Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов 13.04.2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась представник позивача адвокат Гніздовська Г.М., яка діє в інтересах [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (далі відповідач) в якому просить визнати незаконною дію КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» Одеської міської ради , правонаступників якого є КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, з внесення запису про погашення запису про нерухомість від 05.10.2010 року відносно права власності № 20881997 за [PERSON] , скасувати запис про погашення запису про нерухомість від 05.10.2010 року відносно права власності № 20881997 за [PERSON] . Згодом представник позивача надала уточнену позовну заяву. В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Гніздовська Г.М. зазначила, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , щодо якої було внесено запис про погашення запису про нерухомість від 05.10.2010 року, підстава закриття права власності: знищення об`єкту. Проте насправді квартиру [ADDRESS] знищено не було, тому дія щодо скасування реєстрації права власності є незаконною, запис внесено безпідставно та незаконно, тому він підлягає скасуванню. 25.06.2007 року на підставі Договору дарування, укладеного між [PERSON] у якості дарувальника та позивача у якості обдаровуваного, позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за позивачем в КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" Одеської міської ради за № 479 в кн. 461пр-15 від 05.07.2007 року. У подальшому, для поліпшення житлових умов позивач здійснив реконструкцій квартири [ADDRESS] . У результаті реконструкції було утворено квартиру [ADDRESS] загальною площею 59,4 кв.м. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року у справі № 2-7623 було визнано за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 59,4 кв.м., підсобною площею 43,0 кв.м. і надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та складається з житлової площею 16,4 кв.м., кухні площею 11,3 кв.м. та гаражу площею 27.1 кв.м. Жодних інших рішень/висновків в мотивувальній та резолютивній частинах вказаного судового рішення немає. 26.08.2009 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за позивачем в КП "БТІ та РОН" ОМР за № 479 в кн. 683пр-80. У подальшому позивач здійснив реконструкцію квартири [ADDRESS] , внаслідок чого було утворено житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2010 року у справі № 2- 5102/10 було визнано за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Наприкінці 2020 року позивач вирішив, що необхідно здійснити реєстрацію його права власності на квартиру [ADDRESS] у новому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 21.12.2020 року позивач подав державному реєстратору Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області заяву про державну реєстрацію прав та і обтяжень, в якій просив зареєструвати його право власності на квартиру [ADDRESS] . Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 56128121 від 13.01.2021 року було відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на квартиру з реєстраційним номером 18774330, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , податковий номер 2458114051. Причиною відмови вказано те, що відносно права власності № 20881997 за [PERSON] на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року у справі № 2-7623 було внесено запис про погашення запису пре нерухомість від 05.10.2010 року, підстава закриття права власності: знищення об`єкту. Запис про погашення запису про нерухомість було внесено КП "БТІ та РОН" ОМР, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації- Одеської міської ради (далі - КП "БТІ" ОМР). Так, позивачу стало відомо про те, що запис про його право власності на квартиру [ADDRESS] було незаконно і безпідставно погашено. Підставами для визнання дії незаконною є її невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив цю дію, і одночасно, порушення у зв`язку з вчиненням відповідної дії прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, підставою закриття права власності і відповідно внесення запису про погашення запису про нерухомість є знищення об`єкту, тобто квартири [ADDRESS] . Проте ні на момент внесення запису про погашення запису про нерухомість, ні зараз квартира [ADDRESS] не знищена. Згідно з нормами законодавства в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії (05.10.2010 року), існував чітко визначений порядок дій у разі знищення об`єкта нерухомого майна. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346, ст. 349 ЦК України (в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії), право власності на майно припиняється в разі його знищення. Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦК України (в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії), у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 17.01.2019 року у справі № 708/254/18), умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статті 349 ЦК України (в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії) є наявність: - встановленого факту знищення майна; - заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути: - матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна; - довідки органів внутрішніх справ України; - акт про пожежу; - офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Відповідно до пункту 6.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (далі - Тимчасове положення), у разі знищення об`єкта, щодо якого проведено державну реєстрацію прав, власник (власники) подає(ють) реєстратору БТІ заяву про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи за формою, визначеною у додатку 12. До заяви про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи додаються: - матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення такого об`єкта; - у разі знищення нерухомого майна - правовстановлювальні документи (за наявності), які підлягають анулюванню (на оригіналах документів ставиться відмітка "Анульовано", яка скріплюється печаткою БТІ; - оригінали анульованих документів підшиваються до реєстраційної справи). Моментом прийняття заяви про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав з присвоєнням порядкового номера. На момент внесення оскаржуваного запису і на теперішній момент: - позивач як власник квартири [ADDRESS] не подавав заяви про внесення відповідних змін до державного реєстру; - позивач як власник квартири [ADDRESS] не подавав оригінали правовстановлювальних документів реєстраторові; - правовстановлювальні документи позивача на квартиру [ADDRESS] не анульовані, їх оригінали на даний момент знаходяться у позивача; - матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення об`єкта нерухомого майна, відсутні; - не було складено жодного акту обстеження, довідки, висновку чи іншого документу, з якого вбачалося б, що квартиру [ADDRESS] було знищено; - дійсних підстав припинення права власності позивача на квартиру [ADDRESS] не було. У якості підстави внесення оскаржуваного запису про погашення запису про нерухомість було вказано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року у справі № 2-7623. Разом з тим, вказаним судовим рішенням було визнано за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] , проте не було встановлено факт знищення квартири [ADDRESS] . Ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах даного судового рішення взагалі не йшло мови про знищення квартири [ADDRESS] чи пре припинення права власності позивача на неї. Тимчасовим положенням не передбачено, що судове рішення може бути підставою встановлення факту знищення нерухомого майна і внесення відповідного запису. Таким чином, будь-які документи, які могли б стати підставою встановлення факту знищення квартири [ADDRESS] , відсутні. Наведене свідчить про те, що дією з внесення оскаржуваного запису про погашення запису про нерухомість КП "ОМБТІ та РОН" ОМР було прямо порушено вимоги ст. 349 ЦК України та Тимчасового положення, тому така дія є незаконною. З метою встановлення того, чи дійсно було внесено оскаржуваний запис про погашення запису про нерухомість, а також підстав його внесення, до КП "БТІ" ОМР було направлено адвокатський запит № 512 від 19.03.2021 року. 02.04.2021 року від КП "БТІ" ОМР" надійшла відповідь про те, що необхідно здійснити оплату за надання відповіді. Виставлений рахунок оплатили. Квартира [ADDRESS] знаходиться на першому поверсі багатоквартирного двоповерхового будинку, що в принципі унеможливлює її знищення без руйнування всього будинку [ADDRESS] . Той факт, що будинок [ADDRESS] не було знищено, підтверджується, зокрема, інформацією з карти 2 ГІС, Гугл Карти. Позивач з моменту набуття права власності на квартиру [ADDRESS] користувався нею, особові рахунки на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем, він сплачував всі рахунки за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними рахунками та квитанціями. Таким чином, оскільки квартиру [ADDRESS] знищено не було, а інші підстави припинення права власності позивача на неї відсутні, оскаржуваний запис про погашення запису про нерухомість було внесено незаконно та безпідставно, тому він підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного представник позивача в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до суду. Відповідач до суду відзив на позов не надав. Заяви (клопотання, повідомлення) учасників справи. 29.04.2021\~року (вхід.\~№ 19722)\~до суду\~надійшла заява\~відпредставника позивача адвоката Гніздовська Г.М. про усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 58-66) 13.05.2021 року (вхід. № 21198) до суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Гніздовська Г.М. про приєднання до матеріалів справи та витребування доказів. (а.с. 71-76) 14.07.2021\~року (вхід.\~ЕП №\~14331)до суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Гніздовська Г.М. про ознайомлення з матеріалами справи. (а.с. 89) 03.08.2021 року (вхід. № 35963) до суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Гніздовська Г.М. про закриття підготовчого провадження. (а.с. 93) 15.09.2021 року (вхід. ЕП № 17521) до суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Гніздовська Г.М. про відкладення розгляду справи. (а.с. 98-99) 25.11.2021 року (вхід. № 57541) на виконання ухвали суду від 15.09.2021 року до суду надійшли Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 118-129) 26.11.2021 року (вхід. ЕП № 22294) до суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Гніздовська Г.М. про ознайомлення з матеріалами справи. (а.с. 131) 13.12.2021 року (вхід. № 61318) до суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Гніздовська Г.М. про розгляд справи без участі представника позивача. Крім того, у вказаній заяві, представник позивача просила питання розподілу судових витрат покласти на позивача. (а.с. 134) Відповідач \~Комунальне підприємство\~«Бюро технічної\~інвентаризації» Одеської\~міської ради\~не направили\~до суду\~свого представника.\~Неодноразово були\~повідомлені про\~день,\~час та\~місце слухання\~справи,\~про що\~свідчать повернуті\~на адресу\~суду поштові\~повідомлення про\~вручення судової\~повістки «Укрпошти»\~штрих-код\~№ 6504519096480,\~однак до\~суду не\~з`явилисьта за весь час розгляду справи жодних заяв, клопотань або пояснень, заперечень на позовну заяву не надали. (а.с. 83, 91, 96, 133) Інші процесуальні дії у справі Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 року, цивільну справу № 521/5248/21, передано на розгляд судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2021 року вказаний позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~30.04.2021\~року відкрито\~провадження по\~справі та\~призначено підготовче\~судове засідання.Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.04.2021 року, клопотання представника позивача адвоката Гніздовської Г.М. про витребування доказів задоволено. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України), в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив на позов, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 25.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвою О.О., зареєстрованого в реєстрі № 1260, [PERSON] подарувала, а позивач [PERSON] прийняв у дар квартиру під [ADDRESS] , що складається з однієї кімнати, загальною площею 45,5 кв.м. у тому числі житловою 20,1 кв.м. (а.с. 13) Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за позивачем в Комунальному підприємстві "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" Одеської міської ради за № 479 в кн. 461пр-15 від 05.07.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 17) Згодом, з метою поліпшення житлових умов позивач здійснив реконструкцій квартири [ADDRESS] . У результаті реконструкції було утворено квартиру [ADDRESS] загальною площею 59,4 кв.м. У технічному паспорті від 24.12.2008 року міститься відмітка про самочинне збудовані або переобладнані приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . (а.с. 18-19) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року у справі № 2-7623, за позивачем було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 59,4 кв.м., підсобною площею 43,0 кв.м. і надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та складається з житлової площею 16,4 кв.м., кухні площею 11,3 кв.м. та гаражу площею 27.1 кв.м. (а.с. 20) Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за позивачем в Комунальному підприємстві "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" Одеської міської ради за № 479 в кн. 683пр-80 від 26.08.2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 21) Відповідно до договору дарування від 15.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвою О.О., зареєстрованого в реєстрі № 974, позивач подарував, а його дружина [PERSON] прийняла у дар безоплатно Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з однієї житлової будівлі з пінобетону під літ. «А» загальною площею 96,2 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., розташованого на земельній ділянці розміром 60 кв.м. (а.с 36) У подальшому позивач здійснив реконструкцію квартири [ADDRESS] , внаслідок чого було утворено житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2010 року у справі № 2- 5102/10 було визнано за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] . (а.с. 22) 21.12.2020 року, позивач подав державному реєстратору Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області заяву про державну реєстрацію прав та і обтяжень, в якій просив зареєструвати його право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 23) Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 56128121 від 13.01.2021 року було відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на квартиру з реєстраційним номером 18774330, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , податковий номер 2458114051. (а.с. 24) Причиною відмови вказано те, що відносно права власності № 20881997 за [PERSON] на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року у справі № 2-7623 було внесено запис про погашення запису пре нерухомість від 05.10.2010 року, підстава закриття права власності: знищення об`єкту. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст. 49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, представник позивача зазначила, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року у справі № 2-7623 було внесено запис про погашення запису пре нерухомість від 05.10.2010 року, підстава закриття права власності: знищення об`єкту. Проте насправді квартиру [ADDRESS] знищено не було, тому дія щодо скасування реєстрації права власності є незаконною, запис внесено безпідставно та незаконно. Згідно з нормами законодавства в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії (05.10.2010 року), існував чітко визначений порядок дій у разі знищення об`єкта нерухомого майна. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346, ст. 349 ЦК України (в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії), право власності на майно припиняється в разі його знищення. Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦК України (в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії), у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 17.01.2019 року у справі № 708/254/18), умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК України (в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваної дії) є наявність: - встановленого факту знищення майна; - заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути: - матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна; - довідки органів внутрішніх справ України; - акт про пожежу; - офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Відповідно до пункту 6.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (далі - Тимчасове положення), у разі знищення об`єкта, щодо якого проведено державну реєстрацію прав, власник (власники) подає(ють) реєстратору БТІ заяву про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи за формою, визначеною у додатку 12. До заяви про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи додаються: - матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення такого об`єкта; - у разі знищення нерухомого майна - правовстановлювальні документи (за наявності), які підлягають анулюванню (на оригіналах документів ставиться відмітка "Анульовано", яка скріплюється печаткою БТІ; оригінали анульованих документів підшиваються до реєстраційної справи). Моментом прийняття заяви про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав з присвоєнням порядкового номера. Судом встановлено, що позивач, як власник квартири [ADDRESS] не подавав заяви про внесення відповідних змін до державного реєстру. Матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення об`єкта нерухомого майна, відсутні. А так само і не було складено жодного акту обстеження, довідки, висновку чи іншого документу, з якого вбачалося б, що квартиру [ADDRESS] було знищено. Тому, дійсних підстав припинення права власності позивача на квартиру [ADDRESS] не встановлено. Крім того, квартира [ADDRESS] знаходиться на першому поверсі багатоквартирного двоповерхового будинку, що унеможливлює її знищення без руйнування всього будинку [ADDRESS] . Однак, у якості підстави внесення оскаржуваного запису про погашення запису про нерухомість було вказано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року у справі № 2-7623. Разом з тим, вказаним судовим рішенням було визнано за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] , проте не було встановлено факт знищення квартири [ADDRESS] . Тимчасовим положенням не передбачено, що судове рішення може бути підставою встановлення факту знищення нерухомого майна і внесення відповідного запису. Таким чином, будь-які документи, які могли б стати підставою встановлення факту знищення квартири [ADDRESS] , відсутні. Оскільки квартиру [ADDRESS] знищено не було, а інші підстави припинення права власності позивача на неї відсутні, оскаржуваний запис про погашення запису про нерухомість було внесено незаконно та безпідставно, тому він підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майне та їх обтяжень (даті - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстр) речових прав на нерухоме майно. Таким чином, доки відомості про право власності позивача на квартиру [ADDRESS] не внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, воно офіційно не визнається державою. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимова ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", заява № 31101/96, п. 8). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції від 22.09.1994 року, " Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49-62 від 10.05.2007 року). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Таким чином, оскаржуваною дією КП "БТІ та РОН" ОМР було порушено право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , а тому дана дія підлягає визнанню незаконною, а запис - скасуванню. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи наявна заява від представника позивача адвоката Гніздовської Г.М. Відповідно до якої, остання просила питання щодо розподілу судових витрат при винесенні рішення суду не розглядати та покласти їх на сторону позивача. Тому, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню не підлягають.

Outcome: approved