Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Літинської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначає, що із нею проживає та вона самостійно виховує свого онука, [PERSON]. Його мати, [PERSON], є її рідною дочкою. Остання, [PERSON], з вересня 2016 року, не проживає на території Селищенської сільської ради, вихованням сина не займається, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, на зв'язок не виходить, тобто ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків. Тому, позивач змушена була звернутися до комісії з питань захисту прав дитини Літинської РДА про доцільність позбавлення відповідачки, [PERSON] батьківських прав відносно її сина, [PERSON], [INFO] Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Тому, за вкзаних вище обставин, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Крім того, позивч просить стягнути із відповідача аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивач, [PERSON], позов підтримала в повному обсязі та просила задовільнити. Суду пояснила, що відповідач, [PERSON], є її дочко. Вона взагалі не займається вихованням та утриманням свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO] Не цікавиться його життям, здоров'ям, матеріально не забезпечує. Більше того, відповідач із 2016 року не проживає та не спілкується з дитиною по даний час, її місцеперебування взагалі не відоме. Тобто, позивач вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому просить позбавити останню батьківських прав. [PERSON]зазначила, що хоче виховувати онука, тому просила суд призначити її опікуном дитини. Крім того, [PERSON], просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], в твердій грошовій сумі 500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Представник третьої особи [PERSON] суду пояснила, що вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON],[INFO], оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Також зазначила, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини Літинської РДА, [PERSON]не з'явилася. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася. Про розгляд справи була повідомлена належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які є у справі, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між стронами існують сімейні правовідносини. Із копії свідоцтва про народження (а.с.4) встановлено, що [PERSON] народився 07.01.2015 року, його матір'ю є відповідач у справі, [PERSON], батьком - [PERSON]. Як встановлено із довідки про склад сім'ї (а.с.6), [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею проживає малолітній онук ,[PERSON], [INFO] Дочка, [PERSON] ,зареєстрована за вказаною адресою, однак, із вересня 2016 року, разом із ними не проживає. Копія акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.7) свідчить, що [PERSON], [INFO], проживає разом із бабусею, [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні. Остання займається вихованням онука. В будинку, у якому вони проживають, створені всі належні умови для виховання та проживання дитини. Мати хлопчика, [PERSON], з вересня 2016 року, на території Селищенської сільської ради не проживає. Довідка-характеристика видана Селищенською сільською радою (а.с.8) свідчить, що [PERSON] не виконує свої материнські обов'язки, вона залишила свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO] на бабусю, [PERSON] І не з'являється з вересня 2016 року. Місце її перебування невідоме. Висновок служби у справах дітей Літинської РДА (а.с.5) підтверджує той факт, що відповідач, [PERSON], не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] Вона не цікавиться його життям, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. Вона залишила дитину на бабусю, [PERSON], та із вересня 2016 року не з'являється до дитини взагалі. Тому, із вказаних вище підстав, комісією зроблено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], яка є матір'ю малолітнього [PERSON], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, вона не забезпечує дитину необхідним, матеріально не утримує, взагалі не цікавиться його життям,залишила сина ще у вересні 2016 року, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року передбачено, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. У національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських права, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. Більше того, усі обставини свідчать про те, що вона продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона не цікавиться життям сина, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. Крім того, судом з'ясовано, що [PERSON] родинних стосунків з дитиною не підтримує. Тому, суд вважає, що розлучення неповнолітнього [PERSON] з матір'ю, буде в найкращих його інтересах. Відповідно до ППВС України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п. 15 передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних нормморалі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до практики ЄС "справа Гаазе проти Німеччини" п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей. У рішенні по справі " Хант проти України " п 54. зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення усправі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Савіни проти України" п.47 зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Тому, зважаючи на наведене, позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, ураховуючи викладене, позов в частині стягнення аліментів теж підлягає до задоволення. Стаття 243 СК України передбачає, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування . Верховний Суд України в Узагальненні від 11.12.2008 р в «Практиці розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки і піклування над дітьми» наведене вище положення розяснив , що слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Верховний Суд звернутає увагу на те, що відповідно до положень частин З, 4 ст. 60 ЦК , суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Вбачається, що замість подання у матеріалах справи може бути наявний офіційний висновок чи інший документ органу опіки та піклування, який свідчить про згоду цього органу на призначення певної особи опікуном або піклувальником. Ураховуючи викладене, а також те, що у матеріалах справи наявний офіційний висновок органу опіки та піклування №282/01-17 , який свідчить про згоду служби у справах дітей Літинської РДА на призначення [PERSON] опікуном онука, [PERSON], тому наявні підстави для встановлення опіки над [PERSON]

Outcome: approved