Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась о суду з позовом в якому просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав №57/36 від 13.04.2009р., укладений між ТОВ «Альянс-Жилстрой» та [PERSON]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41875154 від 03.07.2018 року державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальвакова Дмитра Гаріальдовича про державну реєстрацію прав власності на квартиру №89 загальною площею 41,3 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], та закрити відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру №89 загальною площею 41,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], проведену державним реєстратором Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальваковим Дмитром Гаріальдовичем 27.06.2018р. номер запису про право власності 26871011; стягнути з [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Жилстрой» витрати зі сплати позивачем судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2114,40 грн. (дві тисячі сто чотирнадцять грн. 40 коп.) у солідарному порядку. При цьому позивач посилається на те, що 12 березня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Альянс-Жилстрой» було укладено Договір № 1-58Р/36 резервування приміщення, відповідно до якого позивачка засвідчила бажання набути у власність однокімнатну квартиру, яка розташована в житловому комплексі, за будівельною адресою, [ADDRESS], забудовник Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Жилстрой» на 11 поверсі, загальною площею 40,59 кв. м., що має номер 89. Також, 12 березня 2008 року ТОВ «Альянс-Жилстрой» та [PERSON] склали Акт виконаних послуг по резервуванню квартири [ADDRESS], відповідно з Договором №1-58Р/36 від 12.03.2008 року. На виконання зазначеного Договору №1-58Р/36 від 12.03.2008 року між ТОВ «АЛЬЯНС-ТРЕЙД» та [PERSON] було укладено Договір комісії № Б-36/2008 щодо купівлі цінних паперів 12.03.2008 р. Позивач свої грошові зобов'язання за вищевказаними договорами виконала в повному обсязі. 24 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №408-013/ФКВІП-08, на підставі якого ТОВ «Український промисловий банк» надав [PERSON] кредит в розмірі 52 000,00 (п'ятдесят дві тисячі дол. США 00 центів), для її особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, а саме на придбання нерухомості на первинному ринку, а саме однокімнатної квартири, загальною площею 40,59 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на забезпечення вказаного договору також було укладено Договір застави цінних паперів та Іпотечний договір, які були посвідчені Коваль Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1036. 26 липня 2018 року з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] стало відомо, що квартира за адресою [ADDRESS], від 27.06.2018р. належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 57/ 36 від 13.04.2009 р., Витягу з переліку інвесторів, які приймали участь у фінансуванні об'єкта будівництва від 15.11.2016р., Акту прийняття - передачі нерухомого майна від 13.07.2015р. Позивач зазначив, що документи, що стали підставою реєстрації [PERSON] права власності на спірну квартиру є підробленими, крім цього [PERSON] зазначає, що майнові права на квартиру за адресою [ADDRESS], не могли бути передані [PERSON] без згоди Іпотекодержателя - ПАТ «Дельта Банк», а тому вважає, що вона протиправно була позбавлена права власності на квартиру, в зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача - адвокат Павел О.Ю. у судове засідання не з'явилась, повідомлялась, надала до суду заяву з проханням слухати справ у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позов в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідач - представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс- Жилстрой» до судового засідання не з'явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив. Надав письмові пояснення в яких зазначило, що Договір резервування приміщення №1-58Р/36 від 12.03.2008 року та Договір комісії щодо купівлі-продажу цінних паперів №Б-26/2008 від 18.01.2008 року, укладені між [PERSON] та ТОВ "Альянс-Жилбуд» було розірвано в односторонньому порядку (п.3.1.3 та 4.2 договору резервування приміщення), так як [PERSON] не виконала умови вказаних договорів, а саме не здійснила доплату за квадратні метри, які вона повинна була сплатити у разі збільшення площі квартири після здачі будинку в експлуатацію. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. 3-я особа: представник ПАТ «Дельта БАНК» до судового засідання не з'явився. повідомлявся, надав до суду письмові пояснення в яких просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити. 3-я особа: Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Вальваков Д.Г. до судового засідання не з'явився. повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 12 березня 2008 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Жилстрой» було укладено Договір №1-58Р/36 резервування приміщення, відповідно до якого [PERSON] засвідчила бажання набути у власність однокімнатну квартиру, яка розташована в житловому комплексі, за будівельною адресою: [ADDRESS], на 11 поверсі, загальною площею 40,59 кв. м., що має номер 89, про що вбачається з Договору № 1-58Р/36 резервування приміщення від 12.03.2008р. Також, 12 березня 2008 року ТОВ «Альянс-Жилстрой» та [PERSON] склали Акт виконаних послуг по резервуванню квартири [ADDRESS], відповідно з Договором №1-58Р/36 від 12.03.2008р. На виконання Договору №1-58Р/36 від 12.03.2008р. між ТОВ «АЛЬЯНС-ТРЕЙД» та [PERSON] було укладено Договір комісії № Б-36/2008 щодо купівлі цінних паперів 12.03.2008 р. Відповідно до положень 2.1.1. Договору комісії №Б-36 щодо купівлі цінних паперів від 12.03.2008 року [PERSON] зобов'язана надати ТОВ «АЛЬЯНС-ТРЕЙД» фінансові ресурси для купівлі цінних паперів протягом дев'яносто банківських днів, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «АЛЬЯНС-ТРЕЙД» по наступних реквізитах: р/р [NUMBER] в ООД «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805 - Призначення платежу «На купівлю цінних паперів згідно Договору комісії щодо купівлі цінних паперів № Б-36/2008 від 12.03.2008р.», або внесенням готівки в касу. ТОВ «АЛЬЯНС-ТРЕЙД» надало [PERSON] посередницькі послуги щодо купівлі цінних паперів, а саме 4059 (чотири тисячі п'ятдесят дев'ять) штук облігацій, що емітовані ТОВ «Альянс-Жилстрой». 24 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №408-013/ФКВІП-08, на підставі якого ТОВ «Український промисловий банк» надав [PERSON], кредит в розмірі 52 000,00 (п'ятдесят дві тисячі дол. США 00 центів), для її особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, а саме на придбання нерухомості на первинному ринку, зокрема, однокімнатної квартири, загальною площею 40,59 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Перерахування грошових коштів [PERSON] на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС-ТРЕЙД» на купівлю цінних паперів згідно Договору комісії щодо купівлі цінних паперів № Б-36/2008 від 12.03.2008 р., підтверджується платіжним дорученням № 12966 від 24.06.2008 року. Однокімнатна квартира [ADDRESS], на 11 поверсі, закріплена за [PERSON], про що свідчить перелік інвесторів з Реєстру інвесторів житлового будинку [ADDRESS], затверджений директором ТОВ «Альянс-Жилстрой» Ходорчук О.В. В Договорі №1-58Р/36 резервування приміщення від 12.03.2008р., а саме в п. 3.2.2. зазначено, що ТОВ «Альянс-Жилстрой» зобов'язується не резервувати квартиру за іншими особами за умови виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати повного пакету облігацій за договором купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення. Однак, 26 липня 2018 року з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачці стало відомо, що квартира за адресою [ADDRESS] від 27.06.2018 року належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 57/ 36 від 13.04.2009 р., Витягу з переліку інвесторів, які приймали участь у фінансуванні об'єкта будівництва від 15.11.2016р., Акту прийняття - передачі нерухомого майна від 13.07.2015р. Запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.06.2018р. державним реєстратором Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Вальваковим Дмитром Гаріальдовичем, індексний номер запису про право власності 26871011. Враховуючи, що позивачем виконані грошові зобов'язання за Договором комісії № Б-36/2008 щодо купівлі цінних паперів 12.03.2008 р., та Договором №1-58Р/36 резервування приміщення від 12.03.2008 р. в повному обсязі, а також те, що п. п. 3.2.2. Договору №1-58Р/36 резервування приміщення від 12.03.2008 р., визначено, що ТОВ «Альянс-Жилстрой» зобов'язується не резервувати квартиру за іншими особами за умови виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати повного пакету облігацій за договором купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, суд вважає, що ТОВ «Альянс-Жилстрой» порушено вказані умови Договору та всупереч вказаним в Договорі зобов'язанням і не маючи необхідного обсягу цільної дієздатності ТОВ «Альянс-Жилстрой» уклало з [PERSON] Договір купівлі-продажу майнових прав №57/36 від 13.04.2009 року. Крім того,судом встановлено, що 24 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 408-013/ФКВІП-08 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, який був посвідчений Коваль Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1037. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2018 р. Іпотекодержателем майнових прав на квартиру за адресою [ADDRESS] є ПАТ «Дельта Банк», Іпотекодавцем виступає [PERSON] на підставі Іпотечного договору від 24.06.2008 р. Запис про державну реєстрацію іпотеки на квартиру за адресою [ADDRESS], був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.05.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем, індексний номер запису 12886366. Оскільки станом на теперішній час Іпотечний договір не розірвано, вказане обтяження не припинено, то суд доходить висновку, що передача майнових прав на квартиру за адресою [ADDRESS], [PERSON] без згоди Іпотекодержателя - ПАТ «Дельта Банк» суперечить вимогам ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Тобто, враховуючи наявність іпотеки на квартиру за адресою [ADDRESS], Іпотекодержателем якої станом на теперішній час є ПАТ «Дельта Банк», суд доходить висновку, що відсутні законні підстави [PERSON] бути інвестором спірної квартири. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Таким чином, суд, проаналізувавши встановлені обставини справи та надавши правову оцінку Договору купівлі-продажу майнових прав №57/36 від 13.04.2009 року, вважажає, що такий Договір купівлі-продажу майнових прав №57/36 від 13.04.2009 року не відповідає вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, оскільки у керівника ТОВ «Альянс-Жилстрой» були відсутні повноваження щодо продажу майнових прав на квартиру №89 [PERSON] за умови укладення Договору резервування з [PERSON], отриманням оплати за зарезервований об'єкт, дані майнові вимоги обтяжені іпотекою, згідно Іпотечного договору від 24.06.2008 року. Доводи відповідача [PERSON] про те, що майнове право на об'єкт незавершеного будівництва - є правом на набуття права власності, а не самим правом власності на нерухоме майно, у зв'язку з чим [PERSON] ніколи не набувала права власності на квартиру [ADDRESS], тому і позбавлена такого права бути не могла, судом не приймаються до уваги з наступних підстав. Частиною 2 статті 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Статтями 1, 2, 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект; інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування; інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Згідно з частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (надалі - Закон №1952-IV) та «Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим Постановою КМ України, від 25 грудня 2015 р. № 1127. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1952-IV, Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно п. 79 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМ України, від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, подаються: 1)документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об'єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об'єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснилося закріплення відповідного об'єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо). У разі придбання майнових прав на об'єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об'єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав; 2)технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо); 3)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; 4)документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); 5)документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції, у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об'єкт нерухомого майна). Враховуючи вищезазначені норми законодавства суд приходить до висновку, що право власності інвестора на об'єкт його інвестування є чітко встановленим чинним законодавством України та не потребує додаткового його визнання судом, а отже [PERSON] є законним інвестором квартири [ADDRESS], а квартира, як об'єкт інвестування є власністю позивача, яка не може бути протиправно позбавлена права власності, що гарантується нормами як міжнародного, так і національного законодавства України. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу N 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. В силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п. п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі "Кечко проти України" (Заява N 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.91 року у справі "Пайн Велів Девелопментс ЛТД" проти Ірландії" зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.75 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). У відповідності до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами. У відповідності до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При таких обставинах та враховуючи, що [PERSON] виконанні всі зобов'язання у правовідносинах з ТОВ «Альянс-Жилстрой», що вона є законним інвестором квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.

Outcome: approved