Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

10.10.2016 р. до суду звернувся позивач з позовом до ПАТ «ЕК «Житомиробленерго», за участі Романівського району електричних мереж (РЕМ) ПАТ ЕК «Житомиробленерго» у якості третьої особи на стороні відповідача про визнання дій неправомірними в частині відключення енергопостачання до його домоволодіння, зобов'язання поновити подачу електроенергії та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору №061-0008 від 02.09.2015 року позивач [PERSON] являється споживачем енергії для обслуговування власного домоволодіння [ADDRESS], Романівського району, Житомирської області. Для обліку використаної електроенергії в домоволодінні було встановлено електролічильник, який згодом, з ініціативи Романівського РЕМ було змінено на інший лічильник, після встановлення якого позивачем було виявлено значне збільшення показників даного лічильника, в той час, як практично електроенергія не споживалася. Виявивши значні розбіжності у показниках лічильника та використаної електроенергії, позивач звернувся з заявою до Романівського РЕМ з метою встановлення причини неправильного відліку спожитою електроенергії даним електролічильником, показник якого на момент перевірки становив 016423,0 кВт/г.. 04.02.2016 року представником Романівського РЕМ [PERSON] було знято даний електролічильник та встановлено інший електролічильник з показником 000000,1 кВт/г.. Однак при зміні попереднього лічильника, працівником Романівського РЕМ позивачу було повідомлено, що попередній електролічильник без включення електроприладів проводив самовільне нарахування спожитої електроенергії. Після заміни позивачу електролічильника йому було нараховано заборгованість по останнім показникам в розмірі 20222,08 грн. та відключено постачання електроенергії домоволодіння. Вважає дії працівників ПАТ «ЕК» «Житомиробленерго» в особі структурного підрозділу Романівського РЕМ незаконними. Просить суд визнати відключення від електропостачання незаконним, поновити подачу електроенергії та стягнути моральну шкоду в розмірі 100 мінімальних заробітних плат. Крім цього просить стягнути на його користь понесені витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що абонент [PERSON] був відключений 05.07.2016 року від енергопостачання в зв'язку з боргом в загальному розмірі 20222,08 гривень. Від керівника третьої особи в судове засідання направлено письмові заперечення проти позову аналогічні за змістом процесуальній позиції відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково з наступних підстав. Так судом встановлено, що позивач має домоволодіння за адресою: [ADDRESS], Романівського району, Житомирської області та користується послугами ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» Романівського РЕМ. 05.07.2016 року його домоволодіння було відключено від енергопостачання, що сторонами не заперечується. Відповідно до претензії ПАТ «ЕК» «Житомиробленерго» Романівського РЕМ № 568 від 24.05.2016 року (а.с.15), позивача 05.07.2016 року було відключено від електромережі в зв'язку з виникненням заборгованості в сумі 20222,08 гривень. Представник відповідача зазначає, що така заборгованість є єдиною підставою для відключення позивача 05.07.2016 року від електромережі. Як вбачається з довідки ПАТ «ЕК» «Житомиробленерго» Романівського РЕМ № 385 від 16.11.2016 року (а.с.33), розмір заборгованості позивача станом на 16.11.2016 року становить 18989,14 гривень. Однак при цьому, відповідачем не заперечувалось факту неодноразового звернення позивача із заявами до Романівського РЕМ з метою встановлення причини неправильного відліку спожитою електроенергії даним електролічильником, оскільки ним виявлено значні розбіжності у показниках лічильника та використаної електроенергії, зокрема показник лічильника на момент перевірки становив 016423,0 кВт/г.. За результатами вказаних звернень позивача, 04.02.2016 року представником Романівського РЕМ було знято даний електролічильник у відповідності до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357 для проведення експертизи у відповідності до Положення про проведення експертизи приладів обліку електричної енергії у побутових споживачів, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.06.2003 р. № 322, із змінами, внесеними згідно з Наказом № 444 (z1322-10) від 29.10.2010 р.. Однак, станом на час розгляду даної справи, експертиза лічильника не проведена, твердження відповідача про передачу лічильника позивачу для направлення до експертної установи свого підтвердження належними і допустимими доказами в судовому засіданні не знайшла. Так, відповідного акту про вказану дію складено не було, запис з камер спостереження, на яких зі слів представника відповідача мало бути зафіксовано винос лічильника позивачем з приміщення РЕМ, також представлено не було. Покази свідків в цій частині, які є працівниками відповідача, судом оцінюються критично. З огляду на викладене, є підстави дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним відключенні постачання електроенергії домоволодіння позивача, оскільки після заміни йому лічильника, заборгованість було нараховано по останнім показникам, експертизу лічильника не проведено. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 100 мінімальних заробітних плат, обґрунтовуючи тим, що у зв'язку з відключенням енергопостачання, він був позбавлений можливості оберігати своє майно від пошкодження та знищення шляхом відеоспостереження, так як домоволодіння облаштоване системою відеоспостереження, також позбавлений належним чином зберігати їжу та продукти. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, тому виходячи з характеру правопорушення та глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ПАТ «ЕК» «Житомиробленерго» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн.. Вимогами ст. 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). З матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи по суті інтереси позивача [PERSON] за договором надавав адвокат Чорноус Анатолій Андрійович (а.с.16). Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як роз'яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи 14.07.2016 року між [PERSON] та адвокатом Чорноус А.А. укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції. Суду не було надано платіжного документу встановленої форми на повну суму проведеної розрахункової операції. За таких умов, суду не надано належних доказів оплати праці адвоката. При таких обставинах, враховуючи, що суду не надано документального підтвердження понесення відповідачем витрат по оплаті правової допомоги, вимога про стягнення цих витрат з позивача на користь відповідача не може бути задоволена. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial