Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

06 серпня 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ "Київський страховий дім", [PERSON] , МТСБУ, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Волинській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2019 року працівник УПП у Волинській області [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota Prius» державний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль марки «Ford Galaxy», внаслідок чого останній здійснив наїзд на автомобіль «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Власником автомобіля марки «Toyota Prius», державний номер [NUMBER] є Департамент патрульної поліції України. Винуватець ДТП [PERSON] керував даним автомобілем під час виконання своїх посадових обов`язків. При зіткненні автомобіль «Ford Galaxy» держ. номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком експерта - товарознавця № 40 від 19 травня 2019 року, сума матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача становить 109 783 грн 34 коп., вартість проведення експертизи становила 3000 грн, витрати, які були понесені під час проведення експертизи 1120 грн. Винуватець ДТП мав наявний діючий поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 9062219, тому 16.04.2019 року [PERSON] було подано первинні документи про настання страхового випадку до страхової компанії ПАТ « Київський страховий дім». Проте, акціонери страховика ПрАТ «Київський страховий дім» 10 серпня 2018 року оголосили про добровільну ліквідацію компанії, відповідне рішення було опубліковано 13 серпня 2018 року на сайті страхової компанії. Термін для подачі вимог кредиторів був встановлений ліквідатором в два місяці. Всі постраждалі в ДТП після зазначених дат зможуть задовольнити свої вимоги за рахунок майна страховика, якщо таке залишиться після розрахунку з кредиторами, чиї вимоги будуть включені в реєстр. У разі недостатності такого майна або подальшої ліквідації компанії відповідно до норм законодавства про банкрутство за отриманням компенсації необхідно буде звертатися до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Позивачем до МТСБУ було подано досудову вимогу від 04.06.2019 року про добровільне досудове врегулювання, проте 01.07.2019 року було отримано відповідь згідно якої зазначено, що МТСБУ виконує зобов`язання страховика за внутрішніми договорами страхування у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. Окремо визначили, що станом на 01.07.2019 року МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ «Київський страховий дім» чи визнання страхової компанії банкрутом. Враховуючи те, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження цього майна, він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у неможливості тривалий час користуватися своєю власністю за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля, в силу неможливості виконувати свою роботу за відсутності автомобіля, а тому має право на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється у 10 000 гривень. На підставі викладеного просив суд стягнути солідарно з відповідачів: Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», [PERSON] , Моторно-транспортного страхового бюро України, Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції у Волинській області грошові кошти у сумі: 109783 34 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди; 4120 грн. вартість проведення експертного висновку та супровідні витрати з його проведення; 10 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди; 3 000 грн надання правової допомоги. 07.08.2019 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів ПрАТ «Київський страховий дім», МТСБУ, Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції у Волинській області грошових коштів підтримали повністю. Щодо вимог про стягнення грошових коштів з [PERSON] відмовились. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник відповідачів Кондюк М.М. проти задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів з ДПП України та УПП у Волинській області заперечувала, з підстав викладених у відзиві на позов (а.с. 108-112). Представник відповідача МТСБУ на адресу суду надіслав відзив на позов у якому заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі до МТСБУ, з підстав викладених у відзиві на позов (а.с. 88-91). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2019 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota Prius» державний номер [NUMBER] по вул. Потебні у м. Луцьку, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль марки «Ford Galaxy» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого останній здійснив наїзд на автомобіль «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Ківерцівського районного суду від 15.05.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн (а.с. 28,29) Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, [PERSON] проходить службу в поліції та перебуває на посаді поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. На час вчинення ДТП [PERSON] керував автомобілем під час виконання своїх посадових обов`язків. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження матеріальних збитків автомобіля «Ford Galaxy» р.н. [NUMBER] від 19.05.2019 року визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті ДТП становить суму 109783,34 грн. (а.с. 30-55). На момент вчинення ДТП 14.04.2019 року цивільно-правова відповідальність Департаменту патрульної поліції, як власника автомобіля «Toyota Prius» державний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджується чинним на момент пригоди полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9062219. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії № АК/9062219 страховиком відповідача з страховим лімітом 100 000 грн. на момент вчинення ДТП була ПрАТ «Київський страховий дім». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом №3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована. Таким чином, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після ДТП позивач письмово звертався до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про страховий випадок, проте відповіді не отримав. В матеріалах справи відсутні докази щодо виплати [PERSON] страховою компанією ПрАТ «Київський страховий дім» страхового відшкодування, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність на момент ДТП Патрульної поліції. Таким чином, впродовж передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. N 1961-IV з подальшими змінами, строку страхова компанія ПрАТ «Київський страховий дім» була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу. Дорожньо-транспортна пригода, що трапилася 14.04.2019 року є страховим випадком. Слід зазначити, що відповідно до рішення Загальних зборів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10 серпня 2018 року прийнято рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку, однак станом на момент розгляду даної справи страхова компанія «Київський страховий дім» не є ліквідованою, а знаходиться лише в стані ліквідації. Ст. 20 указаного Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Згідно з пп. "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Хоча вказаний страховик і перебуває в стані припинення, однак з огляду на положення ст.ст. 20, 41, 52 Закону України «Про обов`язкове страхування наземних транспортних засобів» його зобов`язання перед позивачем із виплати останній страхового відшкодування не припинилось, а отже виконується ним же самим (його ліквідаційною комісією). Тому підстав стягнення коштів з МТСБУ судом не вбачається. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування Отже, оскільки цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», то саме ПрАТ «Київський страховий дім» має здійснити виплату відшкодування шкоди в межах встановленого ліміту. Ліміт відповідальності ПрАТ «Київський страховий дім» за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн, розмір франшизи - 0. Тому з ПрАТ «Київський страховий дім» підлягає стягненню в користь [PERSON] 100 000 грн відшкодування матеріальної шкоди, в межах встановленого ліміту відповідальності. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди та страховим випадком. Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків Оскільки встановлено, що завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тому різницю заподіяної матеріальної шкоди у сумі 9783,34 грн слід стягнути з Департаменту патрульної поліції. Згідно квитанції №40 від 19.05.2019 року, актів виконаних робіт вбачається, що [PERSON] здійснив виплати за вартість експертного висновку та супровідні витрати з його проведення на загальну суму 4120 грн (а.с. 21-24), які підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції За ч. 1, 2 п. 1, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 9 даної постанови роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту у зв`язку з цим є причинно-наслідковий зв`язок. Отже, суд вважає доведеною ту обставину, що позивачу, внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразилися в пошкодженні транспортного засобу, було завдано моральну шкоду, яка полягає у позбавлення позивача можливості користування автомобілем, який ним використовувався у повсякденній роботі та був придбаний для благополуччя та комфорту сім`ї, що внесло негативні корективи у звичайний повсякденний життєвий ритм та створило психологічний дискомфорт. Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини справи, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди на користь позивача з Департаменту патрульної поліції слід стягнути 3000 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За пунктом 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу. Відтак, питання про зменшення неспівмірних витрат на послуги адвоката може бути ініційоване лише іншою стороною процесу. Підсумовуючи вищевикладене, врахувавши складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд вважає, що з підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з ПрАТ «Київський страховий дім» підлягає стягненню 999 грн судового збору, а з Департаменту патрульної поліції - 199 грн судового збору.

Outcome: partial