Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

У лютому 2012 року ПАТ "Дельта Банк" (надалі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначило, що 26 березня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 7/ФК-07, на підставі якого отримано кредит у сумі 25000 грн. зі сплатою 20,7% за рік за користування кредитом та сплатою відсотків на залишок заборгованості з терміном погашення до 25.03.2015 року. В подальшому ТОВ "Український промисловий банк" передав ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами і тим набув права вимоги по кредитному договору № 7/ФК-07 між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] Оскільки [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувалися, тому виникла заборгованість в сумі 21378 грн., з яких: - 19664 грн. 57 коп. сума заборгованості за кредитом; - 1713 грн. 43 коп. сума заборгованості за відсотками. У зв'язку з цим позивач звернувся із зазначеним позовом до суду і просив стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 21378 грн. та 214 грн. 60 коп. сплачених коштів за судовий збір. Під час розгляду даної цивільної справи представник позивача зменшила ціну позову, уточнивши позов та просила суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 12823 грн. 05 коп. та 229 грн. 40 коп. судового збору. В судове засідання неодноразово не з'являвся представник позивача, явку якого судом було визнано обов'язковою, про що позивач кожен раз повідомлявся належним чином. Проте кожен раз позивачем надавалася заява про розгляд справи без участі представника. Відповідачка та її представник [PERSON] заперечили проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні мотивуючи це наступним. Вивчення вказаних доказів дає підстави вважати, що вони суперечать один одному. Так, з позову ПАТ "ДельтаБанк" та долученої до нього довідки від 10.05.2012 року вбачається, що станом на 10.05.2012 року заборгованість складала 21378,00 грн., у тому числі тіло кредиту 19664,57 грн., відсотки за користування кредитом 1713,43 грн. Разом з тим, з наданого "Акту звірки" вбачається, що станом на 01.07.2010 року заборгованість [PERSON] (загальний залишок за кредитним договором) складає 22384,58 грн., у т.ч. залишок кредиту у валюті кредиту 15104,17 гривень. Тобто, всі розрахунки виконані позивачем виходячи із завищеної суми. Розрахунок заборгованості станом на 01.07.2010 року, не дивлячись на неодноразові вимоги суду, позивачем не надано. При цьому, станом на 01.07.2010 року відповідачем за вказаним кредитним договором сплачено грошові кошти у сумі 16680,11 грн. Яким чином вказані кошти зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості, відповідачу невідомо. У зв'язку з викладеним, відповідач не має можливості перевірити правильність наданих суду позивачем розрахунків. Всього станом на 31.03.2014 року відповідачем за вказаним кредитним договором сплачено 35455 гривень 11 копійок. За приписами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справах, які виникають з кредитних правовідносин, обов'язок доказування розміру заборгованості покладається на позивача. Всупереч викладеному, позивачем не надано безспірних доказів розміру заборгованості за кредитним договором. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи та доказами, наданими сторонами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 березня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 7/ФК-07, на підставі якого отримано кредит у сумі 25000 грн. зі сплатою 20,7% за рік за користування кредитом та сплатою відсотків на залишок заборгованості з терміном погашення до 25.03.2015 року. В подальшому ТОВ "Український промисловий банк" передав ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами і тим набув права вимоги по кредитному договору № 7/ФК-07 між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] Під час розгляду даної цивільної справи та за присутності представника позивача Хаупшевої Л.М. судом було зобов'язано позивача надати графік погашення заборгованості та обґрунтований розрахунок. Також судом було зобов'язано позивача надати належний доказ про прийом-передачу по кредитному договору [PERSON] між ТОВ "Український промисловий банк" та ПАТ "Дельта Банк" станом на 30.06.2010 року. Натомість представником позивача надано "Акт звірки № 1" від 01.07.2010 року (а.с.106 - 108), з якого не зрозуміло яка сума заборгованості була у [PERSON] перед ТОВ "Український промисловий банк" станом на 30.06.2010 року, оскільки графи 1-ї сторінки не відповідають графам другої сторінки наданого суду "Акту…" Навіть, якщо припустити, що заборгованість [PERSON] по цьому "Акту…", відмічену жовтим маркером у графі за № 831, на момент передачі активів (30.06.2010 року) становила - 15104,17 грн., то уже у розрахунку, наданому представником позивача на вимогу суду (а.с.83, 88), заборгованість [PERSON] станом на 30.06.2010 року становила 19664,57 грн., що суперечить одне одному. Зазначене вище дає суду сумнів у достовірності нарахуванні невірної заборгованості [PERSON] із завищеної суми, що в подальшому не дало відповідачці вірно сплачувати цю заборгованість. При винесенні даного рішення суд враховує і ту обставину, що після неодноразових викликів у судове засідання позивача і визнання його явки обов'язковою, а в подальшому задоволення клопотання про надання "Акту…" і розрахунку заборгованості, представником позивача було надана "Уточнююча позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором" (а.с.81), за якою зменшилась заборгованість [PERSON] на 8554,95 гривень. Також суд бере до уваги та враховує ту обставину, що [PERSON] за кредитним договором № 7/ФК-07 від 26.03.2007 року за увесь період сплачено суму 35455 грн. 11 копійок, що вбачається із наданого відповідачкою "Реєстру квитанцій…" та копій самих квитанцій (а.с.128 - 136), тоді як тіло кредиту становить 25000 гривень. Відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом." А за приписами ст.60 Цивільного процесуального кодексу України - "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях." Отже суд приходить до висновку, що доказування позивача і його представниками ґрунтується на припущеннях, які є недопустими доказами, а тому не можуть братись до уваги судом і в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю. При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє будь-які розрахунки позивача з приводу заборгованості [PERSON], оскільки позивач не переконав суд в достовірності своїх доказів. Тому позов є недоведеним позивачем та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed