Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся із позовом до ПрАТ СК «Еталон» про стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 30.06.2016 року близько 07 год. 30 хв. в смт.Соснове по вул.Шевченка, Березнівського району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗИЛ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на велосипедиста - дружину позивача [PERSON] , яка 11 липня 2016 року від отриманих травм померла в нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ під час стаціонарного лікування. Відомості про вказану подію було внесено до ЄРДР за №12016180040000294 від 01.07.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого СУ ГУ НП в Рівненській області Тумака І.В. від 30.12.2016 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу [PERSON] була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «Еталон» з лімітом відповідальності 200000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю. Від шлюбу із [PERSON] позивач має двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідач визнав вказану подію страховим випадком, разом з тим, розмір страхового відшкодування було обраховано наступним чином: моральна шкода - 12 х1450= 17 400,00 грн., виплата утриманцям - 36 х 1450 = 52 200,00 грн. Однак, оскільки, на думку відповідача, причиною загибелі [PERSON] стало порушення останньою ПДР України, то виплата страхового відшкодування відповідачем була здійснена із застосуванням положень п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на двох осіб - 17450,00грн. + 52200,00 грн. / 2 = 34 800,00 грн., з чим позивач не погоджується. Позивач вважає, що положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки; проте у даній ситуації, смерть потерпілої настала в результаті наїзду на неї одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виїзду потерпілої велосипедом із другорядної дороги. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого незалежно від його вини, завдана шкода повинна відшкодовуватися у повному обсязі. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 34 800 грн. та 5 000 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача адвокат Захарчук М.І. підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. ІІ. Стислий виклад позиції відповідача. Сторона відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнала, зазначивши, що 30.06.2016 року мав місце страховий випадок, однак в даній дорожній обстановці саме дії велосипедиста [PERSON] не відповідали вимогам п.2,3, п.10.1, п.16.11 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з чим розрахунок суми страхової виплати компанією було здійснено відповідно положень п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на двох осіб, оскільки відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями є дві особи - водій транспортного засобу та пішохід. Крім того, вказує на розбіжність у сумі фактичних витрат на правову допомогу сплачену позивачем у розмірі 3000 грн., та заявленої суми до стягнення у розмірі 5000 грн. Враховуючи вищевикладене просить відмовити у позові у повному обсязі. Представник відповідача Репета Ю.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечивши проти задоволення позову, в вищевказаних підстав. ІІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 21.06.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадженя з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем заявлялось клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, які були задоволені. ІV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 19.06.2007 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.06.2007 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21.10.2009 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.01.2012 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Соснівської селищної ради Березнівського району Рівненської області №238 від 08.08.2018 року склад сім`ї [PERSON] : [PERSON] , [INFO], інвалід дитинства, [PERSON] , [INFO]. [PERSON] на день смерті [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS] . Крім неї за вказаною адресою станом на 11.07.2016 року були зареєстровані і проживали: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка (довідка виконавчого комітету Соснівської селищної ради Березнівського району Рівненської області №1124 від 26.02.2018 року). Згідно довідки Березнівського РЦЗ [PERSON] перебував на обліку як безробітний з 12.01.2018 року. Із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 12.07.2016 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в м.Рівне. Постановою слідчого СУ ГУ НП в Рівненській області Тумака І.В. від 30.12.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016180040000294 від 01.07.2016 року, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Автомобіль марки ЗИЛ 130, що має реєстраційний номерний знак [NUMBER] , станом на 30.06.2016 року був застрахований у СК «Еталон» (поліс № [NUMBER] ). Із матеріалів копії страхової справи №13 398 у зв`язку із загибеллю [PERSON] встановлено, що 29.08.2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно листа ПАТ СК «Еталон» від 03.05.2019 року №01-04-13398 страхова компанія повідомила [PERSON] про те, що заявлена ним подія по факту дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 30.06.2016 року, з участю транспортного засобу ЗИЛ 130 ( реєстраційний номерний знак [NUMBER] ) і внаслідок якої загинула [PERSON] , є страховим випадком. Розмір страхового відшкодування обраховано натупним чином: моральна шкода - моральна шкода - 12 х1450= 17 400,00 грн., виплата утриманцям - 36 х 1450 = 52 200,00 грн. Разом з тим оскільки причиною загибелі [PERSON] стало порушення останньою ПДР України, то виплата страхового відшкодування буде здійснена із застосуванням положень п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на двох осіб - 17450,00грн. + 52200,00 грн. / 2 = 34 800,00 грн. V. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України. Згідно ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. У свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та п.п. "в" п. 41.2 ст.41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3). При цьому у ч.3 ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст.ст.1200,1201 ЦК України, ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у системному зв`язку з положеннями ч. 3 ст. 1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону. У судовому засіданні не спростовано те, що положення п.36.3 ст.36, на який посилається відповідач, стосується випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Фактично відповідач довільно трактує положення цієї норми, ототожнюючи велосипедиста з джерелом підвищеної небезпеки, що не узгоджується із визначенням, яке окреслено останньому у п.1.10 ПДР України. Фактично позиція відповідача зводяться до інакшої трактовки норм законодавства, які регулюють спірні відносини, що жодним чином не спростовує позицію позивача у даній справі. VІ. Висновок суду. Підсумовуючу вищевикладене слід дійшов висновку, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачам положення п.36.3 ст.36 Закону, а тому на користь позивача необхідно стягнути 34 800 грн. недоплаченого страхового відшкодування. VІІ. Розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, що був укладений між адвокатом Захарчуком М.І. та [PERSON] за надання правової допомоги відповідно до даного Договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 3000 грн. Із квитанції від 03.06.2019 року вбачається, що позивачем оплачено правову допомогу адвоката Захарчука М.І. у розмірі 3000 грн. На підставі наведеного, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial