. - 75 000 грн.; 30.06.2016р. - 100 000 грн.; 03.05.2016р. - 250 000 грн.; 02.03.2016р. - 400 000 грн.; 06.02.2016р. - 500 000 грн., що підтверджується копіями відповідних розписок, наданих [PERSON], з яких також вбачається, що 13.09.2016 року в день продажу частки [PERSON] в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія", [PERSON] повернула [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі, про що свідчить його підпис в зазначених боргових розписках (а.с. 149 - 157 т. 1). Тобто на лікування [PERSON], відповідачем по наявній справі [PERSON] було позичено і витрачено 1 325 000 грн. Також була позичена значна сума коштів на утримання родини, яка проживала разом з відповідачем по наявній справі [PERSON] та її чоловіком [PERSON], а саме відповідача по наявній справі [PERSON], синів [PERSON] - [PERSON], [PERSON]. В період з лютого по вересень 2016 року, відповідачем [PERSON] було позичено у [PERSON] 210 000 грн. на витрати по утриманню сім'ї. Таким чином, станом на вересень, перед [PERSON] існувала заборгованість за лікування і утримання родини у розмірі 1 535 000 грн. На час, коли було виявлено захворювання і прийнято рішення щодо продажу частки в статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія», статутний капітал підприємства не був формований на 100% і для продажу 100% частки статутного капіталу необхідно було сформувати статутний капітал і до внести 82 000 грн. На час продажу частки в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія», [PERSON] та [PERSON] для остаточного формування статутного капіталу, було позичено у [PERSON] сума у розмірі 82 000 грн., яка була внесена до статутного капіталу Підприємства, що підтверджується розпискою від 13.09.2016 р. і Довідкою № 43 від 04.10.2018 р. 13 вересня 2016 року, ще за життя [PERSON], був укладений Договір купівлі-продажу 100% частки в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія" і отримані кошті у розмірі 5 000 000 грн. В той же день, [PERSON] розрахувалася з [PERSON] за борговими зобов'язаннями її сім'ї. А саме: 1 325 000 грн. - кошти отримані на лікування; 210 000 грн. - кошти отримані на утримання родини за цей період; 82 000 грн. - кошти отримані на формування статутного капіталу ПП "Південна логістична компанія"; 1 800 000 грн. - кошти, отримані на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] і частки в статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія"; 1 493 700 грн. - для зняття забезпечення по договору іпотеки з квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідними розписками (а.с. 149 - 157 т. 1). Зобов'язання щодо зняття забезпечення [PERSON] виконанні в повному обсязі, про що свідчать Лист Банку від 08.10.2018 p., Договір про розірвання іпотечного договору від 02.10.2017 p. (а.с. 176 т. 1), Договір застави майнових прав від 13.01.2017 р. Тобто, на загальну суму 4 910 700 грн. Крім того, ПП "Південна логістична компанія" була придбана [PERSON] за 434 000 грн., а продана за 5 000 000 грн. Протягом 2015 року, [PERSON] було внесено 4 484 000 грн. до Статутного капіталу ПП "Південна логістична компанія". Вказана сума також була надана [PERSON] і були борговими зобов'язаннями [PERSON] та [PERSON] Однак, коштів від продажу ПП "Південна логістична компанія" на погашення всього боргу було недостатньо і ці зобов'язання перешли до відповідача [PERSON] Як вбачається з копії договору про розірвання іпотечного договору серії НМТ № 231270, посвідченого Ламан А.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15 липня 2011 року за № 2060, від 02 жовтня 2017 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Іпотекодержатель), з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] (надалі - Іпотекодавці), з іншої сторони, уклали Договір про наступне: відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та у зв'язку з переходом права власності на квартиру, яка є Предметом іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 15 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І. № 2060, до [PERSON] та [PERSON], а саме: 1/3 частки - до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області 24.04.2017р. Р№1-348, 2/3 часток - до [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області 27.04.2017р. Р№ 1-376, Іпотекодавцями за Іпотечним договором вважаються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 176 т. 1). Таким чином, якщо позивач вважає, що він претендує на частину в спадковому майні, то він також має взяти на себе боргові зобов'язання свого батька. Відповідно до копії договору купівлі - продажу квартири від 25 серпня 2016 року № 116-ЦС-7В, укладеного між Акціонерним товариством «Спеціалізоване Будівельно - Монтажне Об'єднання «ЛенСпецСМУ» (надалі - Продавець), та [PERSON] (надалі - Покупець), продавець продав, а покупець купив за 5 088 888 руб. 00 копійок квартиру [ADDRESS]. (а.с. 158 - 159 т. 1). Квартира за адресою: [ADDRESS], яка влежала на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу (а.с. 160 т. 1) і також була включена до заповіту, находилася в заставі і забезпечувала зобов'язання у розмірі 1 497 300 грн. перед AT Райфайзен Банк Аваль" в рамках фінансування групи компаній, які здійснювали вільні бізнес проекти. Це підтверджується Іпотечним договором від 15.07.2011 p. (а.с. 161 - 170 т. 1), Договором про внесення змін до Іпотечного договору від 24.10.2011 p., Договором про внесення змін до Іпотечного договору від 29.07.2013 р. Тобто, для припинення застави, необхідно було погасити заборгованість перед банком чи знайти іншого поручителя, який візьме на себе зобов'язання за Договором застави перед банком. Відповідачем [PERSON] та [PERSON] було вирішено погасити цю заборгованість перед банком за рахунок коштів, отриманих від продажу частки в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія". У разі існування застави, квартира, яка була включена до заповіту, переходила до спадкоємців разом з боргом, який цей залог забезпечував. Як вбачається з копії довідки № Д2-КБ/7-445 від 08.10.2018р., виданої АТ «Райффайзен Банк Аваль», 13 січня 2017 року, забезпеченням Генеральної кредитної угоди № 01/3-0-1/196 від 29.07.2008 року, крім іншого майна, виступала іпотека квартири, за адресою: [ADDRESS], що належала на праві власності Поручителю - фізичній собі [PERSON] У зв'язку зі смертю 16 вересня 2016 р. [PERSON], вказана квартира не могла виступати забезпеченням по зобов'язанням по Генеральній кредитній угоді № 01/3-0-1/196 від 29.07.2008р., тому Кредитним комітетом Банку було прийнято рішення щодо заміни предмету застави, а саме квартири, за адресою: [ADDRESS] (на момент виведення з забезпечення оцінка Банку складала 2 298 000,00 грн.), що належала на праві власності Поручителю - фізичній особі [PERSON], а після смерті його спадкоємцям, на заставу грошових коштів на депозитних рахунках у сумі 1 497 300 грн. (а.с. 170 т. 1). Відповідно до копії договору застави майнових прав № 12/Д2-КБ/7 (по депозитному договору з фізичною особою) від 13 січня 2017 року, [PERSON] виступив майновим поручителем за ТОВ «Гала Блейд», ТОВ «Блейд Н», ТОВ «АВІС» перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Вартість Предмету застави оцінюється сторонами на момент укладення даного договору в сумі 1 493 700,00 гривень (а.с. 171 - 175 т. 1). Таким чином, на підставі вище перелічених доказів, можна зробити висновок про те, що частка у розмірі 1 250 000,00 гривень від продажу частки у Статутному капіталі, яка на думку представника позивача, належить [PERSON], є співмірною з витратами на лікування, які понесла відповідач по наявній справі [PERSON] на лікування батька позивача - [PERSON] Відповідно до копії рахунку - фактури № б/н від 18.09.2016 року, відповідачем по наявній справі [PERSON] витрачено на поховання [PERSON] 78 820,00 гривень, на копання могили витрачено 1 000,00 гривень, що підтверджується копією договору - замовлення від 18.09.2016 року (а.с. 177 - 178 т. 1). Як вбачається з довідки, виданої державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. від 10.06.2018р. № 721/02-14, [PERSON] була подана заява до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] Станом на сьогоднішній день [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (а.с. 209 т. 1). Відповідно до копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 14.02.2019 року ПП «Південна логістична компанія», зареєстроване як юридична особа, засновник [PERSON] Розмір внеску до статутного фонду - 5 000 000 гривень. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року, визнано обов'язковою особисту участь позивача [PERSON] у судовому розгляді справи (а.с. 17 т. 2). Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13 лютого 2019 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON], в особі законного представника [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 20.02.2019 року. Клопотання про виклик свідка задоволено. В судове засідання викликано свідка [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. 20 лютого 2019 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] він був знайомий приблизно 10 років. Він був топ-менеджером компанії ПП «Південна логістична компанія», у них були спільні проекти (продаж майна). Квартира [ADDRESS], належала його матері та сестрі. У 2016 році йому подзвонив [PERSON] та повідомив, що йому діагностували рак (пухлина головного мозку), і ними було прийнято рішення про те, що компанію він передасть йому. [PERSON] необхідні були кошти на лікування та проживання. У них були різні варіанти, однак вони зупинились на продажі компанії, що і відбулось у вересні 2016 року. Продаж компанії відбувся саме відповідачем по наявній справі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Під час договору була присутня мати померлого, однак не в момент підписання договору, а вона лише знаходилась в квартирі, в якій також знаходився і [PERSON] Фактично на день підписання договору, були вже розписані грошові кошти за взаємною згодою. Гроші [PERSON] він віддав раніше до підписання договору - на різні потреби, а підписання договору було формально. Він гроші віддавав родині, адже [PERSON] та [PERSON] були для нього дуже близькими людьми. Він видавав гроші дружині [PERSON] - [PERSON], оскільки вони так домовлялись. Гроші [PERSON] брала в борг на операції [PERSON] Перший раз він гроші віддав 6 лютого 2016 року, потім привозив гроші в лікарню в м. Москві - в березні, далі [PERSON] лікувався в м. Києві - в травні, а потім в м. Одесі - влітку. Загальна сума на лікування, яку він дав в борг [PERSON] складала 1300000 гривень. Квартиру він придбав за 5 000 000 гривень. В грудні 2015 року ним було видано 2 000 000 гривень на придбання нерухомості, і залишок склав 1500000 млн. гривень - вивід квартири з залогу під майнове поручительство. Є довідка з банку, що квартира виведена з залогу, а в рахунок цього залогу внесені грошові кошти, які він залишив на операцію. Коли він надавав грошові кошти на лікування, були присутні і [PERSON], і [PERSON], однак гроші брала [PERSON] Вони підрахували, щоб на все вистачило грошей, і у них вийшла грошова сума в розмірі 5 000 000 гривень. Під час підписання договору відповідач по наявній справі - [PERSON] - мати померлого [PERSON] не була присутня, вона лише знаходилась в квартирі. [PERSON] брала у нього в борг гроші лише на проживання. [PERSON] не отримувала від нього гроші в борг солідарно з [PERSON] З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідком, в зв'язку з тим, що даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. 20 лютого 2019 року допит свідка [PERSON] проводився згідно ч. ч. 3, 8 ст. 223 ЦПК України за відсутності позивача, законного представника та їх представника - адвоката Бардука М.В., оскільки вони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, з заявами про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертались. Також, 21 лютого 2019 року за вих. № 1899/19, представнику позивача [PERSON], законного представника позивача [PERSON] - адвокату Бардуку М.В., направлено повідомлення про те, що справа була призначена до розгляду на 20 лютого 2019 року на 13 годину 10 хвилин з викликом в судове засідання свідка [PERSON] В судове по вищевказаній цивільній справі представник позивача [PERSON], законного представника позивача [PERSON] - Бардук М.В. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. 20 лютого 2019 року розгляд справи проводився за відсутності представника позивача, законного представника позивача та в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який з'явився до суду. Таким чином, представнику позивача [PERSON], законного представника позивача [PERSON] необхідно з'явитись до суду завчасно до дати наступного судового засідання по вищевказаній справі та ознайомитись з технічним записом судового засідання, яке відбулось 20 лютого 2019 року. Однак, позивач, законний представник та їх представник для ознайомлення з технічним записом судового засідання допиту свідка [PERSON], до суду не з'явились. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із зазначеного випливає, право на спадкування мають особи, визначені згаданими нормами, зокрема або за заповітом, або за законом, перелік яких визначено нормами 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У сенсі даної норми матеріального права при укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. Письмова форма цього договору має відповідати вимогам, передбаченим статтею 207 цього Кодексу. Винятком із загального правила, передбаченого пунктами 2, 3 статті 208 ЦК України, є те, що в разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків, це можуть бути письмові документи, листи тощо. Розписка є документом, що посвідчує передачу грошей позикодавцем позичальнику. Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд застосував цю норму права з мотивів того, що між померлим [PERSON], його дружиною - відповідачем [PERSON] та свідком [PERSON] виникли правовідносини, пов'язані з договорами позики. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у зв'язку з важкою хворобою [PERSON] тривалий час лікувався, на його лікування витрачались великі грошові кошти, які брались в борг у [PERSON] і між ними існували боргові зобов'язання з приводу отримання ними грошей на лікування, які були відповідачем [PERSON] повернуті [PERSON] за рахунок продажу частки [PERSON] в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія". Крім того, знаючи про тяжку хворобу, [PERSON] склав заповіт, та розпорядився своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. Довіреність військовослужбовця або іншої особи, яка перебуває на лікуванні у госпіталі, санаторії та іншому військово-лікувальному закладі, може бути посвідчена начальником цього закладу, його заступником з медичної частини, старшим або черговим лікарем. Довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується у порядку, визначеному законодавством. Довіреність була видана померлим [PERSON] з дотриманням вище перелічених норм Закону, і відповідач по наявній справі - [PERSON] мала законне право вчиняти від імені [PERSON] всі дії, в тому числі на продаж його частки в статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія». Суд застосував цю норму права з мотивів того, що представником позивача було зазначено про те, що довіреність від імені померлого [PERSON] була отримана відповідачем [PERSON] незаконно, з порушеннями норм права. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Cудом не приймається до уваги твердження представника позивача про те, що відповідачі по наявні справі [PERSON] та [PERSON] вступили в змову між собою та незаконно продали частку померлого [PERSON] в Статутному капіталі ПП «Південна логістична компанія» та привласнили отримані гроші, оскільки ці доводи позивачем належними доказами не підтверджено та не доведено в судовому засіданні, чим ним не виконано його обов'язок, передбачений ст. 81 ЦПК України. Крім того, в судовому засіданні встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] в подальшому отриманими грошовими коштами від продажу частки, розрахувалась по борговим зобов'язанням [PERSON] Також встановлено, що частка [PERSON] в Статутному капіталі компанії, була продана ще за життя спадкодавця. Також суд не приймає до уваги посилання представника позивача щодо солідарного стягнення суми з відповідача [PERSON], оскільки ці доводи також належними доказами не підтверджено. Крім того, як встановлено в судовому засіданні з показів свідка [PERSON], [PERSON] брала у нього в борг гроші лише на проживання. Відповідач [PERSON] не отримувала від нього гроші в борг солідарно з відповідачем [PERSON] За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що, [PERSON] була подана заява до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] Станом на сьогоднішній день [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, як за заповітом, так і за законом, які прийняли спадщину, судом не встановлено. Також в судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між померлим [PERSON] та [PERSON] - відповідачем по наявній справі, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 120, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшли: належна йому частка у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; належна йому частка у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS]; 2/3 частки належної йому квартири [ADDRESS]; 1/3 частка належної йому квартири [ADDRESS]; належна йому квартиру за адресою: [ADDRESS]; нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації; рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В судовому засідання встановлено, що за життя померлий [PERSON] склав заповіт. Відповідно до копії заповіту [NUMBER] від 05 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 203, [PERSON] склав заповіт, згідно якого: належну йому частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], заповів своїй матері [PERSON]; належну йому частку у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS], заповів своєму сину [PERSON]; 2/3 частки належної йому квартири [ADDRESS], заповів своєму сину [PERSON]; 1/3 частку належної йому квартири [ADDRESS], заповів [PERSON]; належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS], заповів своєму сину [PERSON]; будь-яке нерухоме майно, що знаходиться на території Російської Федерації, та з чого б воно не складалося, заповів своєму сину [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частках кожному; будь-яке рухоме майно (у тому числі депозити), що знаходяться на території Російської Федерації, заповів [PERSON] (а.с. 28 - 30, 160 т. 1). Ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Однак, питання щодо визнання вищезазначеного заповіту, який залишив померлий [PERSON], недійсним, або його скасування, учасниками справи не ставилось. За життя померлий [PERSON] склав заповіт, в якому чітко зазначив, кому і яке майно він заповідає на випадок своєї смерті. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Представник позивача у позові посилався на норму права, яка передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, яку суд не застосовує, з мотивів того, що грошові кошти, отримані від продажу частки в Статутному капіталі ПП "Південна логістична компанія", були спрямовані на лікування тяжко хворого спадкодавця, який у зв'язку з важкою хворобою проходив дорого вартісне лікування, в тому числі і за кордоном, вивід спадкового майна, яке в подальшому, увійшло спадкового майна та до заповіту, з залогу, а також на погашення його боргових зобов'язань, оскільки брались в борг у [PERSON] великі грошові кошти на лікування, що також підтверджується матеріалами справи та показами свідка [PERSON] Таким чином, позивач, як спадкоємець спадкового майна свого батька, також повинен виступати по борговим зобов'язанням свого батька - спадкодавця [PERSON] Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], в особі законного представника [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed