Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] права власності на житловий будинок № 13 по вул. Космічній в м. Вільнянськ Запорізької області. Свій позов обґрунтовує тим, що 08.11.1986 року її батько [PERSON] помер. Матір позивача [PERSON] померла 25.02.1995 року. Брат позивача - [PERSON] помер 13.10.2014 року. Позивач зазначає, що одразу після смерті батька вона фактично вступила в користування належним батьку будинком, а також всіма речами, які там знаходились. Проте коли вона звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на вказаний будинок, їй було відмовлено з огляду на те, що батько не зареєстрував право власності на свій будинок. В якості відповідача до участі в справі позивачем залучено дружину померлого брата - [PERSON]. Проте [PERSON] посилається на те, що вона вже фактично прийняла спадщину батька і прохає суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 13 по вул. Космічній в м. Вільнянськ Запорізької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, прохають суд його задовольнити. Відовідач [PERSON] в суді позов визнала, не заперечує проти його задоволення та визнання за [PERSON] права власності на будинок № 13 по вул. Космічній в м. Вільнянськ Запорізької області, який належав батьку позивача. Отже, вислухавши сторони, дослідивши надані у справі докази, суд дійшов наступних висновків: Факт смерті спадкодавця [PERSON] 08.11.1986 року підтверджено Свідоцтвом про смерть ІІ-ЖС № 340038 (а.с. 10). Дружина [PERSON] [PERSON] померла 27.02.1995 року, що підтверджено Свідоцтвом про смерть І-ЖС № 318237 (а.с. 50). Син [PERSON] [PERSON] помер 13.10.2014. року, що підтверджено Свідоцтвом про смерть І-ЖС № 312088 (а.с.11 ). З інформації, витребуваної судом з Вільнянської державної нотаріальної контори, - інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини [PERSON] до нотаріуса не звертались, померлий заповіту не лишав (а.с.25). Як зазначено у\~\~Прикінцевих та Перехідних положеннях Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 \~року. Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги\~шостої Цивільного кодексу України\~застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1\~\~Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008р.,відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР\~(далі -\~ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 524 ЦК УРСРспадкоємство\~здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За правилами\~\~ст. 525 ЦК УРСР\~\~часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в\~\~статті 21 цього Кодексу. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] помер 08.11.1986 року, до правовідносин сторін підлягають застосуванню норми\~\~ЦК Української РСР 1963 року, що регулюють питання спадкування. Відповідно до положень\~ст. 529 ЦК УРСР\~ позивач [PERSON] , як донька померлого [PERSON], при спадкоємстві за законом є спадкоємцем першої черги Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Згідно п.1ч.1 ст. 549 ЦК УРСР\~ якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, - визнається, що він прийняв спадщину . Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ( ч.2 ст. 549 ЦК УРСР). Згідно довідки, виданої 13.03.2015 року виконкомом Вільнянської міської ради Запорізької області за вих. № \~218, на день смерті [PERSON] разом з ним у будинку № 13 по вул. Космічній в м. Вільнянськ Запорізької області дійсно була зареєстрована і позивач у справі (а.с.69). З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину батька. При цьому матеріали справи не містять жодного доказу щодо виконання іншими спадкоємцями [PERSON] дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР, які б свідчили про прийняття ними спадщини останнього. Вирішуючи спір в частині належності спадкодавцю житлового будинку, на який претендує позивач, суд виходить з наступного: Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Коніенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності спадкодавцем [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. Підставою відмови нотаріуса в оформленні за позивачем права власності на житловий будинок в порядку спадкування після [PERSON] стало те, що право власності на вказаний будинок в органах ЗМБТІ за спадкодавцем не зареєстровано (а.с.78,79). Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення своїх спадкових прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно долученого до матеріалів справи Акту приймання індивідуального будинку, міською комісією м. Вільнянська Запорізької області встановлено, що житловий будинок № 13 по вул. Космічній в м. Вільнянськ Запорізької області забудовником [PERSON]П був закінчений будівництвом ще в 1974 році (а.с.80). В технічному паспорті, який складений Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації тільки 01.09.1995 року, власником будинку також зазначений [PERSON] (а.с.12-17). Отже, враховуючи наявні у справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належав на праві приватної власності будинок № 13 по вул. Космічній в м. Вільнянськ Запорізької області, і приймаючи до уваги вищевказані нормативні акти, які діяли на час виникнення у спадкодавця цього права, останнє не залежало від його державної реєстрації. Відповідно до ст., ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що спадкодавцю [PERSON] на день його смерті дійсно належав житловий будинок, на який претендує позивач. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом, яка згідно ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину батька, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що це визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved