Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку шляхом знесення кіоску з продажу тютюнових виробів, розташованого на розі вул. Суворова та вул. Потьомкінської, кіоску з продажу тютюнових виробів, розташованого на розі вул. Рішельєвської та вул. Суворова, кіоску, розташованого на розі вул. Суворова та вул. Воронцовської. Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що відповідач самовільно, без отримання необхідних дозвільних документів та без укладення відповідного договору з Херсонською міською радою розташував кіоски на земельних ділянках, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Херсона. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не відомо, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення права; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема на землю. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Частиною 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 1 ст. 3 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частина 2 статті 14 Конституції України передбачає набуття та реалізацію права власності на землю громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст зокрема належить розпорядження землями територіальних громад. Судом встановлено, що згідно актів від 19.07.2016 року, складених Інспекцією з контролю за благоустроєм та санітарним станом міста Херсона за результатами обстеження встановлені наступні порушення: на розі вулиць Суворова та Рішельєвської, вулиць Суворова та Потьомкінської, вулиць Суворова та Воронцовської громадянин [PERSON] розмістив кіоски без будь-яких дозвільних документів. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Приписами статті 124 названого Кодексу унормовано, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією. Також слід зазначити, що питання розміщення зазначених вище тимчасових споруд (об'єктів благоустрою) для провадження підприємницької діяльності врегульовано Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 розділу 2 даного Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди. Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди. Пунктом 2.31 цього Порядку встановлено, що розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється. Відповідачем не надано доказів звернення з відповідною заявою до виконавчого органу міської ради про можливість розміщення тимчасових споруд (кіосків) та доказів звернення до Управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування міської ради для оформлення паспорту прив'язки тимчасових споруд на зазначені кіоски. Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно абз. 16 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням і охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ч. 4 статті 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-ІУ). 16 березня 2010 року набрав чинності Закон України від 11 лютого 2010 року № 1878- VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", яким статті 18 та 20 Закону № 161-XIV виключені, а ст. 6 доповнена ч. 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. У відповідності до частин 2, 3 статті 152 та статті 212 Земельного кодексу України, захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач по справі не мав жодних законних підстав як займати земельні ділянки, так і розміщувати на них тимчасові споруди а отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що у даному випадку складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 4134 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved