Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Улютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції про виключення запису № 4133 від 08.12.2012 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції запису про батька [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] , по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позовну заяву мотивовано тим, що Перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14.10.1994 року. З 2007 року перебувала в інтимних стосунках з [PERSON] . [INFO] народилась донька [PERSON] , та 08.12.2012 року Миколаївським міським управлінням юстиції видано свідоцтво про народження , про що був зроблений відповідний актовий запис про народження № 4133, та відомості про батька внесені у відповідності до вимог ст. 133 СК України. Рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 28.03.2018 року шлюб розірвано. З літа 2017 року проживала з [PERSON] однією сім`єю. У лютому 2018 року, за наполяганням [PERSON] , було проведено молекулярно-генетичне дослідження його батьківства щодо [PERSON] . Відповідно до експертного висновку про біологічне батьківство від 01.03.2018 року, імовірність батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] - 99,9999%. Таким чином, 01.02.2018 року їй належним чином стало відомо, що біологічним батьком її неповнолітньої дитини є [PERSON] . За життя [PERSON] почав процедуру оспорювання батьківства відповідача, але [INFO] [PERSON] помер. 04.07.2017 року [PERSON] склав заповіт, в якому зробив розпорядження- належну йому кімнату у гуртожитку [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] . ХІД СПРАВИ, ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ Протоколом автоматизованого розподілу справи від 25.02.2019 року дана справа передана на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 26.02.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 11.04.2019 року( згідно протоколу судового засідання від 11.04.2019 року), до участі у справі залучено у якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 15.05.2019року на адресу суду [PERSON] направлено відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зміст якого зводиться до наступного. [PERSON] з 14.10.1994 року по 28.03.2018 року перебувала у законному шлюбі з [PERSON] що підтверджується рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від28.03.2018 року. [PERSON] помер [INFO] , перебуваючи у законному шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.12.2006 року, та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У період з 2017 року по день смерті [PERSON] проживав зі своєю дружиною та дітьми по [ADDRESS] . Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Однак, в порушення приписів ст. 81 ЦПК України, позивач не надала належних доказів про наявність спільного бюджету, ведення спільного господарства, тобто доказів того, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Експертний висновок про біологічне батьківство від 01.03.2018 року не є достовірним доказом, так як не являється судовою експертизою ( в розумінні ст. 79 ЦПК України). Окрім того, єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб, громадських формувань України не містить інформації про наявність зареєстрованих представництв чи філій компанії ( реєстровий номер 04098979 ) на території України. При цьому, як свідчить текст експертного висновку, відбір зразків біологічного матеріалу від [PERSON] та [PERSON] відбувся 18.02.2018 року, однак в період часу з 19.02.2018 року по 01.03.2018 року [PERSON] знаходився у терапевтичному відділенні Миколаївської міської лікарні №4, та не покидав межі України, а саме не знаходився у м. Лондон, що підтверджується копією історії хвороби [PERSON] за № 770. Про недопустимість висновку свідчить також відсутність інформації про складання акту відібрання зразків, маркування тари з біологічним матеріалом; відсутність інформації про ідентифікацію осіб, від яких відібрано біологічний матеріал; відсутність інформації про повні результати дослідження біологічного матеріалу; відсутність інформації про методику дослідження, її назву; відсутність інформації про лабораторне обладнання, комп`ютерну техніку, програму, за допомогою яких було здійснено висновок. Правова природа заповіту не пов`язує цю дію з батьківством, будь-хто має право оформити заповіт на будь-яку особу за власним бажанням. В період, коли складений заповіт, [PERSON] не міг адекватно сприймати дійсність, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 10.05.2019 року. При цьому, [PERSON] не надала доказів, що [PERSON] визнавав своє батьківство за життя та почав процедуру оспорювання батьківства. 29.05.2019 року [PERSON] надала відзив, у якому просила про відмову у задоволенні позову, вказавши таке. З моменту реєстрації шлюбу з [PERSON] по день його смерті , разом з дітьми проживали однією родиною. [PERSON] ніколи не звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства у відношенні [PERSON] . Заповіт ним не підписувався, оскільки з березня 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні у тяжкому стані. Експертний висновок не відповідає вимогам закону та не являється допустимим доказом. Наявність заповіту не є підтвердженням визнання батьківства, окрім того, даний заповіт оскаржується спадкоємцями. 19.06.2019 року адвокатом Бєлік С.В. заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення питання по суті у справі 487\\2097\\19, яка розглядається Заводським судом м. Миколаєва за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 19.06.2019 року у задоволенні даного клопотання відмовлено. 10.07.2019 року представником позивача- адвокатом Сидоренко Т.Т.В. надано клопотання про забезпечення доказів : а саме просила зобов`язати атестованих експертів Миколаївського НДЕКЦ МВС України, у встановленому законом порядку відібрати та зберігати біологічні зразки [PERSON] , [INFO] для проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 10.07.2019 року дане клопотання задоволено: дозволено відібрати та зберігати біологічні зразки [PERSON] , [INFO] , необхідні для проведення експертизи. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27.08.2019 року дана ухвала суду скасована та постановлено у задоволенні заяви про забезпечення доказів - відмовити. 03.10.2019 року адвокатами Бєлік С.В., Шубіною Я.В. підтримано заяву про відвід судді Гуденко О.А. Представник позивача заперечувала проти задоволення заяви за їх безпідставністю. Ухвалою суду від 03.10.2019 року задоволено заяву про самовідвід судді Гуденко О.А., та справа передана до апарату суду для визначення іншого судді. Розпорядженням № 805 від 07.10.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл даної справи. Протоколом автоматизованого розподілу від 08.10.2019 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою від 15.10.2019 року суддею Черенковою Н.П. дана справа прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.11.2019 року. 06.11.2019 року від ГТУ юстиції у Миколаївській області Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану надійшов лист про розгляд справи у їх відсутності. Ухвалою суду від 07.11.2019 року задоволено клопотання про виклик та допит свідків; витребувано від позивача [PERSON] оригінал заяви [PERSON] про визнання ним батьківства у відношенні [PERSON] ; витребувано від Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції всі матеріали, щодо складання актового запису № 4133 від 08.12.2012 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] . У підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 23.12.2019 року. 10.12.2019 року на адресу суду направлений актовий запис № 4133 від 08.12.2012 року про народження [INFO] [PERSON] . 23.12.2019 року від адвоката Сидоренко Т.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечення явки свідків. Слухання справи відкладено на 15.01.2020 року. 15.01.2020 року оголошена перерва для повторного виконання [PERSON] ухвали суду щодо надання даних про визнання батьківства [PERSON] та витребування від Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції матеріалів , щодо складання актового запису про народження [PERSON] . 29.01.2020 року від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану надійшло повідомлення про те, що державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до статті 133 СК України, так як відповідно до п.1 ст.13 ЗУ « Про державну реєстрацію актів цивільного стану « від 011.07.2010 року № 2398-У1, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається у відповідності до приписів СК України. При державній реєстрації народження [PERSON] було пред`явлено медичне свідоцтво про народження № 1573 від 06.12.2012 року, видане пологовим будинком №1 м. Миколаєва. Вищезазначене медичне свідоцтво було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання, який встановлено переліком документів, що створюються у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, зі строком їх зберігання, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 30.12.2013 року № 2804\\5,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.12.2013 року за № 2242\\24774. 17.02.2020 року від [PERSON] надійшла позовна заява у новій редакції до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітніх [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , народження 2009 року, [PERSON] , третьої особи- Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Служби у справах дітей Миколаївської міської ради про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька , у якій просила постановити рішення суду, яким виключити з актового запису № 4133 від 08.12.2012 оку про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції запис про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини, та вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище дитини з» [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з» [PERSON] » на» [PERSON] ». 12.03.2020 року від адвоката Сидоренко Т.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому процесі. Слухання справи відкладено на 13.05.2020 року. 13.05.2020 року на адресу суду надійшла заява адвоката Сидоренко Т.В., в якій вона просила: 1) провести підготовче судове засідання у її відсутності; 2) викликати до судового засідання та опитати в якості свідків: [PERSON] , прож.: [ADDRESS] (близький друг [PERSON] ); [PERSON] , прож.: [ADDRESS] (близька подруга позивача); [PERSON] , прож.: [ADDRESS] (сусідка позивача); [PERSON] , прож.: [ADDRESS] (близька подруга позивача),які нададуть суду пояснення щодо фактичних обставин справи. 3) призначити у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. - проведення експертизи доручити атестованим експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України (54003, м. Миколаїв, вул. Акіма, 2-а). - забір крові для досліджень взяти від: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , які є дітьми померлого [PERSON] , та [PERSON] , який є біологічним батьком померлого [PERSON] . - зобов`язати [PERSON] - законного представника малолітніх дітей [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, забезпечити явку [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження до Миколаївського НДЕКЦ МВС України для проведення заборів крові. - зобов`язати [PERSON] прибути до Миколаївського НДЕКЦ МВС України для проведення заборів крові. - зобов`язати [PERSON] прибути до Миколаївського НДЕКЦ МВС України для проведення заборів крові. - зобов`язати [PERSON] прибути до Миколаївського НДЕКЦ МВС України для проведення заборів крові. На вирішення експерту поставити питання: 1) чи є родинні зв`язки між [PERSON] , [INFO] , яка являється донькою померлого [PERSON] , яку народила [PERSON] , та [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , які є дітьми померлого [PERSON] . 2) чи є [PERSON] біологічним дідом [PERSON] , [INFO] , яку народила [PERSON] ; 3) чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , яку народила [PERSON] . Витрати за проведення експертизи покласти на [PERSON] . Представник [PERSON] - [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] проти виклику свідків не заперечували, проти задоволення клопотання щодо призначення експертизи заперечували, посилаючись на те, що експерт не встановлює наявність родинних зв`язків, інші поставлені питання не входять до предмету заявлених позовних вимог. При цьому, просили провести підготовче судове засідання у їх відсутність. Ухвалою суду від 14.05.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката позивача [PERSON] - Сидоренко Тетяни Володимирівни про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи; ухвалено про виклик та допит у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , закрито підготовче провадження. При цьому, суд виходив із наступного. До актів законодавства, якими слід керуватися у вирішенні питань призначення експертизи є Цивільно-процесуальний кодексом України, ЗУ «Про судову експертизу», Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 № 144/5, далі - Інструкція), з урахуванням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, також затверджених згаданим наказом Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 103ЦПК України, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Судово-генетична експертиза - це індивідуальна ідентифікація (своєрідна генетична паспортизація), встановлення спорідненості по крові на рівні дослідження структури дезоксирибонуклеїнової кислоти (ДНК). Цей вид експертиз дозволяє не тільки категорично виключити батьківство, а й здійснити походження дитини від обох батьків завдяки спорідненості по крові (ідентифікація особи), а також діагностику спадкових хвороб у плода на ранніх стадіях вагітності. Судово-генетична експертиза ( ДНК ), в якій міститься вся генетична інформація людини, що зберігається в хромосомах. Всього 46 пар хромосом. Одну їх половину дитина отримує від матері, а другу - від батька. При встановленні батьківства спочатку визначаються ті хромосоми, які дісталися дитині від мами, а що залишилися порівнюються з генетичним матеріалом можливого батька. Якщо вони збігаються, значить, батьківство можна вважати доведеним. Вікових меж для проведення експертизи не існує, оскільки ДНК залишається незмінною протягом усього життя. Кожна особа, яка бере участь у справі про встановлення батьківства, материнства, має право запропонувати перелік питань суду , на які повинен дати відповідь експерт. Проте остаточний список питань, на які дає відповідь експерт формулюється судом в ухвалі про призначення експертизи. У справах про встановлення батьківства, материнства і в залежності від виду судово-медичної експертизи, яка призначається судом, експерт повинен дати відповіді на чітко поставлені йому питання в ухвалі суду. В ухвалі суду про призначення судово-генетичної експертизи, згідно методики, перед експертом слід ставити наступні питання: 1) чи походять надані біологічні об`єкти (волосся, кров, слина, тощо) від конкретної особи?; 2) чи є батьком (матір`ю) конкретна особа?; 3)чи походить дитина від конкретного батька (матері)? При цьому варто наголосити, що незважаючи на істотне значення висновку експерта у справах про встановлення батьківства, материнства не можна віддавати йому перевагу перед іншими доказами у справі. Висновок експертизи з питання походження дитини є одним із доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. Формулювання питань, які ставляться перед експертом, повинно, як правило, здійснюватись з урахуванням згаданих Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень і атестованих експертних методик, у яких зазначаються питання, на вирішення яких спрямовані ці методики та реєстр яких ведеться Міністерством юстиції України. Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об`єктам і матеріалам, які направляються на експертизу. Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі. При цьому слід розмежовувати такі категорії як "предмет спору", "предмет позову" та "предмет доказування". Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги. Предмет доказування - це коло обставин, які належить установити по конкретній справі і які необхідні для правильного вирішення справи по суті, тобто ухвалення законного і обґрунтованого рішення. При цьому , суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Виходячи із того, що саме на позивача покладається обов`язок обґрунтувати позов, тобто навести ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог (підстави позову), суд при визначенні предмету доказування керується, зокрема підставами позову. У відповідності до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зміст зазначеної норми окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Він повністю залежить від правових позицій сторін. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а іншими обставинами, які мають значення для правильного вирішення цивільного спору. При цьому обставини, які не мають значення для вирішення справи по суті, не підлягають доказуванню сторонами та встановленню судом. За практикою призначення судової експертизи - недопустими є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі. Призначаючи експертизу по справі, суд може зважати на предмет спору, однак при визначенні підстав для призначення експертизи суд повинен керуватися предметом доказування. Предмет доказування і предмет позову виступають ключовими орієнтирами при визначенні меж здійснення судочинства. Повне, своєчасне і належне використання судом "предмету доказування" є запорукою реалізації принципу процесуальної економії та є гарантією дотримання права сторін на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Експертиза ДНК або молекулярно-генетична експертиза призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, та іншого епітелію, волосся (при наявності волосяного фолікула). В даному випадку представник позивача просить на дослідження експерту поставити питання про встановлення родинного зв`язку між її донькою [PERSON] та донькою померлого [PERSON] - [PERSON] 2007 р.н., [PERSON] 2009 р.н. та сином [PERSON] , а також чи є [PERSON] біологічним дідом [PERSON] [INFO] . Методика проведення досліджень на предмет біологічної спорідненості базується на принципах успадкування дітьми генетичних ознак своїх батьків. Особливістю дослідження спорідненості є те, що кожен з батьків (батько та мати) передає своїй дитині тільки одну алель кожного локосу ДНК. ДНК притаманна індивідуальна специфічність, тобто розподіл та комбінації успадкованих генетичних ознак у дітей є різною, співпадає лише у однояйцевих близнюків, тому провести експертизу щодо біологічної спорідненості між дідом та онукою неможливо, оскільки вони не є прямими родичами. Чинне законодавство України визначає презумпцію батьківства. Оспорювання батьківства відбувається виключно у судовому порядку (стаття 136 Сімейного кодексу України). Матеріальною підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. Оскільки визнання батьківства є волевиявленням особи, то воно може бути оспорено при наявності вад волі цієї особи. Дані про відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною можуть бути встановлені на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів має бути також зазначено обставини, які може підтвердити доказ, що витребовується або аргументи, які він може спростувати. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК ), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Крім того, заявлені представником позивача у заяві про забезпечення доказів, відібранням на її вимогу біологічних зразків стосується особи, яка не є учасниками даної справи, а певні відомості містять персональну інформацію, оприлюднення якої може призвести до порушення їх особистих прав та законних інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька та зазначала, що останній не є біологічним батьком їх неповнолітньої дочки [PERSON] , яка народилася [INFO] . Отже, предметом доказування у даній справі є кровна спорідненність [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] . При цьому, батько дитини - [PERSON] живий, і з`ясуванню кровного споріднення між останнім та неповнолітньою [PERSON] у цій справі нічого не перешкоджає. Між тим, згідно ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини , може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Тобто, вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Закон припускає, що мати дитини володіє реальною інформацією про батька, а тому обмежує її у часі у подачі позову про оспорювання батьківська свого чоловіка. При подачі даного клопотання представник позивача вказала про відсутність заяви [PERSON] про визнання батьківства стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Однак, позивачем не надано доказів неможливості проведення експертизи в порядку ч. 1 ст. 106 ЦПК України або ж ухилення [PERSON] від її проведення. Ухвалою суду Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.2019 року клопотання представника позивача адвоката Сидоренко Т.В. про забезпечення доказів за даною цивільною справою - задоволено:дозволено атестованим експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України ( 54003 , м. Миколаїв, вул. 1-а Воєнна, 2-а) у встановленому законом порядку відібрати та зберігати біологічні зразки [PERSON] , [INFO] , необхідні для проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи. Оплату за зберігання у приміщенні Миколаївського НДЕКЦ МВС України біологічних зразків [PERSON] покладено на [PERSON] . Постановою Апеляційного суду від 27.08.2019 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року про забезпечення доказів - скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення доказів - відмовлено. Відповідно до пункту 8 Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно яких жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено іншими доказами (ВС/КЦС №591/6441/14-ц від 16.05.2018). 17.08.2020 року від адвоката Сидоренко Т.В. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, так як позивач не може з`явитися до судового засідання та бажає надати особисті пояснення, та неможливістю забезпечення явки свідків. Слухання справи відкладено на 15.10.2020 року. У судовому засіданні [PERSON] заявила клопотання, в якому просила призначити у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручити атестованим експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України :забір біологічних матеріалів взяти від [PERSON] ;зобов`язати [PERSON] прибути до Миколаївського НДЕКЦ МВС України для проведення заборів біологічних матеріалів. На вирішення експерту поставити питання: 1) Чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , яку народила [PERSON] . Витрати за проведення експертизи покласти на [PERSON] . При цьому, вказала, що експертні установи надають послуги із проведення молекулярно-генетичних експертиз і досліджень, але експерти не мають процесуальних прав щодо зобов`язання сторін на прибуття для проведення заборів біологічних матеріалів, за такого у позивача відсутня обґрунтована можливість надати висновок молекулярно-генетичної експертизи у порядку ст. 106 ЦПК України. Представник [PERSON] - адвокат Шубіна Я.В. проти призначення експертизи заперечувала, вказавши наступне: не надано доказів щодо замовлення [PERSON] про проведення вказаної експертизи та ухилення [PERSON] від її проведення; звернення [PERSON] до [PERSON] про необхідність прибуття до експерта для проведення заборів крові. За такого, позивачем знову не були виконані вимоги ч. 1 ст. 106 ЦПК України щодо неможливості проведення експертизи та ухилення відповідача від її проведення. Окрім того, факт народження дитини [PERSON] від [PERSON] встановлені судовим рішенням про розірвання шлюбу та судовим наказом про стягнення аліментів на утримання дитини, що не потребує повторного доказування, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, вважала клопотання про призначення експертизи передчасним та таким, що не підлягає задоволенню. Аналогічні заперечення надав представник відповідача [PERSON] - адвокат Бєлік С.В. Ухвалою від 15.10.2020 року у задоволенні клопотання адвоката позивача [PERSON] - Сидоренко Тетяни Володимирівни про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи відмовлено. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Відповідно до Закону «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 103ЦПК України, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Висновок експертизи з питання походження дитини є одним із доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі. При цьому слід розмежовувати такі категорії як "предмет спору", "предмет позову" та "предмет доказування". При цьому суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Зміст зазначеної норми окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Він повністю залежить від правових позицій сторін. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а іншими обставинами, які мають значення для правильного вирішення цивільного спору. При цьому обставини, які не мають значення для вирішення справи по суті, не підлягають доказуванню сторонами та встановленню судом. Призначаючи експертизу по справі, суд може зважати на предмет спору, однак при визначенні підстав для призначення експертизи суд повинен керуватися предметом доказування. Чинне законодавство України визначає презумпцію батьківства. Оспорювання батьківства відбувається виключно у судовому порядку (стаття 136 Сімейного кодексу України). Матеріальною підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. Оскільки визнання батьківства є волевиявленням особи, то воно може бути оспорено при наявності вад волі цієї особи. Дані про відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною можуть бути встановлені на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів. Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів має бути також зазначено обставини, які може підтвердити доказ, що витребовується або аргументи, які він може спростувати. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК ), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. При цьому, відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Отже, предметом доказування у даній справі є кровна спорідненість [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] . При цьому, батько дитини - [PERSON] живий, і з`ясуванню кровного споріднення між останнім та неповнолітньою [PERSON] у цій справі нічого не перешкоджає. Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Однак, позивачем не надано доказів неможливості проведення експертизи в порядку ч. 1 ст. 106 ЦПК України або ж ухилення [PERSON] від її проведення. Ухвалою суду Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.2019 року клопотання представника позивача адвоката Сидоренко Т.В. про забезпечення доказів - задоволено. Постановою Апеляційного суду від 27.08.2019 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року про забезпечення доказів - скасовано та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення доказів - відмовлено. Відповідно до пункту 8 Постанови, питання щодо походження дитини, суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно яких жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено іншими доказами (ВС/КЦС №591/6441/14-ц від 16.05.2018). 13.05.2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] , за якою вона просила призначити у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Ухвалою від 14.05.2020 року у задоволенні клопотання відмовлено. Враховуючи вищевикладене, а також відсутність доказів ухилення [PERSON] від проведення експертизи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. 15.10.2020 року адвокатом Сидоренко Т.В. заявлений відвід судді Черенковій Н.П. Ухвалою суду від 16.10.2020 року у задоволенні клопотання відмовлено. За ч. 3 ст. 39 ЦПК України, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Згідно ч. 7 ст. 39 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Підстави для відводу (самовідводу) передбачені статтею 36 ЦПК України, відповідно до якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Вирішальним при визнанні судді безстороннім є те, чи можуть бути об`єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо заангажованості певного судді. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»). Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»). У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»). Реалізація принципу верховенства права, визначеного ЦПКУкраїни, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду. Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Як показує судова практика, «інші обставини» можливо трактувати по-різному - залежно від того, які інтереси переслідують сторони процесу,і таких ситуацій - багато. У зв`язку з цим міжнародною командою розроблені «Правила організації кримінального та цивільного судочинства», які базуються на підставі ст.ст. 1,3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст. 4 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та засновані на принципі верховенства права і чинного законодавства. За даними «Правилами» не є «іншими обставинами, які викликають сумнів в неупередженості судді», його віросповідання, національність, етнічне чи соціальне походження, стать, вік, освіта, трудовий стаж, членство в громадських, спортивних або благодійних організаціях, майновий стан і сексуальна орієнтація, ухвалені раніше судові рішення, окрема думка в інших справах або висловлена суддею публічно думка щодо того чи іншого юридичного питання. Також не вважається поважною причиною для відводу перебування адвоката та/або прокурора в списку друзів судді у соціальних мережах. Важливо, щоб "Правила" були зрозумілі звичайним людям,щоб будь-який громадянин, звернувшись до суду, розумів, чому приймаються ті чи інші рішення або відбувається та чи інша подія. Передбачуваність судового процесу здатна зміцнити довіру громадян до судової системи в цілому. Взагалі «Правила» необхідні для того, щоб зробити судовий процес більш ефективним, щоб скоротити строки розгляду справ та запровадити єдині підходи до вирішення справ, для недопущення зловживання правами. У рішенні ВС Флориди зазначено, що дружба на FB сама по собі не надає «ніякої суттєвої інформації» про будь-які фактичні відносини між сторонами. Факт такої дружби не є юридично достатньою причиною для відсторонення судді. Суд також зазначив, що ні одна розумна людина не сумніватиметься в неупередженості судового розгляду виключно через те, що суддя і адвокат є друзями на Facebook «з відносинами невизначеного характеру». Українська Феміда визначає друзів в Facebook - несправжніми. На думку суду, позначення певної особи в соціальних мережах як "друга" не можна трактувати як дружбу в звичайному розумінні цього слова. Суд порахував, що термін «друг», який використовується для позначення людей, які згодні увійти в контакт через соціальні мережі, які не відсилає до дружніх відносин в традиційному сенсі цього слова, а існування контактів між різними людьми через ці мережі недостатньо, щоб встановити конкретну упередженість. На думку суду, соціальна мережа є «просто специфічним засобом комунікації між людьми, які мають спільні інтереси і / або однаковий рід занять». Таким чином, позначення певної особи в соціальних мережах як "друга" не можна трактувати як вказівку на ступінь або інтенсивність відносин судді з таким обличчям, тобто про дружбу в звичайному розумінні цього слова. Суддя Європейського суду з прав людини Ганна Юдківська вказала, цитуючи рішення Касаційного суду Франції: «…термін «друг», що використовується для позначення людей, які згодні увійти в контакт через соціальні мережі, не відсилає до дружніх стосунків у традиційному сенсі цього слова, … існування контактів між різними людьми через ці мережі не достатньо, щоб встановити конкретну упередженість; соціальна мережа є просто специфічним засобом комунікації між людьми, які мають спільні інтереси, і в цьому випадку - однаковий рід занять». У наш час соціальні мережі в Інтернеті запанували серед способів суспільних комунікацій. Зважаючи на те, що судді також є членами суспільства, з такими ж правами, як і всі інші громадяни (проте з більшою відповідальністю за свої дії та рішення), звичайною є їхня участь в мережевих платформах для спілкування, що не можна заборонити чи піддавати осуду. При цьому, такого роду комунікація може мати, насамперед, пізнавальний та споглядальний характер, що дозволяє особі формувати думку стосовно актуальних питань, які виникають у суспільстві, дати їй можливість для більш глибокого розуміння соціальних проблем тощо. Це надзвичайно важливий аспект у професійній сфері, оскільки процес здійснення судочинства не є, та не повинен бути відірваним від суспільства. Академічний тлумачний словник української мови трактує слово «сумнів» наступним чином: «Непевність щодо вірогідності, можливості чого-небудь; нестача твердої впевненості в комусь, чомусь». Позначення певної особи в соціальних мережах як «друга» не можна трактувати як вказівку на ступінь або інтенсивність відносин судді з такою особою, тобто про дружбу у звичайному розумінні цього слова. Отже, не можна говорити про недотримання принципу неупередженості, оперуючи лише такими формальними ознаками. Згідно останніх наукових досліджень, проведених [PERSON] , професором еволюційної антропології з Оксворда, встановлено, що мозок людини не може утримати у свідомості інформацію про більше ніж 150 друзів. Відкритість судді у соціальних мережах сприяє відновленню довіри до судової влади в цілому. «Дружба» в соціальних мережах не є достатньою підставою для відводу чи самовідводу судді, якщо до цього не приєднуються інші обставини, які можуть дати підстави для висновку про упередженість судді. Звичайному пересічному громадянинові не важливо, зареєстрований суддя в соціальній мережі чи ні. Для нього головне, щоб суддя,

Outcome: approved