Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 29.06.2006 року йому первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2007 року. При черговому повторному переогляді 26.06.2007 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково, групу інвалідності не визначено. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває постійний біль у грудях та відчуває недостатність зору. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 70 845 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 13 липня 2020 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що в період роботи позивача на підприємстві відповідача з 17.03.1997 року по 11.07.2001 року правовідносини з відшкодування моральної шкоди регулювалися Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472, згідно з пунктом 38 яких передбачалося, відшкодування такої шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності. Проте у даний період часу позивачу взагалі не встановлювалося відсотку втрати працездатності та не виявлялося професійних захворювань. Довідка МСЕК серії ДНА-02 № 012753 від 29.06.2006 року, якою [PERSON] первинно було встановлено 30 % втрати професійної працездатності, а також довідка МСЕК серії ДНА-02 № 020023 від 26.06.2007 року, у відповідності до якої відсоток втрати працездатності позивача було зменшено до 25 %, не містять відомостей стосовно перенесення останнім моральних страждань, та як наслідок не підтверджують факт нанесення йому моральної шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди за період роботи [PERSON] у відповідача з 10.07.2006р. по 02.06.2020р. (13років 10місяців) у даний період часу [PERSON] працював поверховими гірничим робітником та електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на ш. "Октябрська", тобто у нешкідливих умовах праці, та як наслідок не зазнавав впливу шкідливих факторів. Крім того, незважаючи на виявлення у позивача хронічного професійного захворювання згідно з актом № 11 від 03.05.2006 р., [PERSON] свідомо продовжував тривалий час працювати на шахті "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком", та моральних страждань не відчував. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за вказані вище періоди роботи [PERSON] у відповідача, не підлягають задоволенню. Крім того, зазначили, що наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами. Висновків медичних органів, які підтверджують факт перенесення позивачем моральних страждань, останній суду не надав, тому Факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. Акт розслідування хронічного професійного захворювання № 11 від 03.05.2006 року, довідки МСЕК та медична документація є лише документами, що підтверджують виникнення професійного захворювання, проте останні жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди Позивачу. У пункті 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання № 11 від 03.05.2006 року взагалі не вказано конкретних посадових осіб ПАТ "Кривбасзалізрудком", які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. Як вбачається з даних трудової книжки, ще до моменту працевлаштування на шахту "Більшовик" (а саме: 17.03.1997 р.), позивач тривалий час (11 років) працював у шкідливих умовах на іншому підприємстві, зокрема: з 30.07.1985 р. по 31.10.1987 р. - підземним машиністом скреперної лебідки на шахті ім.Артема РУ ім. Кірова, з 01.11.1987 р. - 21.05.1994 р. - підземним гірником очисного забою на шахті ім.Артема РУ ім. Кірова; 19.12.1994 р. - 05.03.1997 р. - підземним гірником очисного забою на шахті ім.Артема РУ ім. Кірова. що підтверджується записом в трудовій книжці, тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» не може відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншим підприємством. Крім того, [PERSON] було звільнено з ПАТ "Кривбасзалізрудком" згідно з статтею 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я. За роки праці у шкідливих умовах позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував дану роботу, що і призвело до значної втрати його здоров`я. Вище наведене свідчить про те, що саме позивач свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбайливому ставленні позивача до свого здоров`я, та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 17.03.1997 року по 10.07.2006 року працював на підприємстві відповідача, а саме підземним гірником очисного забою на ш. «Більшовик», ШУ «Октябрьське», ВО «Кривбасруда», з 14.07.1998 р. по 31.07.2001 р. - вибуховиком на шахті "Більшовик" ВАТ "Кривбасзалізрудком"; з 01.08.2001 р. по 09.07.2006 р. - вибуховиком на шахті "Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком"; з 10.07.2006 р. по 02.07.2014 р. - поверховим гірничим робітником на ш. "Октябрська" правонаступником яких є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 03.07.2014 р. по 02.06.2020 р. - поверховим електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування ш. "Октябрська" ПАТ "Кривбасзалізрудком". Звільнений 02.06.2020 року згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (копія трудової книжки (а.с.12-22). Висновком МСЕК від 29.06.2006 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.06.2007 року. При черговому повторному переогляді 26.06.2007 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково, групу інвалідності не визначено.( а.с.26-27). Актом розслідування професійного захворювання №11 від 03.05.2006 року проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено причини виникнення професійного захворювання [PERSON] а саме: робота протягом 23 років 10 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, 7 років 9 місяців в умовах контакту з тринітротолуолом, рівень яких перевищували нормативи: Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного двооксиду кремнію від 10 до 70 % в в концентрації від 3.3 мг/м3 до 10,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, пил в концентрації 0,6 мг/м3 при ГДК 0,5 мг/м3. Відповідно до п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання, професійне захворювання отримано позивачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку Керівництва РУ ім. Кірова, шахти «Октябрська», ВАТ «КЗРК» яке порушило вимоги ст. 153 КЗпП України (а.с.25). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 25 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий біль у грудях та відчуває недостатність зору. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 4 роки 3 місяці, суд також враховує, що позивач працював в шкідливих умовах і на інших підприємствах протягом тривалого часу, а також характер отриманих професійних захворювань, встановлений відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 50 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 70845 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial