Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Трест Дніпродорбуд», в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства ПАТ «Трест Дніпродорбуд» (ідентифікаційний код 03450005, місцезнаходження: 49044, м.Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 35) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований: [INFO]): 11499,10 грн. заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, тобто за період з 02.10.2013 року по 31.12.2014 року; - 467,76 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки; - 4389,83 грн. заборгованості з заробітної плати, а всього 16356,69 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 24.05.2009 року він був прийнятий на роботу сторожем у відповідача - ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд». В подальшому зазначене товариство було перейменовано у ПАТ «Трест Дніпродорбуд». 01.10.2013 року його було звільнено з роботи по переведенню в ТОВ "Автоснабсервіс", а потім 02.01.2015 року він знову працевлаштувався у відповідача, проте заробітну плату отримав лише за лютий 2015 року. Вказує, що під час роботи у ПАТ «Трест «Дніпродорбуд» йому невчасно сплачували заробітну платню, при звільненні не виплатили виниклу заборгованість по зарплаті, середній заробіток за весь час затримки й компенсацію за невикористану відпустку за 12 днів, а після звільнення про нього взагалі майже забули. Загальна сума заборгованості за його підрахунками складається з: - 11499,10 грн. заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки, тобто за період з 02.10.2013 року по 31.12.2014 року; - 467,76 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки; - 4389,83 грн. заборгованості з заробітної плати, а всього 16356,69 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду свої заперечення проти позову, згідно яких вказує, що відповідно до Наказу від 01.10.2013 року, позивача було звільнено з ПАТ «Трест Дніпродорбуд» по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс» з зачисленням календарних днів невикористаної відпустки. З 02.01.2015 року позивача знову було працевлаштовано на ПАТ «Трест Дніпродорбуд». Зауважив, що ПАТ «Трест Дніпродорбуд» виконує державні замовлення на будівництво, ремонт, благоустрій доріг, і Служба автомобільних доріг в Дніпропетровській області має заборгованість перед відповідачем на суму 110, 0 млн. грн., за виконану роботу у 2013 році. Зазначає, що позивачем не було надано жодного доказу, який би підтверджував наявність у відповідача заборгованості перед ним по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, а від так і виплаті компенсації за весь час затримки при розрахунку. Також не надано доказів, які обґрунтовують розрахунок суми середнього заробітку, а також розрахунок компенсації за невикористану відпустку та заборгованості з заробітної плати. Просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Трест Дніпробуд» про стягнення заборгованості із заробітної плати. З урахуванням заяв сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24.05.2009 року по 01.10.2013 року працював в ДЗАТ "Трест Дніпродорбуд", в подальшому перейменованого в ПАТ "Трест Дніпродорбуд", охоронцем (за пятиденним робочим тижнем), та в подальшому звільнений з підприємства по переведенню в ПАТ "Трест Дніпродорбуд" на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, та в подальшому знову прийнятий на роботу охоронцем в ПАТ "Трест Дніпродорбуд" 02.01.2015 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача ( а.с. 8-9) та не заперечується сторонами по справі. Як зазначено представником позивача в позовній заяві, в 2015 році позивач не отримав повністю заробітну плату, а лише частково відповідачем позивачу виплачено у лютому 2015 році - 1050 грн., в той час як заборгованість за 2015 рік у перід з 03.01.2015 року по 29.05.2015 року становить 4389,83 грн., які не були виплачені до теперішнього часу. Крім того, в позовній заяві зазначено, що тривалість невикористаної відпустки позивача при звільненні 01.10.2013 року становить 12 днів, за яку позивачем не отримано розрахунок при звільненні, що підтверджується випискою з картрахунку позивача ПАТ «[PERSON] Аваль» від 17.04.2015 року (9-10). Заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обрахована ним в сумі 11499,10 грн., та компенсація за невикористану відпустку в сумі 467,76 грн. Судом не прийнято до уваги письмові заперечення представника відповідача, оскільки зазначені ним обставини в запереченнях не підтверджені жодними доказами, не містять фактичних даних щодо повної виплати позивачу заборгованості по заробітній платі, використаної позивачем щорічної відпустки, та відсутні будь-які відомості щодо своєчасності виплати позивачу заробітної плати, компенсації і розрахунку при звільненні. Статтями 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно чинного законодавства України, обовязковим є створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13,\~частини перша,\~друга,\~сьома статті 43 Конституції України). Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до\~частини сьомої статті 43,\~частини першої статті 55 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю працівник може захистити в суді. Конституційний Суд України в\~Рішенні від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004\~зазначив, що забезпечення прав і свобод потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). У статті 2\~Закону України "Про судоустрій і статус суддів"\~від 7 липня 2010 року № 2453-VI, статтях 1, 3, 15\~Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено порядок здійснення судочинства стосовно справедливого розв'язання, зокрема, трудових спорів. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно рішення Конституційного Суду України від\~15.10.2013\~№\~8-рп/2013, в аспекті конституційного звернення положення\~частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України\~у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12\~Закону України "Про оплату праці"\~від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. В письмових заперечення представника відповідача, заперечувалися відповідачем обставини невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі в 2015 році в сумі 4389,83 грн. за 2015 рік, проте будь-які докази на підтверджень заперечень суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні. Згідно зі\~ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього\~\~Кодексу,\~\~ при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки\~\~по\~\~день\~\~фактичного розрахунку. Таким чином,\~з урахуванням наданих позивачем розрахунків, підлягає стягненню з відповідача по справі на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 4389,83 грн. за період з 03.01.2015 року по 29.05.2015 року. Також, судом встановлено, що доказів, того що у період 2015 року, позивач відпрацював не повні місяці, відповідачем не надано. Ухвала суду про витребування доказів у справі відповідачем виконана не була, хоча отримання її уповноваженою особою відповідача підтверджено матеріалами справи. Розмір компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку, судом розраховано наступним чином. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, представником позивача заявлено розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 467,76 грн., що обраховані ним за 12 днів виходячи з середньоденної заробітної плати в сумі 38,98 грн., проте суд з таким розрахунком представника позивача погодитись не може, виходячи з наступного. Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні\~щорічної відпустки. Згідно п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. За фактично відпрацьований період, сума компенсації за не використану щорічну відпустку позивача, обрахована судом виходячи з наявних в матеріалах справи відомостей, зокрема згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 18.05.2015 року, шляхом ділення сумарного заробітку за період з 01.01.2013 року по 01.10.2013 року на відповідну кількість календарних днів за вказаний період. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Приймаючи до уваги, що відповідачем ПАТ «Трест Дніпродорбуд» не надано жодних доказів про отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку і тривалості невикористаної позивачем відпустки в 12 днів, а тому суд приймає їх до розрахунку. Сумарний заробіток позивача за період з 01.01.2013 р. по 01.10.2013 р. згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу виданої Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 18.05.2015 року, становить:1263,07+1147,00+1269,64+1223,47+1147,00+1268,53+1147,00+1201,95+1147= 10814,66 грн. Кількість календарних днів за період з 01.01.2013 року по 01.10.2013 року включно становить 273 дня. Таким чином, компенсації за невикористану відпустку становить 475,37 грн. (10814,66 грн. / 273 дня х 12 днів = 475,37), в той час як позивачем заявлено 467,76 грн. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно вказаного в позові розрахунку середньої заробітної плати зазначено, що період з 02.10.2013 р. по 31.12.2014 р. (включно) містить 295 робочих дня, зокрема: 44 дн. (2013 р.) + 251дн. (2014) = 295, що обраховані згідно листів Міністерства соціальної політики України №\~950/0/14-12/13 вiд 21.08.2012р. «Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2013 рік», №\~9884/0/14-13/13 вiд 04.09.2013 р. «Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2014 рік», і № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» (а.с.11-13). Проте, загальна кількість робочих днів за період з 02.10.2013 р. по 31.12.2014 р. (включно) обрахована судом в кількості 316 робочих дня, а саме: 2013р. (22+21+22=65) + 251 дн. (2014р.) = 316, в той час як в межах позовних вимог позивачем заявлено 295 днів. Як зазначено представником позивача в позові, останнім обраховано середньоденну заробітну плату як 38,98 грн., та наведено розрахунок : 295 дн. х 38,98грн. = 11499,10 грн. Проте, суд

Outcome: approved