Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України спільної з відповідачем неповнолітньої дитини, за судовим рішенням без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні, вона бажає виїхати з дитиною за межі України з метою оздоровлення та на відпочинок, однак відповідач у добровільному порядку нотаріально посвідчену згоду не надає, що унеможливлює добровільно вирішити це питання. З метою захисту прав неповнолітньої дитини позивач просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд спільної з відповідачем дитини до Російської Федерації та Туреччини на період один рік у її супроводі без згоди батька. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з*явився, від нього поступила заява з клопотанням справу розглянути у його відсутність, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі з 31.08.2009 року, від якого мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 01.12.2010 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9). Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянина України" від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На теперішній час, у зв'язку із необхідністю оздоровленням дитини, позивач бажає та має можливість виїхати з дитиною доРосійської Федерації та Туреччини для відпочинку, однак відповідач не надав нотаріально засвідченої згоди на вивезення дитини без поважної причини. За таких обставин, суд, з метою дотримання інтересів неповнолітньої дитини, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved