Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

31.05.2021 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, якою представник позивача, посилаючись на ст.19 ЦПК України, вважає, що дана справа є малозначною не залежно від того, чи визнав її такою суд, та в інтересах позивачки просить визнати виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №8098 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 18.02.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет" 8402грн. таким, що не підлягає виконанню, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вчинений приватним нотаріусом вищезазначений виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, оскільки заборгованість не є безспірною, адже в позивачки та відповідача ніколи не було договорно-кредитних правовідносин, вона ніким не була повідомлена про наявність та розмір заборгованості на її ім`я, про звернення кредитором до нотаріуса, а наданий розрахунок заборгованості не є належним доказом розміру боргу. При цьому представник позивача посилається на порушення при вчиненні виконавчого напису положень ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, та судову практику. Ухвалою суду від 23.07.2021р. було відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження, та зобов`язано відповідача та третіх осіб надати суду докази, на підставі яких було вчинено нотаріальну дію, яка оспорюється позивачкою. Крім того, ухвалою суду від 23.07.2021р. задоволено заяву позивачки про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі вищевказаного виконавчого документу - виконавчого напису, заборонено вчиняти будь-які дії щодо виконання цього виконавчого напису. 09.08.2021 року на адресу суду на виконання ухвали суду про витребування доказів - надійшла заява від третьої особи - Болградського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - старшого дежавного виконавця - надано копію матеріалів виконавчого провадження. 02.09.2021 року від відповідача надійшла заява, якою визнано позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також - щодо стягнення на користь позивача, у зв`язку з цим - лише 50 % сплаченого судового збору. Також відповідачем надано заяву про врегулювання спору за участю судді, в задоволенні якої суд ухвалою від 02.09.2021 року відмовлено. У підготовче судове засідання, призначене на 06.10.2021 року, сторони та треті особи, будучи повідомленими належним чином, - не прибули, відповідач заяви про розгляд позову без його присутності суду не надавав, представник третьої особи - Болградський районний відділ державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав заяву про розгляд справи без його участі. Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за його відсутності, про що надав письмову заяву. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8098, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет" заборгованості в розмірі 8402грн., виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання до Болградського РВ ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м.Одеса), де було відкрито виконавче провадження №65635648. Доказів на підтвердження підстав вчинення зазначеного виконавчого напису - суду не надано. Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованності з підстав, що випливають, як зазначено у доказах, наданих виконавцем - з кредитних правовідносин. Частиною першою статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N20/5 вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року N1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі N 305/2082/14-ц (провадження N 14-557цс19). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». З наданих суду доказів та відомостей не вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з належним підтвердженнмя безспірності вимоги кредитора, - тобто, переконавшись, що боржнику відомо про наявність заборгованості, проте з виконавчого напису вбачається, що кредитні зобов`язання у позивачки існували з ТОВ "Інфінанс" згідно кредитного договору №0968759272 від 27.06.2018, яке, у свою чергу, заборгованість за цим договором відступив ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" на підставі договору факторінгу від 25.01.2021р., яке переуступило право вимоги ТОВ "Фінпром Маркет" теж на підставі договору факторінгу від 25.01.2021р., проте доказів і відомостей щодо заборгованості позивачки перед будь-ким з цих юрибичних осіб - суду не надано, та й сама позивачка не визнає існування в неї заборгованості, а також стверджує, що їй до арешту її рахунків будь-ким повідомлялося про існування будь-яких боргів. Відтак, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, представником відповідача вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнано у повному обсязі. Відповідно до ст.206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачу позову позивачем було сплачено 908 гривень судового збору.Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 454 гривень сплаченого судового збору, а також ще 50 % суми судового збору - підлягають поверненнб позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved