Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Київському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, мотивуючи свої вимоги тим, що він близько 22 років перебував у трудових відносинах на вугільних підприємствах з повним робочим днем під землею, з них 1994 року по 2005 року на ОП «Шахта ім. Засядька». Внаслідок цих робіт він отримав професійне захворювання, а саме: хронічна вертеброгенна пояснічно-крестцова радікулопатія в стадії затихаючого загострення з больовим, правостороннім корінцевим синдромом. 04.03.2005 року був складений акт № 61, згідно до якого вказане захворювання було встановлено професійним. 17.03.2005 року висновком МСЕК № 046286 йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% безстроково та визнано інвалідом третьої групи. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в позовній заяві та пояснив суду, що в наслідок вищезгаданого професійного захворювання позивачу спричинена як матеріальна, так і моральна шкода. Проте позивач отримує тільки компенсації матеріальної шкоди. Шкоду, яка була заподіяна здоров'ю позивача, він вважає непоправною, оскільки пошкодження здоров'я привело у позивача до порушення особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. З моменту професійного захворювання і до теперішнього часу була порушена нормальна життєдіяльність позивача. Він відчуває моральні страждання у зв'язку з тим, що позбавлений можливості реалізовувати свої звички і бажання у зв'язку з неможливістю подальшого активного суспільного життя, а також від інших негативних наслідків. До теперішнього часу позивач так і не зміг ні фізично, ні морально пристосуватися до такого життя. Він вимушений достатньо часто звертатися за допомогою до медичних установ і проходити курси лікування. Таким чином, вважає, що професійним захворюванням, яке спричинило позивачу втрату працездатності у розмірі 40 %, йому була заподіяна істотна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 91 760,00 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання, але вважає, що відповідач повністю виконує свої обов'язки перед потерпілим на виробництві і підстав для відшкодування йому моральної шкоди за рахунок ФССНВВ немає. Втрата працездатності у позивача сталася не в зв'язку з неправомірними діями або бездіяльністю відповідача. Просив суд відмовити у задоволенні позову позивачу, тому що не має правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що відповідно до трудової книжки позивача [PERSON] з 20.01.1982 року працював на вугільних підприємствах з повним робочим днем під землею. (а.с. 08-10). Внаслідок цих робіт він отримав професійне захворювання, а саме: хронічна вертеброгенна пояснічно-крестцова радікулопатія в стадії затихаючого загострення з больовим, правостороннім корінцевим синдромом. 04.03.2005 року був складений акт № 61, згідно до якого вказане захворювання було встановлено професійним (а.с. 12-13) 04.07.2013 року був складений акт № 140, згідно до якого вказане захворювання було встановлено професійним. (а.с. 6). Відповідно до висновку МСЕК № 046286 від 17.03.2005 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% безстроково та визнано інвалідом третьої групи (а.с. 14-15). Крім того, судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу погіршення життєвих умов. Позивач внаслідок професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем. Згідно ст. 40 Закону, страхові виплати виплачуються потерпілому з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У відповідності зі ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. З огляду на зазначене вимоги позивача до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Київському районі м. Донецька, яке йому було встановлено 17.03.2005 року та визначена стійка втрата працездатності в розмірі 40 %, є обґрунтованими, так як право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача під час діяльності Фонду. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 вважає, що право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІУ за рахунок Фонду, не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237' КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тому в цьому випадку моральна шкода повинна бути стягнена із ФСС Київського району м. Донецьк, хоча заподіяна ПАТ «Шахтою ім. Засядько» у зв'язку з виконанням позивачем своїх трудових обов'язків. Крім того, Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" , який набрав чинності з 01.01.06 р. зупинено на 2006 р. дію абз.4 ст.1 ,пп."е" п.1 ч.1. ст.. 21 , ч.3 ст. 28 , ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування ... " № 1105 в1. 23.09.99 р., тобто тільки з моменту набрання чинності ЗУ "Про Державний бюджет України на 2006 р. " дія вказаних правових норм призупинена , а згідно ст. 5 ЦК України цей акт законодавства України не має зворотної сили , тому що погіршує долю потерпілих від нещасних випадків. Закон України "Про бюджет на 2006 р. " як новий акт законодавства застосовується до прав та обов'язків сторін, що виникли з моменту набрання ним чинності - з 01.01.06 р.. В даному випадку по справі правовідношення спричинення моральної шкоди склалися з моменту встановлення МСЕК потерпілому втрати працездатності у 2005 році, тому суд вправі і повинен стягнути моральну шкоду з відповідача по справі. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків». Наведені позивачем докази свідчать про те, що внаслідок хронічного захворювання він відчуває фізичні та душевні страждання, які виникають у зв'язку з характером хвороби. Доводи представника відповідача про відсутність доказів, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди, а також обґрунтування її розміру, спростовуються матеріалами справи. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд, згідно зі ст. 23 ЦК України, враховує глибину та тривалість страждань позивача, наявність змушених змін у житті, погіршення здібностей потерпілого, порушення загальновизнаних життєвих зв'язків, необоротність викликаних хворобою наслідків, а саме: він став інвалідом, через що відчуває фізичний біль, моральні страждання та хвилювання, обмеження руху, став нервовим, позбавлений можливості нормально вести свій побут через втрату професійної працездатності, а також виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню у розмірі 12 000 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial