Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон та на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків. Позовні вимоги мотивує тим, що вона ([PERSON].) з відповідачем є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Так, як відповідач був та є громадянином Російської Федерації, то він не мав реєстрації місця проживання в Україні, однак на час народження сина, вони разом проживали у її батьків за адресою: [ADDRESS], Мукачівського району Закарпатської області. Через певні непорозуміння та різного роду обставин на початку 2014 року, відповідач покинув її з сином та повернувся до Російської Федерації і розірвав стосунки з нею, весь цей час вони не мають з ним зв'язку, не спілкуються та їй ([PERSON].) зовсім невідоме його місце проживання та перебування. Таким чином, вона не має змоги отримати від відповідача [PERSON] згоду на оформлення документів та на виїзд за кордон, і тим самим син обмежений у праві виїзду у інші країни як для відпочинку сім'єю з - матір'ю, так і різного роду розваг. Тому на підставі вищенаведеного вона ([PERSON].) звертається до суду та просить надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон сина - [PERSON], [INFO] до його повноліття без згоди батька - [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на виїзд за кордон [PERSON] без згоди батька. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого Мукачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 24 березня 2017 року, у [PERSON] та [PERSON], [INFO] року народився син - [PERSON] (а.с.3). -2- Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. У відповідності до вимог статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Як вбачається у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 22 частини 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. … Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З частин 1 та 3 статті 212 Цивільно - процесуального кодексу України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності. Судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон та на виїзд дитини за кордон без згоди батька - її сину [PERSON], [INFO], який не досяг 16-річного віку без згоди батька [PERSON], оскільки такий малолітнього сина матеріально не утримує, належне виховання не надає, оскільки сім'ю покинув і місце проживання та перебування його невідоме, що у свою чергу суперечить Конвенції про права дитини, якою встановлено, що дитина повинна бути забезпечена спеціальним захистом, їй повинні бути надані можливості та сприятливі умови, для фізичного, розумового, духовного розвитку. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved