Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, свій позов мотивує тим, що протягом 86 місяців і 23 днів перебувала під слідством та судом. За наслідками розгляду кримінальної справи за її обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, відповідно до постанови Верховного суду від 29 серпня 2019 року її було виправдано. За досить тривалий час досудового слідства та розгляду кримінальної справи, в судах різних інстанцій, її було відсторонено від займаної посади в органах ПФУ, що призвело до втрати заробітку і відповідно засобів для існування, вона не могла належним чином займатися вихованням своїх неповнолітніх дітей, оскільки була зобов`язана відвідувати судові засідання, на особисте майно був накладений арешт, внаслідок чого цим майном не можливо було розпоряджатися, в цей період втратила сім`ю та пережила смерть батька. За наслідками розгляду справи просила стягнути з Державної казначейської служби України 37978,30 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, що полягає у втраченому заробітку за період з 25.09.2012 року по 21.07.2013 року, також просила стягнути моральну шкоду в розмірі 1447896,39 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за час незаконного перебування під слідством, починаючи з 07.06.2012 року по 29.08.2019 року, а всього 1485874,69 гривень. Позивач вважає, що незаконними діями правоохоронних органів їй було спричинено моральну шкоду, яку вона просить стягнути з відповідача у відповідності до ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду". Збільшивши позовні вимоги позивач просила стягнути з відповідача 37978,30 гривень в рахунок відшкодування втраченого заробітку та 1638728,65 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, пославшись на обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивач вказала, що за досить тривалий час перебування під слідством та судом її двічі було засуджено, в подальшому вироки суду були скасовані, один раз справу повернуто на додаткове розслідування, крім того суд апеляційної інстанції в окремій ухвалі від 25 березня 2014 року становив наявність грубого порушення кримінально-процесуального законодавства, що призвело до судової тяганини. Звернення з численними скаргами на дії органів прокуратури жодних наслідків не дали, оскільки їх передавали для розгляду в той орган, якого стосувалися скарги. Представник позивача вказав, що саме тривалий час перебування [PERSON] під слідством та судом і стало основною підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. Представник ДКС України до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду відзив у якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що позов [PERSON] є необґрунтованим, оскільки згідно доданих до позову матеріалів вбачається, що [PERSON] перебувала під слідством та судом значно менше ніж вказано в позові. Розмір матеріальної шкоди обраховано не вірно, а розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтовано. Прокурор в судовому засіданні вказав про неналежну обґрунтованість вимог позивача, так як жодних незаконних дій з боку державних органів зафіксовано не було, дійсно [PERSON] було відсторонено від посади та накладено арешт на належне їй майно, в зв`язку з проведення досудового та судового розслідування кримінальної справи за її обвинуваченням. Строк перебування під слідством та судом позивачкою обраховано не вірно, оскільки вона перебувала під кримінальним переслідуванням у період з 07.06.2012 року до 22.10.2014 року та з 23.09.2015 року(дата повідомлення про підозру) до 09.01.2019 року(дата набрання законної сили виправдувальним вироком суду, а всього 68 місяців і 3 дні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", розмір мінімальної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 284763 гривні, а розмір моральної шкоди вказаний позивачкою у позовній заяві є значно завищеним. Прокурор просив ухвалити рішення про відшкодування моральної та матеріальної шкоди на користь [PERSON] у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник ГУНП в Кіровоградській області до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду пояснення в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що підставою для відшкодування шкоди є рішення суду, яким встановлено незаконність, протиправність слідчих дій, а враховуючи відсутність таких фактів, має тягнути за собою наслідок у виді відмови в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача та її представника, представника прокуратури Кіровоградської області, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Наказом ГУПФУ в Кіровоградській області №196-о від 18 жовтня 2011 року [PERSON] призначено на посаду начальника УПФУ в місті Світловодську та Світловодському районі(т.1 а.с.21). 07 червня 2012 року постановою слідчого Світловодської міжрайонної прокуратури порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України(т.1 а.с.22-23). Постановою слідчого Світловодської міжрайонної прокуратури від 14 вересня 2012 року [PERSON] відсторонено від посади начальника управління Пенсійного фонду України в місті Світловодську та Світловодському районі на час проведення досудового та судового слідства, внаслідок чого видано наказ ГУПФУ в Кіровоградській області №132-о від 24 вересня 2012 року(т.1 ас.46,47-48). Наказом ГУПФУ в Кіровоградській області №85-о від 22 липня 2013 року [PERSON] вважати такою, що приступила до роботи начальника управління Пенсійного фонду України в місті Світловодську та Світловодському районі з 22 липня 2013 року(т.1 а.с.49). Відповідно до розрахунку втраченого заробітку, наданого позивачем, вбачається, що розмір втраченого заробітку за період з 25.09.2012 року по 21.07.2013 року становить 37978,30грн.(т.1 а.с.50, 51). Постановою прокурора Світловодської міжрайонної прокуратури від 07 вересня 2012 року [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченої та пред`явлено їй обвинувачення в скоєному злочині, передбаченому ч.2 ст.367 КК України(т.1 а.с.61-63). Відповідно до окремої ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 25.03.2014 року, звернуто увагу голови апеляційного суду Кіровоградської області на факти грубого порушення кримінального-процесуального закону по кримінальній справі щодо [PERSON] , що призвело до судової тяганини(т.1 а.с.71-74). Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2014 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, повернуто Світловодському міжрайонному прокурору для організації проведення додаткового розслідування(т.1 а.с.75-81). Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2014 року, залишено без змін постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2014 року(т.1 а.с.220-233). 04 серпня 2015 року [PERSON] слідчим СВ Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, 23 вересня 2015 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України(т.1 а.с.84-88, 129-130). Постановою Світловодського міжрайонного прокурора від 14 вересня 2012 року накладено арешт на рухоме майно-автомобіль ГАЗ 3110 ЗНГ, д.н. [NUMBER] та причеп ХТ81024, д.н. [NUMBER] , що належать [PERSON] (т.1 а.с.158-161). 18 березня 2019 року ухвалою Світловодського міськрайонного суду скасовано арешт майна, накладений відповідно до постанови прокурора 14 вересня 2012 року(т.1 а.с.162-163). Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України(т.1 а.с.24-40). Постановою Верховного суду від 29 серпня 2019 року вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2019 року - залишено без змін(т.1 а.с.41-45). Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду" передбачено можливість відшкодування шкоди особі, яка постраждала внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів прокуратури чи суду. Як вбачається із матеріалів справи, починаючи з червня 2012 року [PERSON] перебувала під слідством та судом, її було відсторонено від посади 14 вересня 2012 року, до виконання своїх посадових обов`язків [PERSON] приступила 22 липня 2013 року. На майно [PERSON] був накладений арешт 14 вересня 2012 року, який був скасований 18 березня 2019 року ухвалою Світловодського міськрайонного суду. Остаточне рішення у справі було ухвалено Світловодським міськрайонним судом 11 липня 2018 року. Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно п.1, 5 ч.1 ст.3 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п.1 ч.1 ст.3 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Отже законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст.1, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави визначено у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. Вимоги ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 4 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Таким чином, в ході судового засідання встановлено наявність підстав для частково задоволення позову [PERSON] , а саме вимоги про відшкодування втраченого заробітку підлягають безумовному задоволенню, а розмір моральної шкоди, на думку суду є необґрунтовано завищеним, тому позов в цій частині підлягає лише частковому задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: partial