Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного банку "Київська Русь" про визнання іпотечного договору недійсним, у якому просив визнати недійсним Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., з метою забезпечення зобов'язань ПП «Укртехобладнання» за Кредитним договором № 45306-20/7-1 від 18 грудня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку передано нежиле приміщення, загальною площею 309,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за реєстровим номером № 1698, укладений між Акціонерним Банком «Київська Русь» та [PERSON]; визнати виконавчий напис № 26837 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. від 05 вересня 2008 року про звернення стягнення на вказане нежиле приміщення таким, що не підлягає виконанню; скасувати обтяження № 1170194 згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке зареєстроване на підставі Договору іпотеки № 1698, виданого 21.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В.; скасувати обтяження № 1170311 згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке зареєстроване на підставі Договору іпотеки № 26837, виданого 05.09.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що18 грудня 2007 року між АБ «Київська Русь» та Приватним підприємством «Уктехобладнання» було укладено кредитний договір № 45306-20/7-1, у забезпечення виконання якого 21 січня 2008 року між АБ «Київська Русь» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., відповідно до якого передано в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 309,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності позивачеві на вказане приміщення належить на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого 14 лютого 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., за реєстровим № 565 та на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2007 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року скасовано, справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2008 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Науковий робітник» про зобов'язання вчинити дії - закрито. За таких підстав, позивач вважає, що на момент укладення Договору іпотеки остання не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для його укладення, адже предмет іпотеки на момент підписання Договору не належав на праві власності позивачу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. Третя особа 1, 2 у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 18 грудня 2007 року між Акціонерним Банком «Київська Русь» та Приватним підприємством «Уктехобладнання» було укладено кредитний договір № 45306-20/7-1, предметом якого було надання відповідачем грошових коштів у вигляді відзивної відновлювальної кредитної лінії на суму 3 000 000 грн. строком до 18 березня 2008 року. 21 січня 2008 року між Акціонерним Банком «Київська Русь» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., відповідно до якого передано в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 309,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 2.1 вказаного Договору предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого 14 лютого 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., за реєстровим № 565, та на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року. Даний договір від імені позивача було укладено [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 14 лютого 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., з реєстровим номером № 566. 19 червня 2007 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі за позовом [PERSON] до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Науковий робітник» скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. 30 вересня 2008 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва провадження у справі за позовом [PERSON] до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Науковий робітник» - закрито. З огляду на зазначене, позивач вважає, що на момент укладення Договору іпотеки від 21 січня 2008 року не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, адже не був власником предмету іпотеки, а саме нежилого приміщення загальною площею 309,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин вважає, що Договір іпотеки слід визнати недійсним. Суд не може погодитись з такими висновками позивача, виходячи з наступного. За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 законом встановлено наступні вимоги, додержання яких є обов'язковими при укладенні правочину для його дійсності: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Законодавством України, зокрема Цивільним кодексом України та Законом України "Про іпотеку" передбачено, що іпотечні договори підлягають укладенню у письмовій формі. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, що діяла на час укладання Іпотечного договору) передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення іпотечного договору. При цьому, вимоги для посвідчення таких договорів передбачені Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004р. № 20/5 (далі - Інструкція), що була чинною на час укладання спірного Іпотечного договору. Згідно п. 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України договори про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, державної реєстрації прав на це майно. При посвідченні іпотечних договорів нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в місцевостях, де інвентаризація не проведена, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування, у якій викладена характеристика вказаних об'єктів договору застави. Виходячи з наведеного, під час нотаріального посвідчення іпотечного договору нотаріус мав пересвідчитись у наявності права власності іпотекодавця на предмет іпотеки, а саме нежиле приміщення загальною площею 309,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], тобто перевірити документи, що підтверджують право власності на це майно, а також витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно зі ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставою для державної реєстрації прав є, зокрема, рішення суду. Право власності позивача на предмет іпотеки було набуте на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого 14 лютого 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., за реєстровим № 565, та на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року. За таких обставин, право власності за позивачем на час укладення Договору іпотеки від 21 серпня 2008 року було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що було перевірено нотаріусом при нотаріальному посвідченні правочину у відповідності до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Варто зазначити, що зі змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2007 року та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2008 року у судовому засіданні був присутній представник позивача, а відтак, твердження позивача про необізнаність з приводу скасування рішення першої інстанції та закриття провадження по справі не відповідають дійсності. Враховуючи положення ч. 1 ст. 215 ЦК України, позивачем не надано жодного доказу, який вказував би на те, що на момент вчинення правочину його сторонами було порушено хоча б одну з вимог, передбачених ст. 203 ЦК України. Посилання позивача на положення ч. 2 ст. 203 ЦК України як на підставу визнання договору недійсним не може прийматись судом до уваги з огляду на положення ст. 30 ЦК України. Так, за ч. ч. 1, 2 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Цивільна дієздатність позивача на момент вчинення правочину не була обмеженою, [PERSON] не була визнана недієздатною, а відтак, відстутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 203 ЦК України до спірного правочину. 13 серпня 2008 року у підрозділі примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 9418457 з виконання виконавчого напису № 26837 приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. від 05 вересня 2008 року про звернення стягнення на нежиле приміщення загальною площею 309,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON], з метою задоволення за рахунок коштів від реалізації вказаного майна вимог Акціонерного Банку «Київська Русь», що становить 7 816 476,21 грн. Враховуючи, що позивачем не наведено суду жодних підстав для визнання Договору іпотеки недійсним, позовні вимоги щодо визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також скасування обтяжень № 1170194 та 1170311 згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed