Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Всеукраїнське об»єднання «Свобода» звернулося до суду з позовом до [PERSON], як редактора та засновника суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, мотивуючи свої вимоги тим, що суспільно-політичний часопис громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» у випуску за [NUMBER] в [INFO] поширив цілий ряд негативних, недостовірних та образливих тверджень, що безпосередньо стосується політичної партії «Всеукраїнське об'єднання «Свобода»» та окремих її представників. У вищезазначеному випуску містилися, зокрема, висловлювання наступного змісту: «[INFO]», «Спонсором виявився відомий львівський кримінальний авторитет - [PERSON]. Інформація стала відома громадськості після публікації розслідування з матеріалами про участь пана [PERSON] в долі партії ВО «Свобода» журналістами львівської газети «Експрес», «У кримінальному світі [PERSON] відомий під прізвиськом [PERSON]», «[PERSON] був «бригадиром» у банді кримінального авторитета [PERSON]», « ... ця людина фактично взяла під контроль партію «Свобода» і почала використовувати її у власних інтересах. А дуже часто - і в інтересах тодішньої правлячої групи [PERSON]. Згодом ми довели, що пан [PERSON] був бізнес-партнером олігарха [PERSON], також спонсора режиму [PERSON]. І, вочевидь саме тому, навіть будучи в парламенті в опозиції, партія [PERSON]-[PERSON] найчастіше голосувала в унісон з Партією регіонів. Це, до речі, підрахували активісти мережі «Опора». Звісно, публікація в «Експресі» стала громом з ясного неба - і для партії «Свобода», і для її спонсора [PERSON], «Але окрім скандалів, жоден «свободівець» на посаді, наприклад, Міністра аграрної політики [PERSON] або на посаді Генерального прокурора України [PERSON], не запам'яталися», «Не надто ефективно працюють і місцеві «свободівці» в Лубнах. На разі лубенці асоціюють їх з людьми, яким найбільше докучають пам'ятники минулої доби. Хоча, зрештою, в цьому й полягає чи не основна ідеологія націоналістів». Позивач вважав, що у даному випуску суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» не було наведено жодних доказів, які б доводили, що окремі представники Всеукраїнського об'єднання «Свобода» зловживали службовим становищем з метою вчинення корупційних злочинів і в тому числі і [PERSON], який на їхню думку являється кримінальним авторитетом і вчиняє протиправні дії. У цьому випадку відповідач вже порушив норми чинного законодавства, оскільки згідно з ст.62 Конституції України «особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і не встановлено обвинувальним вироком суду». Відповідно до ч.1 ст.200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Аналогічні положення містяться в ст.1 Закону України «Про інформацію». Згідно із статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Статтею 2 Закону України «Про інформацію» передбачено, що основними принципами інформаційних відносин є достовірність і повнота інформації. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь особи є недоторканою. Згідно ст.299 ЦК України кожна особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Тому, поширення інформації має свої межі, що передбачено законодавством, зокрема як зазначається у ст. 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» забороняється використання друкованих засобів масової інформації для завдання шкоди честі і гідності особи. Вважали, що інформацію, яка була поширена у вищенаведеному випуску суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа», необхідно вважати поширеною, оскільки вона була поширена відповідачем у пресі і як наслідок дана інформація стала доступною необмеженому колу осіб. Інформація, поширена у вищенаведеному випуску суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» за [NUMBER] в [INFO] безпосередньо стосується особи позивача. Відповідно до абз.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Також вважали, що інформація, яка міститься в даному випуску часопису «Наша спільна справа» носить негативний характер щодо позивача, оскільки у ньому Всеукраїнське об'єднання «Свобода» та її окремі представники звинувачуються у співпраці з кримінальними елементами та олігархами, зокрема [PERSON]. Тобто, в цьому випуску часопису міститься інформація, у якій стверджується про порушення Всеукраїнським об'єднанням «Свобода» та її окремими представниками принципів моралі та загальновизнаних правил співжиття, а отже дана інформація є негативною. Відповідач поширив недостовірну інформацію негативного характеру про позивача у випуску суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» за [NUMBER] в [INFO]. При цьому зазначена надрукована інформація не підтверджується ніякими фактичними даними та доказами. Вважали, що відповідач навмисно поширив негативну недостовірну інформацію необмеженому колу осіб, з метою створення у суспільстві негативного враження та ставлення до окремих членів Всеукраїнського об'єднання «Свобода» та Всеукраїнського об'єднання «Свобода» в цілому, задля дискредитації цієї політичної сили. Дана інформація, яка поширена у вищенаведеному часописі порушує особисті немайнові права Всеукраїнського об'єднання «Свобода», тобто завдає шкоди його особистим немайновим благам (честі, гідності та ділової репутації). Оскільки Всеукраїнське об'єднання «Свобода» є політичною партією, яка має своє представництво у органах місцевого самоврядування, у Верховній Раді України, то її ділова репутація має великий вплив на успішність та її подальший розвиток. Дана інформація, що поширена у черговому випуску суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» в [INFO], яка стосується Всеукраїнського об'єднання «Свобода», викладена у формі фактичних даних, оскільки інформацію, яка міститься на шпальтах цього випуску можна перевірити на предмет її відповідності, а отже вона підлягає спростуванню. Враховуючи, що негативна інформація щодо Всеукраїнського об'єднання «Свобода», висловлена у цьому випуску відповідачем, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу), то така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. Частиною 4 ст.32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Частиною 2 ст.7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Вважали, що належним способом захисту порушеного права Всеукраїнського об'єднання «Свобода» є спростування недостовірної інформації про нього у такий самий спосіб, яким інформацію було поширено. На підставі вищевикладеного, позивач Всеукраїнське об»єднання «Свобода» прохав суд : визнати недостовірною, такою що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Всеукраїнського об'єднання «Свобода» інформацію, поширену у випуску за [NUMBER] суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» в [INFO], яка стосується Всеукраїнського об'єднання «Свобода» про те, що Всеукраїнське об'єднання «Свобода» та її окремі представники причетні до злочинної та корупційної діяльності, співпраці із режимом [PERSON] та окремими олігархами: «[INFO]», «Спонсором виявився відомий львівський кримінальний авторитет - [PERSON]. Інформація стала відома громадськості після публікації розслідування з матеріалами про участь пана [PERSON] в долі партії ВО «Свобода» журналістами львівської газети «Експрес», «У кримінальному світі [PERSON] відомий під прізвиськом [PERSON]», «[PERSON] був «бригадиром» у банді кримінального авторитета [PERSON]», « ... ця людина фактично взяла під контроль партію «Свобода» і почала використовувати її у власних інтересах. А дуже часто - і в інтересах тодішньої правлячої групи [PERSON]. Згодом ми довели, що пан [PERSON] був бізнес-партнером олігарха [PERSON], також спонсора режиму [PERSON]. І, вочевидь саме тому, навіть будучи в парламенті в опозиції, партія [PERSON]-[PERSON] найчастіше голосувала в унісон з Партією регіонів. Це, до речі, підрахували активісти мережі «Опора». Звісно, публікація в «Експресі» стала громом з ясного неба - і для партії «Свобода», і для її спонсора [PERSON]», «Але окрім скандалів, жоден «свободівець» на посаді, наприклад, Міністра аграрної політики [PERSON] або на посаді Генерального прокурора України [PERSON], не запам'яталися», «Не надто ефективно працюють і місцеві «свободівці» в Лубнах. Наразі лубенці асоціюють їх з людьми, яким найбільше докучають пам'ятники минулої доби. Хоча, зрештою, в цьому й полягає чи не основна ідеологія націоналістів»; з метою спростування недостовірної інформації зобов'язати редактора суспільно- політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» [PERSON] повідомити на шпальтах її видання шляхом опублікування повідомлення про ухвалене у справі за позовом Всеукраїнського об'єднання «Свобода» до суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили. Повідомлення повинне бути опублікованим на першій сторінці та займати не менше половини друкованого аркуша. В судовому засіданні представник позивача Садовий В.В. позов прохав задовольнити, обгрунтовуючи позовні вимоги обставинами, викладеними у позовній заяві. Також пояснив, що газета суспільно-політичний часопис громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» започаткована під якісь цілі, якими можуть бути місцеві вибори та вибори до Верховної Ради. Значний відсоток випуску цієї газети присвячується ВО «Свобода», де редактор поширює відомості, які принижують ділову репутацію ВО «Свобода», хоча до цієї сили примикають люди незаплямовані. Передрук цієї газети носить для ВО «Свобода» образливий та наклепницький характер. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи свої заперечення проти позову тим, що позивач не довів жодної з обставин, на які він посилався в позові, а досліджені в судовому засіданні докази свідчать про безпідставність позовних вимог. Так, представник позивача підтвердив, що ВО «Свобода» зверталася до судових установ різних регіонів України з приводу поширення іншими виданнями недостовірної інформації щодо ВО «Свобода». Під поширенням інформації слід розуміти : опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В судовому засіданні до відому присутніх було доведено інформацію про поширення в Інтернет-просторі цілого ряду статей які безпосередньо стосуються ВО «Свобода». Немає підстав звинувачувати саме відповідача у поширенні негативних тверджень, що безпосередньо стосуються ВО «Свобода» з огляду на те, що ця інформація про ВО «Свобода», поширена протягом 2013-2015 років, тобто до моменту виходу статті в часописі «Наша спільна справа» та до цього часу є розміщеною у вільному доступі, а отже, не є спростованою. [INFO] в газеті Експрес [NUMBER] було надруковано статтю «[INFO]». І саме представником ВО «Свободи» були надані до суду докази щодо оскарження статті одним із її фігурантів [PERSON] Саме в цій статті до читачів було доведено інформацію наступного змісту : - « . . .Саме у рамках цього розслідування у фокус нашої уваги потрапило прізвище людини, яка обіймає одну з найвищих партійних посад у «Свободі» - керівника економічної ради,або, як її ще неформально називають у партії, «касира». Ця людина -. . .[PERSON]. . .», - «У депутата [PERSON] немає потужного легального бізнесу, який би генерував кошти у великих обсягах. Певні здогади з'явилися тоді, коли ми показали фото депутата колишнім працівникам управління з боротьби з організованою злочинністю. Не вагаючись ані секунди вони підтвердили , що це фото людини, яка свого часу була відома у кримінальному світі під прізвиськом [PERSON]», - «У міліційних колах [PERSON] здавна був відомий як «бригадир» кримінального авторитета [PERSON], а те, що він згодом став правою рукою іншого кримінального авторитета [PERSON], для багатьох дійсно може бути найпростішим поясненням, чому пішов на той світ [PERSON]» і так далі на 8 друкованих аркушах. ВО «Свобода» не приєдналося до позовних вимог [PERSON] та не заявило про свою участь, як зацікавлена сторона, у судовій справі предметом якої було спростування недостовірної інформації, розміщеної у статті «[INFO]». Також, в разі незгоди прийняття такої інформації за достовірну, ВО «Свобода», мала право у відповідності до ст.37 ЗУ «Про інформацію» вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. З [INFO] дізнавшись про поширену щодо нього інформацію, позивач не вимагав її спростування, там самим самоусунувся від свого права на її спростування, фактично визнав її достовірною. ВО «Свобода» не оскаржувала інформацію, розміщену в статті що має назву «[INFO]» Інтернет видання газети «Експрес» від [INFO]. У даній статті міститься посилання на рішення суду та узагальнення інформації з відкритих інтернет-ресурсів, що слугувало назвою статті часопису «[INFO]» У статті відповідача, деякі вислови з якої заявлені до спростування, відтворено уривок із статті «[INFO]», що узгоджується з вимогами п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про авторське і суміжні права», згідно яких без згоди автора, але із зазначенням джерела запозичення можливе використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, в тому числі цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються; вільне використання цитат у формі коротких уривків з виступів і творів, включених до фонограми (відеограми) або програми мовлення, відтворення у пресі, публічне виконання чи публічне сповіщення попередньо опублікованих у газетах або журналах статей з поточних економічних, політичних, релігійних та соціальних питань чи публічно сповіщених творів такого ж самого характеру у випадках, коли право на таке відтворення, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення спеціально не заборонено автором. Однак, навіть в разі спростування відомостей поширених іншими джерелами як такі, що не відповідають дійсності, принижують честь і гідність, звільняється від відповідальності редакція та журналіст за публікацію таких відомостей, якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього (п.4 ст.42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Крім цитат, запозичених з іншого джерела, позивачем також було заявлено щодо спростування ряд оціночних суджень автора статті «ВО Свобода фінансує кримінальний авторитет. Доведено судом!» а саме, «Але окрім скандалів, жоден «свободівець» на посаді, наприклад, Міністра аграрної політики [PERSON] або на посаді Генерального прокурора України [PERSON], не запам'яталися», «Не надто ефективно працюють і місцеві «свободівці» в Лубнах. Наразі лубенці асоціюють їх з людьми, яким найбільше докучають пам'ятники минулої доби. Хоча, зрештою, в цьому й полягає чи не основна ідеологія націоналістів». Особливістю оціночних суджень є те, що їх не можна і не потрібно доводити, оскільки вони за своєю суттю є вираженням власного ставлення автора. Згідно ст. 30 ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Виходячи з цього, відповідач не мав необхідності в доведенні правдивості своїх оціночних суджень. У рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується на важливості ролі преси в демократичному суспільстві. У рішенні по "Справі Лінгенса" суд сформулював свою позицію стосовно ролі преси у суспільстві і можливості висвітлення політичних питань. Він зазначив, що свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них. Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. П. 2 ст. 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але у цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі судом встановлено, що у суспільно-політичному часописі громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» у випуску [NUMBER] в [INFO] була опублікована стаття під назвою «[INFO]». У даній статті зазначалося, що «ВО «Свобода» в 2014 році не змогла потрапити у Верховну Раду. Можливо, й на краще. Нещодавно стало відомо, хто насправді фінансує існування націоналістів. Спонсором виявився відомий львівський кримінальний авторитет - [PERSON]. Він, до речі, також встиг побувати депутатом у каденції парламенту 7 скликання, але поводився тихо і активної участі в показових акціях ВО «Свобода» не брав. Інформація стала відома громадськості після публікації розслідування з матеріалами про участь пана [PERSON] в долі партії ВО «Свобода» журналістами львівської газети «Експрес». Після цього [PERSON], ймовірно, щоб збрегти обличчя, подав на газету до суду і вимагав від журналістів 200 тисяч гривень моральної шкоди. Судові слухання тривали кілька місяців, але Франківський суд міста Львова визнав правдивою статтю журналістів газети про головного фінансиста партії. Спонсор свободи програв. Поділимось деякими цитатами із викривальної статті - розслідування, а також поясненнями журналістів. «У кримінальному світі [PERSON] відомий під прізвиськом [PERSON]. У вересні 2013 року в «Експресі» було опубліковане журналістське розслідування «[INFO]». Саме у рамках цього розслі¬дування у фокус нашої уваги потрапило пріз-вище людини, яка обіймає одну з найвищих партійних посад у «Свободі» - керівника еко-номічної ради, або, як її ще неформально нази¬вають у партії, «касира». Ми розповіли про те, що говорять у кримінальному світі, екс-міліціонери та однопартійці про минуле цієї людини. Зокрема про те, як [PERSON] був «бригадиром» у банді кримінального авторитета [PERSON]. Написали ми і про те, як ця людина фактично взяла під контроль партію «Свобода» і почала використовувати її у власних інтересах. А дуже часто - і в інтересах тодішньої правлячої групи [PERSON]. Згодом ми довели, що пан [PERSON] був бізнес-партнером олігарха [PERSON], також спонсора режиму [PERSON]. І, вочевидь, саме тому, навіть будучи в парламенті в опозиції, партія [PERSON] - [PERSON] найчастіше голосувала в унісон з Партією регіонів. Це, до речі, підрахували активісти мережі «Опора». Звісно, публікація в «Експресі» стала громом з ясного неба - і для партії «Свобода», і для її спонсора [PERSON]». Після парламенту ВО «Свобода» встигла по¬бувати й у виконавчій владі. Але окрім скан-далів, жоден «свободівець» на посаді, напри¬клад, Міністра аграрної політики [PERSON] або на посаді Генерального прокурора Ук¬раїни [PERSON], не запам'яталися. Не надто ефективно працюють і місцеві «свободівці» в Лубнах. На разі лубенці асоціюють їх з людьми, яким найбільше докучають пам'ятники минулої доби. Хоча, зрештою, в цьому й полягає чи не основна ідеологія націоналістів. Однак, хотілося б бачити конкретні приклали роботи, ефективної роботи на благо лубенців. Будьмо пильними і давайте вірити справам політиків, інакше ми знову ризикуємо бути введеними в оману». Із вказаної статті позивач ВО «Свобода» прохає суд визнати недостовірною, такою що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Всеукраїнського об'єднання «Свобода» інформацію, поширену у випуску за [NUMBER] суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» в [INFO], яка стосується Всеукраїнського об'єднання «Свобода» про те, що Всеукраїнське об'єднання «Свобода» та її окремі представники причетні до злочинної та корупційної діяльності, співпраці із режимом [PERSON] та окремими олігархами : «[INFO]», «Спонсором виявився відомий львівський кримінальний авторитет - [PERSON]. Інформація стала відома громадськості після публікації розслідування з матеріалами про участь пана [PERSON] в долі партії ВО «Свобода» журналістами львівської газети «Експрес», «У кримінальному світі [PERSON] відомий під прізвиськом [PERSON]», «[PERSON] був «бригадиром» у банді кримінального авторитета [PERSON]», « ... ця людина фактично взяла під контроль партію «Свобода» і почала використовувати її у власних інтересах. А дуже часто - і в інтересах тодішньої правлячої групи [PERSON]. Згодом ми довели, що пан [PERSON] був бізнес-партнером олігарха [PERSON], також спонсора режиму [PERSON]. І, вочевидь саме тому, навіть будучи в парламенті в опозиції, партія [PERSON]-[PERSON] найчастіше голосувала в унісон з Партією регіонів. Це, до речі, підрахували активісти мережі «Опора». Звісно, публікація в «Експресі» стала громом з ясного неба - і для партії «Свобода», і для її спонсора [PERSON]», «Але окрім скандалів, жоден «свободівець» на посаді, наприклад, Міністра аграрної політики [PERSON] або на посаді Генерального прокурора України [PERSON], не запам'яталися», «Не надто ефективно працюють і місцеві «свободівці» в Лубнах. Наразі лубенці асоціюють їх з людьми, яким найбільше докучають пам'ятники минулої доби. Хоча, зрештою, в цьому й полягає чи не основна ідеологія націоналістів». В судовому засіданні встановлено, що суспільно-політичний часопис громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» не має статусу юридичної особи, її засновником є фізична особа - редактор відповідач по справі [PERSON] Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу(2782-12) редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Як пояснила представник відповідача у судовому засіданні автор статті [PERSON] є вигаданою особою, а тому суд вважає, що належним відповідачем у справі є засновник суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» редактор [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширила інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Згідно ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналісти не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є, зокрема: дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. Тобто, поширення офіційної інформації є підставою для звільнення від відповідальності, навіть в разі встановлення недостовірності розповсюдженої інформації. Так, як зазначила представник відповідача у судовому засіданні та вбачається із змісту статті, опублікованої у суспільно-політичному часописі громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» у випуску [NUMBER] в [INFO] підставою для її публікації стала стаття, розповсюджена у мережі Інтернет [INFO] у інтернет виданні газети «Експрес» під назвою «[INFO]». У даній статті було зазначено наступне «Cуд визнав правдивою статтю журналістів газети про головного фінансиста партії 200 тисяч моральної шкоди через суд намагався стягнути з журналістів "Експресу" колишній народний депутат, головний спонсор "Свободи" пан [PERSON]. У кримінальному світі він відомий під прізвиськом [PERSON]. У вересні 2013 року в "Експресі" було опубліковане журналістське розслідування "[INFO] партії "Свобода". Саме у рамках цього розслідування у фокус нашої уваги потрапило прізвище людини, яка обiймає одну з найвищих партійних посад у "Свободі" - керівника економічної ради, або, як її ще неформально називають у партії, "касира". Ми розповіли про те, що розповідають у кримінальному світі, екс-міліціонери та однопартійці про минуле цієї людини. Зокрема, про те як [PERSON] був "бригадиром" у банді кримінального авторитета [PERSON]. Написали ми і про те, як ця людина фактично взяла під контроль партію "Свобода" і почала використовувати її у власних інтересах. А дуже часто - і в інтересах тодішньої правлячої групи [PERSON]. Це було досить дивно, та, як з'ясувалося, пояснювалося меркантильним інтересами [PERSON]: згодом ми довели, що пан [PERSON] був бізнес-партнером олігарха [PERSON]. І, вочевидь, саме тому, навіть будучи в парламенті в опозиції, партія [PERSON] - [PERSON] найчастіше голосувала в унісон з Партією регіонів. Це, до речі, підрахували активісти мережі "Опора". Звісно, публікація в "Експресі" стала громом з ясного неба - і для партії "Свобода", і для її спонсора [PERSON]. Пан [PERSON], щоб зберегти обличчя, подав позов до суду. Ще й намагався стягнути з редакції моральну шкоду в розмірі 200 тисяч гривень». Також, як у даній статті, так і в статті опублікованій у суспільно-політичному часописі громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» у випуску [NUMBER] в [INFO] приводиться посилання та цитування рішення Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТзОВ «Газета «Експрес» про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. У даному рішенні зокрема зазначено, що [PERSON] був народним депутатом 7-го скликання, обраний по багатомандатному загальнодержавному округу політична партія Всеукраїнське об'єднання "Свобода", порядковий номер у списку 13, член депутатської фракції Всеукраїнське об'єднання "Свобода", член політичної партії Всеукраїнське об'єднання "Свобода", підприємець. Дата набуття депутатських повноважень: 12 грудня 2012 р. Дата припинення депутатських повноважень: 27 листопада 2014 р. Зважаючи на те, що позивач на час публікації статті в газеті "Експрес" під назвою "[INFO]» був народним депутатом України, членом політичної партії ВО «Свобода», тобто публічною особою з особливим статусом в суспільстві та державі, суд прийшов до переконання що підстави для задоволення позову відсутні. Згідно ж ст. 21 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається : використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, в тому числі цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються; вільне використання цитат у формі коротких уривків з виступів і творів, включених до фонограми (відеограми) або програми мовлення; відтворення у пресі, публічне виконання чи публічне сповіщення попередньо опублікованих у газетах або журналах статей з поточних економічних, політичних, релігійних та соціальних питань чи публічно сповіщених творів такого ж самого характеру у випадках, коли право на таке відтворення, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення спеціально не заборонено автором. Враховуючи викладене, те, що поширена інформація є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації, а також узята із офіційного джерела, а саме рішення Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2015 року, суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання недостовірною та такою що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Всеукраїнського об'єднання «Свобода» інформацію, поширену у випуску за [NUMBER] суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» в [INFO] в частині : «Спонсором виявився відомий львівський кримінальний авторитет - [PERSON]. Інформація стала відома громадськості після публікації розслідування з матеріалами про участь пана [PERSON] в долі партії ВО «Свобода» журналістами львівської газети «Експрес», «У кримінальному світі [PERSON] відомий під прізвиськом [PERSON]», «[PERSON] був «бригадиром» у банді кримінального авторитета [PERSON]», « ... ця людина фактично взяла під контроль партію «Свобода» і почала використовувати її у власних інтересах. А дуже часто - і в інтересах тодішньої правлячої групи [PERSON]. Згодом ми довели, що пан [PERSON] був бізнес-партнером олігарха [PERSON], також спонсора режиму [PERSON]. І, вочевидь саме тому, навіть будучи в парламенті в опозиції, партія [PERSON]-[PERSON] найчастіше голосувала в унісон з Партією регіонів. Це, до речі, підрахували активісти мережі «Опора». Звісно, публікація в «Експресі» стала громом з ясного неба - і для партії «Свобода», і для її спонсора [PERSON]», та її спростування шляхом зобов'язання редактора суспільно- політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» [PERSON] повідомити на шпальтах її видання шляхом опублікування повідомлення про ухвалене у справі за позовом Всеукраїнського об'єднання «Свобода» до суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили на першій сторінці не менше половини друкованого аркуша задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях (справа «Хендісайд проти Сполученого Королівства», справа «Кастелс проти Іспанії», справа «Торгейр Торгейрсон проти Ісладнії»), що преса має право і повинна поширювати інформацію, яка становить суспільний інтерес, для того, щоб громадськість мала повне уявлення про спектр думок, ідей, позицій на політичному або громадському обрії. При цьому підкреслюється, що висловлювання окремих осіб і навіть чутки можуть використовуватися як належне джерело інформації. Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгерс проти Австрії», яке відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, Європейський суд з прав людини зазначив, що «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 цієї статті Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, що ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності та лібералізму. Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, поширена відповідачем інформація у частині «Спонсором виявився відомий львівський кримінальний авторитет - [PERSON]. Інформація стала відома громадськості після публікації розслідування з матеріалами про участь пана [PERSON] в долі партії ВО «Свобода» журналістами львівської газети «Експрес», «У кримінальному світі [PERSON] відомий під прізвиськом [PERSON]», «[PERSON] був «бригадиром» у банді кримінального авторитета [PERSON]», « ... ця людина фактично взяла під контроль партію «Свобода» і почала використовувати її у власних інтересах. А дуже часто - і в інтересах тодішньої правлячої групи [PERSON]. Згодом ми довели, що пан [PERSON] був бізнес-партнером олігарха [PERSON], також спонсора режиму [PERSON]. І, вочевидь саме тому, навіть будучи в парламенті в опозиції, партія [PERSON]-[PERSON] найчастіше голосувала в унісон з Партією регіонів. Це, до речі, підрахували активісти мережі «Опора». Звісно, публікація в «Експресі» стала громом з ясного неба - і для партії «Свобода», і для її спонсора [PERSON]», вже була предметом судового розгляду за позовом [PERSON] до ТзОВ «Газета «Експрес» про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, за результатами розгляду якого було ухвалене рішення Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2015 року та до цього часу дана інформація не є спростованою. Також, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми, свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Аналіз ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України», судом зроблено висновок про те, що свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів з'ясування та формування громадської думки щодо ідей та позицій політичних лідерів. Свобода політичних дискусій становить ядро поняття демократичного суспільства у розумінні Конвенції. Межі допустимої критики щодо політиків, відповідно, є ширшими, аніж такі стосовно приватної особи. На відміну від приватних осіб, політик неодмінно та свідомо для нього самого стає відкритим для прискіпливої уваги до кожного його слова та вчинку як з боку журналістів, так і з боку громадськості загалом, і тому він повинен демонструвати більший ступінь терпимості щодо них. Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Таким чином, суд вважає, що поширена відповідачем інформація у суспільно-політичному часописі громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» у випуску [NUMBER] в [INFO], яка була опублікована у статті під назвою «[INFO]» : «Але окрім скандалів, жоден «свободівець» на посаді, наприклад, Міністра аграрної політики [PERSON] або на посаді Генерального прокурора України [PERSON], не запам'яталися», «Не надто ефективно працюють і місцеві «свободівці» в Лубнах. Наразі лубенці асоціюють їх з людьми, яким найбільше докучають пам'ятники минулої доби. Хоча, зрештою, в цьому й полягає чи не основна ідеологія націоналістів» є оціночним судженням автора, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, а тому відсутні і підстави для її спростування у визначений позивачем спосіб. При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що у даному випадку не можна окремо розділяти власне зміст статті та її назву, яка містить особисту думку редактора, що підсумовує статтю. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги, викладені у резолютивній частині позовної заяви у частині визнання недостовірною, такою що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Всеукраїнського об'єднання «Свобода» інформацію, поширену у випуску за [NUMBER] суспільно-політичного часопису громадських об'єднань Полтавщини «Наша спільна справа» в [INFO], яка стосується Всеукраїнського об'єднання «Свобода» про те, що Всеукраїнське об'єднання «Свобода» та її окремі представники причетні до злочинної та корупційної діяльності, співпраці із режимом [PERSON] та окремими олігархами та її спростування, оскільки вказана інформація саме у цій частині дослівно відповідачем не поширювалася у вищезазначеному випуску.

Outcome: dismissed