Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в звязку з втратою працездатності, відповідно до кого просить суд стягнути з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" 275 000 грн за спричинену моральну шкоду без утримання податку з доходу фізичних осіб; в обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що працював на працював на підприємстві відповідача з 11 жовтня 2004 року по 25 квітня 2014 року підземним бурильником шпурів на шахті «Родіна». 25 квітня 2014 року був звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 2104) йому було встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова білатеральна, переважно справа шийна, переважно зліва, зі стійким вираженим больовим та мязовим тонічними синдромами, порушеннями біомеханіки хребта, нейрон дистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу і періартрозу ліктьових суглобів першого-другого ступеню, деформуючого артрозу і періартрозу ліктьових суглобів, двобічним плечолопатковим пері артрозом першого ступеню, периферичним нейроваскулярним синдромом переважно верхніх кінцівок, в п.17 встановлено, що причиною отримання профзахворювань являється перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком медико-соціально експертної комісії йому первинно в 2015 році встановлено 45 % втрати професійної працездатності, інвалідність 3 групи. Позивач зазначив, що саме з вини підприємства відповідача, він втратив частину працездатності, відчуває себе неповноцінним, від чого він переносить моральні страждання. У звязку з професійним захворюванням він неодноразово був на лікуванні в міських лікарнях інституту промислової медицини. Згідно його епікризів йому протипоказана: важка праця, вимушена поза, переохолодження, та рекомендовано: лікування та спостереження лікарів за місцем мешкання, прийом медикаментів (протизапальних препаратів), щорічні курси відновлювального лікування, оздоровлення в санаторії-профілакторії в теплу пору року пульмонологічного профілю. Від вищевказаних висновків лікарів переносить моральні страждання та переживання так як не має можливості працевлаштуватися; змушений постійно лікуватися, бути не вдома, витрачати кошти на лікування; взимку він мало часу може бути на свіжому повітрі, яке йому необхідне; мало, що може робити по господарству, так як йому протипоказана важка фізична праця; переносить постійний біль. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві зазначив, що з вини підприємства відповідача, позивачу заподіяна шкода здоровю, він втратив частину професійної працездатності, постійно звертається за допомогою лікарів, що підтверджується виписними епікризами. Представник позивача зазначив, що внаслідок отримання професійного захворювання змінився ритм життя позивача, зменшилась активність його життєвої діяльності, він змушений докладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Представник пояснив, що позивач знав про шкідливі умови праці, проте не знав і не повинен був знати про перевищення гранично-допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких він захворів, в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання через отримані професійні захворювання. Представник відповідача позов не визнал; зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалось харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова\~ відпустка, скорочений робочий день; вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також позивач був застрахований, тому позивач повинен звертатись з вимогами про відшкодування моральної шкоди до відповідного фонду соціального страхування. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 3644145 [PERSON] 31 травня 1989 року був прийнятий на роботу до ш. Родіна підземним горним робітником очисного забою, де пропрацював по 25 квітня 2014 рік, та був звільнений з підприємства за власним бажанням у в звязку з виходом на пенсію (а.с. 8-9) Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 січня 2014 року, працюючи на шахті «Родіна» підземним бурильником шпурів, [PERSON] виконував роботи по бурінню шпурів ручним перфоратором, готував бурильні механізми до роботи; в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування; згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 03 грудня 2013 року № 2104 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут 02.09.1991-14.04.1997 підземний машиніст електровоза, підземний слюсар черговий та з ремонту устаткування, підземний машиніст бурової установки, шахта ім. Кірова, РУ ім.. Кірова, 16.04.1997-04.10.2004 року підземний машиніст бурової установки, підземний бурильник шпурів, шахта ім.. Фрунзе ВАТ «Суха Балка». Висновок про наявність шкідливих умов праці важкість праці в параметрах, що перевищують гранично допустимі. Діагноз радикулопатія попереково-крижова L5-S1 білатеральна, переважно справа та шийна С5-С7, переважно зліва, зі стійким вираженим больовим та мязові-тонічним синдромами, порушення біомеханіки хребта, нейрон дистрофічними проявами деформуючого артрозу і пері артрозу колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеня, двобічним плечолопатковим пері артрозом, ПФС першого ступеня, периферичним нейроваскулярним синдромом переважно верхніх кінцівок, М54.1; супутній діагноз відсутній (а.с. 14 15). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги року позивачеві встановлено 45 % втрати професійної працездатності з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року (а.с. 16). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] встановлена третя група інвалідності з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року (а.с. 17). Згідно наданих виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах міста [PERSON]. Згідно його епікризів йому рекомендовано: спостереження терапевта та невропатолога за місцям мешкання, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року, приймати у вигляді курсів медичні препарати та полівітаміни (а.с. 18 - 20). Вивчивши надані суду докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та наявності обовязку відповідача по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві, виходячи з наступного. Між сторонами склалися трудові правовідносини, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, у звязку з чим наявні підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинена дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Враховуючи те, що на час виникнення у [PERSON] права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання. Доводи заперечень ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що позивач до підприємства з проханням щодо відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності, не звертався, а право на відшкодування може виникнути зокрема, після відмови підприємством відшкодувати моральну шкоду добровільному порядку, безпідставні, оскільки згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Доводи щодо того, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Доводи заперечення відповідача щодо того, що позивач працював у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, суд не приймає до уваги, оскільки згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 квітня 2016 року та медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21.07.2016 року, підставою для встановлення професійного характеру захворювань позивача послужив також стаж роботи підземним бурильником шпурів шахти "Родіна" ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат". Окрім того, згідно рішення Конституційного [PERSON] України від 08.10.2008 року № 20-рп\\2008р. статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Також відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт спричинення моральної шкоди [PERSON] у зв'язку з втратою ним професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди необхідно врахувати роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, надаючи оцінку ступеню фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалості і тяжкості, істотності вимушених змін у його життєвих і громадських стосунках, а також конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та ступеню вини позивача у виникненні професійного захворювання, про що зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Таким чином, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме 45 % втрати професійної працездатності на строковий термін, істотність вимушених змін в життєвих стосунків. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача 45 % на строк з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання позивачеві [PERSON] слід призначити у розмірі 15 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial