Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини [PERSON], за межі України до м.Магадан Російської Федерації в період часу до 01 вересня 2015 року. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2005 року по 07 березня 2013 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], 2007 року народження, який знаходиться на повному утриманні позивачки. Позивачка має намір виїхати до її батька до м.Магадан Російської Федерації, оскільки останній хворіє і потребує підтримки. Крім того, з огляду на напружену політичну обстановку, що склалась в країні, з метою захисту інтересів дитини, позивачка маючи можливість виїхати за кордон, вирішила виїхати з дитиною на тимчасове проживання до Російської Федерації в період літніх канікул. Батько дитини, відповідач по справі, згоди на вивезення дитини за кордон не надає. Відсутність згоди з боку батька на виїзд неповнолітньої дитини за межі України разом з матір'ю порушує право дитини, тому просить суд позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до наданої інформації, на теперішній час проходить військову службу в зоні АТО та місце його перебування невідоме. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2005 року по 07 березня 2013 року. Від даного шлюбу народилась дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20 вересня 2007 року. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивача та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, позивачка має можливість виїхати з дитиною за кордон задля безпеки її життя та здоров'я, до свого батька до м.Магадан Російської Федерації, який також потребує підтримки, оскільки має тяжку хворобу, однак без згоди відповідача це не можливо. Отже, з матеріалів справи неможливо з'ясувати об'єктивні причини, за якими відповідач відмовляє позивачці в наданні згоди на короткочасний виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і завдаючи моральної травми власній дитині. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування та виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. Разом з тим, суд вважає, що слід уточнити період на виїзд за межі України з дитиною, а саме з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року включно.

Outcome: partial