Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), про надання дозволу на виїзд дитини без дозволу батька та дозволу на оформлення документів, в якому просила: - надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] [INFO] за межі України без дозволу (згоди) до Російської Федерації, Луганської та Донецької області (зона АТО) та Криму, без супроводу батька [PERSON] на весь період часу до досягнення дитиною шістнадцяти років, тобто до [INFO]; - дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду [PERSON] [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та без супроводу батька [PERSON] на весь період часу до досягнення дитиною шістнадцяти років, тобто до [INFO]. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.07.2006р. в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у сторін народилась донька - [PERSON]. У 2011 році шлюб між сторонами було розірвано. З того часу ніяких відносин з колишнім чоловіком Позивачка не підтримує, донька повністю знаходиться лише на її утриманні, Відповідач не бере участь у вихованні доньки, не сплачує аліменти. У 2012 році рішенням Первомайського суду Луганської області по справі № 6-45/2012 від 11.05.2012р. [PERSON] було оголошено в розшук. Зараз колишній чоловік Позивачки, як їй відомо, мешкає в м. Первомайську Луганської області, проте зв'язку з ним немає. Відповідач надавав два дозволи на перетинання (в'їзд та виїзд) до Російської Федерації у період з 15.04.2014р. по 14.04.2015р., та діючий дозвіл в'їзд та виїзд з АР Крим до 22.10.2016р. Після початку антитерористичної операції Позивачка переїхала до м. Києва, де отримала разом з донькою статус внутрішньо переміщених осіб. Позивачці необхідно навідувати своїх батьків, які мешкають у зоні АТО, а поїхати без дозволу з дитиною вона не може, оскільки зв'язок з батьком втрачений. Окрім того, в АР Крим та Російській Федерації у Позивачки знаходяться родичі, до яких вона також не може поїхати разом з донькою на літній відпочинок або у гості відповідно без нотаріального дозволу від батька дитини. Тобто, вирішити питання щодо виїзду/в'їзду до зони АТО на тимчасовий виїзд до Російської Федерації, АР Крим та за кордон немає можливості аніж як у судовий спосіб. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 09.11.2016р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.26). В судовому засіданні Позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі - газета «Урядовий кур'єр» 11 (5880) від 20.01.2017р. (а.с.33), про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28.07.2006р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 05.04.2011р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], яка народилась [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області України 01.12.2006р. (а.с.6). Донька [PERSON] проживає разом з Позивачкою за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 20.10.2014р. № 3010000099 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.7). Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 14.08.2007р. у справі № 2-2093 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання, позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\4 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2007р. і до повноліття дочки; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1\\6 частини доходу щомісяця, починаючи з 09.07.2007р. і до досягнення дочкою [PERSON] 3 -річного віку, тобто до [INFO], або до зміну матеріального стану сторін (а.с.12). Ухвалою Первомайського міського суду Луганської області від 11.05.2012р. у справі № 6-45/2012 за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міського управління юстиції про оголошення розшуку, [PERSON] оголошений у розшук (а.с.11). Відповідач в утриманні та вихованні доньки участі не бере, фактичне місце проживання його точно не відоме, оскільки з дитиною не проживає та зв'язку з Позивачкою не підтримує, що підтверджується заявою [PERSON] від 07.07.2016р. (а.с.13) та заявою [PERSON] від 09.07.2016р. (а.с.14). Судом встановлено, що 09.10.2015р. [PERSON] надавав згоду [PERSON] на короткочасний виїзд з України до Криму, та на подорож до будь-якої області України та будь-якого міста України в період з 12.10.2015р. по 12.10.2016р. в супроводі матері [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] від 09.10.2015р., посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Просвіркіна Т.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 1174 (а.с.8), а згідно заяви [PERSON] від 18.05.2015р., посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Просвіркіна Т.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 577, Відповідач надав свою згоду [PERSON] на короткочасний виїзд з України до Російської Федерації з 22.05.2015р. по 22.05.2016р. в супроводі матері [PERSON] (а.с.9). Як вказує Позивачка, жодного зв'язку з Відповідачем станом на час розгляду справи немає. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У судовому засіданні встановлено, що Позивачка має намір виїжджати до Луганської та Донецької області (зона АТО), де проживають її батьки, та до Російської Федерації та АР Крим, де проживають родичі Позивачки, яких вона має намір навідувати одночасно з організацією відпочинку для дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України" перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно з п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.п.2 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків тощо. Крім того, постановою КМУ України від 4 червня 2015 р. № 367 «Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» передбачено Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України, в тому числі неповнолітніх дітей на територію АР Крим. Так, пунктом 3 зазначеного Порядку визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92). Згідно з п.1.1.цього Порядку він регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони "Крим" під час в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України", а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Також на даний час діє Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затверджений наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року № 415 ог (з урахуванням подальших змін). Пунктом 5.1.1 вказаного Тимчасового порядку визначено - в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Саме цей Тимчасовий порядок згідно з пунктом 1.1 визначає окремі питання здійснення контролю за переміщенням в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (далі - АТО), вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів), а також види блокпостів, контрольних пунктів в'їзду-виїзду, порядок їх функціонування, правила їх перетинання. Таким чином, надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO], до Донецької та Луганської області (зони АТО), АР Крим та за межі України до Російської Федерації повністю відповідає правам та інтересам дитини, і при цьому, не буде порушувати права відповідача на спілкування та участь у вихованні дитини, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON] [INFO] за межі України до Російської Федерації, Луганської та Донецької області та АР Крим без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно п.п.2 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014р. № 152 визначено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Таким чином, зважаючи на зазначені норми законодавства, станом на час розгляду справи суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині надання їй дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) та без супроводу батька, оскільки в разі якщо батьки дитини не перебувають у шлюбі оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа без необхідності надання згоди або дозволу іншого з батьків. Суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що в інтересах дитини позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] [INFO] за межі України до Російської Федерації, Луганської та Донецької області (зона АТО) та АР Криму, в супроводі матері - [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] на весь період часу до досягнення дитиною шістнадцяти років, тобто до [INFO]. Крім того, відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), з Відповідача підлягає стягненню на користь держави сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 155 СК України, ст. 313 ЦК України, Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, та

Outcome: partial