Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В жовтні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом з подальшим збільшенням позовних вимог до відповідачів про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, а також судових витрат. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30 жовтня 2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія [PERSON] автомобіля "Кіа Соренто" , державний номер [NUMBER] , в результаті чого пошкоджено належний йому автомобіль «ВАЗ 2110», державний номер [NUMBER], що завдало йому значну матеріальну шкоду. Крім того йому, як водію пошкодженого автомобіля, було завдано тілесних ушкоджень , внаслідок чого він зазнав значної моральної шкоди і через фізичний біль, і через пошкодження маайна та неможливість користуватися транспортним засобом тривалий час, витрачання значних зусиль на організацію життя та відновлення порушених прав. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Кіа соренто" застрахована ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», проте страхова компанія не в повному обсязі виплатила страхове відшкодування та відмовила у відшкодуванні моральної шкоди та витрат на стоянку пошкодженого автомобіля. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов та стягнути з страхової компанії 3672,78 грн. завданої майнової шкоди та 2550 грн. моральної шкоди, а з [PERSON] - 9011 грн. 76 коп. Моральної шкоди, 510 грн. франшизи, а також 1200 грн витрат на стоянку пошкодженого авто, судові витрати та 2000 грн. витрат на правову допомогу з обох відповідачів у солідарному порядку. Справу передано судді Гуденко О.А. 10 лютого 2014 року. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову. Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнав позов тільки в частині відшкодування витрат на стоянку пошкодженого автомобіля та пропорційного стягнення судових витрат. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду письмові заперечення , в яких просила провести судове засідання у її відсутність та у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що її відповідальність застрахована і вона не має жодних зобов'язань перед позивачем. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Автомобіль марки «ВАЗ 2110», рн [NUMBER], 1999 року випуску, належить на праві власності [PERSON], перебував у володінні та користуванні [PERSON] на підставі генерального доручення , виданого власником транспортного засобу, від 19.10.2010 року 30 жовтня 2010 року близько 22.45 год. на перехресті пр. Леніну та вул. Пушкінська у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода , а саме автомобіль "Кіа Соренто" під керуванням водія [PERSON] , яка порушила ПДР , допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2110 під керуванням позивача, внаслідок чого якого зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження і фактично був фізично знищений. Також водію [PERSON] внаслідок ДТП були завдані легкі тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та забою і кров'яних набряків м'яких тканин голови , що підтверджується Повідомленням міської лікарні швидкої медичної допомоги від 31.10.2010 р. , листком непрацездатності позивача з 01.11.2010 року по 25.11.2010 р., постановою ЛКК № 4209 від 25.11.2010 р. про переведення його на більш легку працю терміном до двох тижднів, а також Актом судово-медичного дослідження № 2766 від 02.11.2010 року. Згідно Постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.12.2010 року , [PERSON], визнана винною у скоєнні вищевказаної ДТП та на неї накладене адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 124 КупАП. В березні 2011 року позивачем на ім'я відповідачів надсилалися письмові претензії щодо відшкодування завданої йому матеріальних збитків та моральної шкоди . Згідно Полісу № ВЕ 1579377 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.09.2010 р. , [PERSON], як власник автомобіля марки Кіа Соренто, дн [NUMBER], застрахував свою та інших осіб - [PERSON], та [PERSON] відповідальність у страховика НАСК "Оранта". 01 листопада 2010 року [PERSON] подана до Очаківського відділення НАСК "Оранта" заява про страхове відшкодування за страховим полісом № 1579377 від 07.09.2010 р. - на користь потерпілої особи [PERSON] За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1194 цього кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до положень ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон ) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це в тому числі шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ремонтної калькуляції автомобіля позивача , проведеної за участю представника страховика від 22.11.2010 р. та уповноваженої власником особи -потерпілого [PERSON], Дослідження № ВЕ4749АВ-дод-03.122 від 03.12.2010 року, проведеного за заявою ТОВ «Гарант - АСІСТАНС», розмір збитку, завданого в результаті ДТП, згідно умов страхування складає 35 910 грн. 22 коп. , оскільки вартість відновлювального ремонту пошкоджень перевищує ринкову вартість автомобіля ВАЗ 2110 [NUMBER] на момент пошкодження, яка дорівнює 35910,22 грн. Залишки конструктивно знищеного автомобілю позивача за його згодою, висловленою у письмовій заяві № Д 19989 , реалізовано на Інтернет -аукціоні за 16 000 грн., виходячи з розміру дійсної вартості автомобіля на момент настання страхового випадку 35910,22 грн. 01 березня 2011 року страховиком складено страховий Акт № ОЦВ-10-199891 та розрахунок страхового відшкодування, згідно якого сума страхового відшкодування власникові пошкодженого тз [PERSON], становить 19 400 грн. 22 коп. ( дійсна вартість ТЗ- 510 грн франшизи - 16 000 грн вартості залишків у разі повного конструктивного знищення ТЗ). Згідно ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором страхування відповідальності не може перевищувати розмір реальних збитків. Відповідно до вимог ст.32 Закону, страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON], отримано від НАСК "Оранта" страхове відшкодування у розмірі 35400,22 грн. компенсації за втрачений автомобіль, 39 грн. вартості ліків та 1051, 39 грн. витрат , пов'язаних з тимчасовою відповідальністю. За такого, суд доходить висновку, що стягненню на користь позивача не підлягають матеріальні збитки у розмірі 3672,82 грн., оскільки страховиком вірно, відповідно до Правил страхування тта за письмовою згодою позивача, обчислений розмір страхового відшкодування та виплачений власнику пошкодженого тз в повному обсязі. З Дослідження № ВЕ4749АВ-дод-03.122 , а також Акту огляду транспортного засобу від 10.11.2010 року вбачається, що автомобіль позивача мав такі механічні пошкодження, внаслідок чого не міг рухатися . Згідно Квитанцій до прибуткового касового ордера № 473 від 01.12.2010 р., № 433 від 01.11.2010 р., № 3 від 06.01.2011 р., № 39 від 01.02.2011 р. , виданих ДП "Миколаїв-Авто" , від [PERSON] прийнято по 280-310 грн. кожного місяця, а всього на загальну суму 1200 грн. за послуги автостоянки. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, підлягає з'ясуванню, що стало причиною пошкодження автомобіля позивача, вина особи, тобто в результаті чиїх дій це сталося, причинний зв'язок, розмір збитків. Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1194 цього кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За такого, виходячи з загальних принципів деліктної цивільно-правової відповідальності, згідно яких діє принцип обовязковості причинно-наслідкового звязку між діями винної особи та збитками (пошкодженням майна, тощо), що настали, а також обовязковості та вимушеності витрат , що понесла потерпіла сторона внаслідок завдання такого пошкодження , при визначенні розміру матеріальної шкоди суд виходить з того, що витрати у сумі 1200 грн. на автостоянку пошкодженого автомобіля позивача ( що підтверджуєтьсявищезазначеними квитанціями і відповідає звичному розміру вартості таких послуг в м. Миколаєві за зазначений період) є вимушеними витратами, а отже є прямими збитками, спричиненими внаслідок ДТП, і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Оскільки відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» за шкоду, повязану з фізичним знищенням транспортного засобу, відшкодування витрат на стоянку транспортного засобу не передбачено, такі витрати у зазначеному розмірі 1200 грн. підлягають стягненню з особи, яка завдали шкоду, - [PERSON] Разом з тим, хоча і передбачено стягнення з відповідача-винуватця ДТП [PERSON] 510 грн. франшизи на підставі ст. 1194 ЦК України, проте такі позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в зв'язку зі зверненням неналежного позивача. Так, франшиза за договором страхування підлягає стягненню на користь власника пошкодженого автомобіля, яким є [PERSON] (адже і страхове відшкодування було виплачене на її ім'я). В дорученні від 19.10.2010 року, на підставі якого [PERSON] користувався пошкодженим автомобілем та мав повноваження на отримання коштів у якості страхового відшкодування від імені власника транспортного засобу , не зазначено про його повноваження на представництво інтересів власника у суді і отримання певних коштів на своє ім'я, як заявлені позовні вимоги. Крім того, позивачу завдана шкода, пов'язана з моральним стражданням з приводу пошкодження його майна та необхідністю витрат на відновлення його попереднього стану, позбавленням можливості тривалий час користуватися автомобілем, атакож пов'язана з фізичним болем та тривалим лікуванням від завданих тілесних ушкоджень. За п. п. 13.3, 13.4 укладеного між відповідачами Договору стархування визначено, що моральна шкода, передбачена пунктами 3,4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, відшкодовується за рахунок особи, визнаної винним у скоєнні ДТП, а за п.1-2 (завдана ушкодженням здоров'я) - страховиком. Враховуючи обставини, за яких завдано шкоду, встановлення вини водія [PERSON] у скоєнні ДТП, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає достатньою та розумною компенсацію моральної шкоди, яка підлягає стгненню на користь позивача з НАСК "Оранта" - 1000 грн., а з [PERSON] - 3000 грн. 24 лютого 2011 року між [PERSON] та ТОВ Юридична компанія "Легіст" в особі директора [PERSON] уладено Договір про надання юридичних послуг. Згідно Актів наданих послуг до Договору та відповідних ним Квитанцій до прибуткового касового ордеру від 31.01.2014 року від позивача директором [PERSON], прийнято 1100 грн. за складання апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення позовної заяви та представництво інтересів замовника в суді; від 31.10.2013 року - 500 грн. за складання позовної заяви та подача її до суду; від 31.03.2011 року - 400 грн. за складання і подачу досудових претензій відповідачам . За такого, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів 1500 грн. витрат на правові послуги за Актами від 31.03.2011 р та від 31.01.2014 р , оскільки згідно ЗУ "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" та положень ст. 84 ЦПК України , відшкодуванню у розмірі, що не перевищує 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, підлягають лише витрати, повязані безпосередньо з наданням послуг в суді при розгляді конкретної цивільної справи. Виходячи з наведеного, за ст.ст. 84,88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів 500 грн. витрат на правову допомогу за складання позовної заяви та участь в її розгляді в судових засіданнях та судовий збір 229,40 грн. - в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial