Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачі звернулися до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Виконавчого органу Київської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України та за межі України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Просить суд надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитині для [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON] до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку та надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO] зародження, на неодноразові виїзди до тимчасово окупованої території України та за межі країни, в тому числі до країн Шенгенської зони, без згоди і супроводу її батька - [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 14 вересня 2007 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що зареєстрований Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського районного управління юстиції Автономної республіки Крим, актовій запис № 560 від 14.09.2007 р. Від спільного шлюбу позивач [PERSON] з Відповідачем мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження видане Мазанською сільською радою Сімферопольського району Автономної республіки Крим від 15.09.2010 р. серія [NUMBER]. Подружнє життя не склалось та Рішенням Сімферопольського районного суду АР Крим від 10 жовтня 2011 року шлюб між Позивачем-1 та Відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу спільна донька залишилась проживати із своєї матір'ю за адресою: [ADDRESS] а Батько дитини - Відповідач переїхав жити за іншою адресою: [ADDRESS] З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків, а саме з квітня 2011 року Відповідач самоусунувся від матеріального утримання та піклування про свою доньку і взагалі перестав спілкуватись з дитиною. У зв'язку з таким з квітня 2011 року опікуватись матеріальним утриманням дитини, її здоров'ям. навчанням, вихованням, піклуванням про її фізичний, культурний та духовний розвиток стала виключно мати малолітньої дитини. У липні 2015 року після та у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим Російською Федерацією (20.02.2014 року, згідно ч.2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України») Позивач-1 з малолітньою. донькою були змушені були виїхати з тимчасово окупованої території та переїхати на нове місце проживання до м. Києва. Вказане підтверджується Довідкою від 07.09.2015 року № 3007005353 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів розташованих на лінії зіткнення. Після переїзду з тимчасово окупованої території зв'язок Позивача-1 з Відповідачем було повністю та остаточно втрачено, номер мобільного телефону Відповідача більше не працює, на електронну пошту Відповідач не відповідає, за останньою відомою Позивачу-1 адресою в (АР Крим, Сімферопольський район, с. Краснолісся, вул. Паркова, 27а) Відповідач не проживає. На даний час у Позивача-1 виникло питання стосовно виїзду малолітньої дитини на відпочинок до її рідної бабусі - [PERSON] та дідуся - [PERSON], які постійно проживають на тимчасово окупованій території України в АР Крим і підтверджується копією паспорту бабусі - [PERSON].), а також виїзду дитини на відпочинок та оздоровлення за межі України, в тому числі до країн Шенгенської зони. Отже у зв'язку з тим, що місце перебування батька дитини - Відповідача невідомо, та як наслідок від нього неможливо отримати згоду на виїзд дитини як на тимчасово окуповану територію України до АР Крим так і у інші країни за межи України, Позивач [PERSON] позбавлена можливості вивезти дитину у гості до бабусі та дідуся, а також до інших країн дія відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору, а також культурного і духовного ховання малолітньої дитини сторін. Представник позивачів у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім'ї Виконавчого органу Київської міської ради у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмові пояснення в яких просив слухати справу за його відсутності, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 14 вересня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, що зареєстрований Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського районного управління юстиції Автономної республіки Крим, актовій запис № 560 від 14.09.2007 р.(а.с. 7-8) Від спільного шлюбу позивач [PERSON] та Відповідач [PERSON] мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження видане Мазанською сільською радою Сімферопольського району Автономної республіки Крим від 15.09.2010 р. серія [NUMBER].(а.с. 5) Рішенням Сімферопольського районного суду АР Крим від 10 жовтня 2011 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано.(а.с. 6) Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Доказів надання відповідачем нотаріально засвідченого клопотання на оформлення проїзного документу дитині та нотаріального дозволу на виїзд доньки за межі України суду не надано. Пунктом 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015, № 367, визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995, N 57 . Відтак, здійснити в'їзд на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим з малолітньою дитиною з метою відвідування родичів і побачення з батьком, враховуючи пропускний режим, без його нотаріально посвідченої згоди неможливо. Разом з тим, відповідно до листа-відповіді Міністерства соціальної політики України від 18.08.2016 року за № 12121/0/14-16/081, станом на 17.08.2016 року інформація про [PERSON], [INFO] відсутня в Єдиній інформаційній базі даних. Отже у зв'язку з тим, що місце перебування батька дитини - Відповідача невідомо, позивач не може отримати згоду на виїзд дитини від батька як на тимчасово окуповану територію України до АР Крим так і у інші країни за межі України, та в результаті чого позивач позбавлена можливості вивезти дитину у гості до бабусі та дідуся, а також до інших країн дія відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору, а також культурного і духовного виховання малолітньої дитини. Статтею 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»за відсутності оди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Виконавчого органу Київської міської радипро надання дозволу на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України та за межі України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків підлягають частковому задоволенню, а саме надати дозвіл на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території України та за межі України (за кордон) неповнолітньої [PERSON], [INFO], у супроводі її матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], терміном не більше 60 днів щороку до досягнення дитиною шістнадцятиріччя та надати дозвіл [PERSON] на оформлення та виготовлення документів для тимчасових виїздів за межі України її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON], оскільки вимоги позивача в частині вимог про надання дозволу на виїзд дитини та підготовку документів знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, разом з тим надання дозволу сприятиме реалізації прав дитини. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial