Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно у суд звернувся [PERSON] до Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері позивача - [PERSON], яка померла [INFO] року, спадщину (шляхом вступу в управління спадковим майном) прийняв її чоловік - [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті останнього залишилося спадкове майно, яке як спадщину у визначений строк позивач прийняв, проте оформити право власності на успадкований будинок [ADDRESS] не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на ім'я [PERSON]. Крім того, до складу спадкового майна входять земельні ділянки площами 2,0642 га; 0,6313 га; 1,2262 га. Оформити право власності на вищевказані земельні ділянки позивач не може з огляду на те, що державні акти на ці земельні ділянки були втрачені. В судові засідання учасники справи не з'являлися. В матеріалах справи міститься: - клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності; - заява за підписом голови Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності позивача та відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України в силу неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. На час відкриття спадщини [INFO] року діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Патютинської сільської ради від 15 жовтня 2014 року, [PERSON] вступив в управління спадковим майном після смерті своєї дружини [PERSON]: проводив ремонт жилого будинку та господарських будівель, обробляв земельну ділянку. Таким чином, [PERSON] відповідно до діючого на момент відкриття спадщини законодавства, прийняв її шляхом вступу в управління спадковим майном, що підтверджується викладеним вище. З аналізу змісту довідки, виданої виконкомом Патютинської сільської ради 15 жовтня 2014 року, відповідно до якої [PERSON] проживала на день своєї смерті з [PERSON], вбачається, що інші особи, крім [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, не прийняли. В той же час відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, що надійшла на адресу суду 12.11.2014 року від Державного нотаріального архіву Чернігівської області після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Тобто, [PERSON] є єдииним, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Патютинської сільської ради від 22.09.2014 року, [PERSON] на день своєї смерті проживав один. Після смерті [PERSON] Козелецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, з копії якої вбачається, що: 01 липня 2013 року [PERSON] залишив заповіт, за яким все своє майно заповідав [PERSON]; 18 вересня 2014 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 22 вересня 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] був побудований та введений в експлуатацію в 1960 році і був зареєстрований в погосподарській книзі сільської ради 02.01.1961 року за № 711, що відповідало діючому на той час законодавству. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 15.10.2014 року, житловий будинок [ADDRESS] за станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого на той час були [PERSON] та [PERSON]. Як суспільна група "колгоспний двір" існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ, якою було введено в дію Закон України "Про власність". Оскільки за станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON], будучи членами колгоспного двору, мали рівні частки в майні цього двору, то після смерті [PERSON] ? частину житлового будинку [ADDRESS] як спадкову масу, шляхом вступу в управління майном, прийняв [PERSON]. Тобто, [PERSON] після смерті [PERSON] фактично став власником всього будинку, проте правовстановлюючі документи не оформив. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.11.2014 року у Спадковому реєстрі щодо [PERSON] інформація відсутня. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], побудований і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований в сільській раді, він може бути об'єктом спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем не було оформлено правовстановлюючі документи на будинок. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] Козелецького району Чернігівської області підлягають задоволенню і за позивачем суд вважає можливими визнати право власності на зазначений вище будинок. Щодо визнання права власності на земельні ділянки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 18 лютого 2002 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Патютинської сільської ради народних депутатів від 22 лютого 2001 року №11 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з яких 2,06 га - рілля, 1,23 га - пасовища, 0,63 га - сіножать /Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН № 016062/. Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, оскільки державний акт було втрачено, про що в пресі розміщено відповідне оголошення /а.с. 29/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України -"захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН № 016062, було встановлено, що фактична площа земельних ділянок становить 2,0642 га, кадастровий номер 7422087700:83:029:0222, та 1,2262 га, кадастровий номер 7422087700:83:065:0222, та 0,6313 га, кадастровий номер 7422087700:83:030:0222 /а.с. 20-28/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 липня 2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер 7422087700:83:029:0222, площа 2,0642 га - відомості про обмеження у використанні не зареєстровані /а.с. 20/. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 липня 2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер 7422087700:83:030:0222, площа 0,6313 га - відомості про обмеження у використанні не зареєстровані /а.с.. 23/. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 липня 2014 року щодо земельної ділянки - кадастровий номер 7422087700:83:065:0222, площа 1,2262 га - зареєстровані відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: види обмеження - охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта транспорту (площа земельної ділянки, на яку поширюється дія обмеження - 1,2262 га, строк дії обмеження - невідомий) / а.с. 26/. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: approved