Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

16 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, а 15 вересня 2015 року з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частини житлового будинку №71, розташованого по вул. 8-го Березня в м. Зміїв Харківської області після померлого 13 жовтня 2014 року чоловіка [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що 13 жовтня 2014 року в м. Зміїв Харківської області помер її чоловік [PERSON] За життя [PERSON] був власником ? частини житлового будинку №71 по вул. 8-го Березня м. Зміїв Харківської області, що підтверджується відповідною технічною документацією на будинок. Однак, за життя [PERSON] не оформив своє право на зазначений вище будинок. Видати свідоцтво про право власності на даний час неможливо тому, що згідно ст. 25 п. 4 ЦК України "Цивільна правоздатність фізичної особи закінчується в момент її смерті". Заповіту спадкодавець не залишив, спадкоємцями за законом першої черги є позивач, як дружина померлого та відповідачі у справі [PERSON] [PERSON] Отже, [PERSON], яка прийняла спадщину у встановленому порядку, шляхом проживання на час смерті зі спадкодавцем, наполягала на тому, що оформити нотаріально майно померлого чоловіка вона можливості не має, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на будинок, у звязку з чим постановою нотаріуса від 05 червня 2015 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, [PERSON] просила визнати за нею право власності на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка у вигляді ? частини житлового будинку №71 по вул. 8 го Березня в м. Зміїв Харківської області з надвірними будівлями. [PERSON] у судове засідання не зявилася, просила провести розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні позову, свої інтереси довірила представляти [PERSON], у разі неявки відповідачів не заперечувала проти заочного розгляду справи. [PERSON] у судове засідання не зявився, до суду надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу за його відсутності про що надав відповідну заяву. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявилася, про час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надавала, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Представники Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області та реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції в Харківській області у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Спірним є питання про визнання права власності на ? частину будинку №71, розташованого по вул. 8 го Березня в м. Зміїв Харківської області в порядку спадкування за законом після померлого 13 жовтня 2014 року [PERSON] З копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії ІІ-ВЛ №491238 вбачається, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 19 квітня 1986 року у Готвальдівському відділі РАГСу. (а.с.9) Відповідно до копії Свідоцтва про смерть, серії 1-ВЛ №463120, [PERSON] помер 13 жовтня 2014 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області зроблено відповідний актовий запис №292. (а.с.8) За життя [PERSON] був власником 1/2 частини житлового будинку № 71 по вул. 8 го Березня в м. Зміїв Харківської області, що підтверджується копією технічного паспорту, даними довідки КП «Зміївське БТІ» від 28.05.2015 року за №1602, згідно якої житловий будинок №71 по вул. 8-го Березня в м. Зміїв Харківської області, станом на 31.12.2012 року належав на праві приватної власності в ? частці [PERSON], на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого Готвальдівською держнотканторою 26.05.1978 року, р-р 1570, зареєстрованому в КП «Зміївському БТІ» 23.04.1985 року, в ? частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Готвальдівською державною нотаріальною конторою 30.11.1985 року, р-р 3033, зареєстрованому в КП «Зміївське БТІ» 02.02.1988 року. Дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 18.05.2015 року становить 173599. ( а.с.10,11-13) Рішенням Готвальдівського районного народного суду від 24 березня 1986 року, визначено порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями по вул. 8-го Березня, 71 в м. Зміїв Харківської області. В користування [PERSON] та [PERSON] виділені окремі кімнати, службові приміщення, земельна ділянка. Вирішено питання про проведення необхідних переобладнань. (а.с.14-15) Як вбачається з листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.07.2015 року №1367/0116, після померлого 13 жовтня 2014 року [PERSON], 15 березня 2015 року до нотаріальної контри надійшла заява [PERSON], який є сином померлого про відмову від спадщини. ( а.с.25) Постановою від 05 червня 2015 року державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], відмовлено [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частку будинку №71 по вул. 8-го Березня в м. Зміїв в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. (а.с.17) Судом встановлено, що батьками померлого [PERSON] були [PERSON], померлий 19 травня 1994 року (а.с.90) та відповідач [PERSON] (а.с.93) Тобто, спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на день смерті, син відповідача [PERSON], що відмовився від спадщини на користь [PERSON], мати спадкодавця відповідач [PERSON], яка спадщину у встановлений законом шестимісячний термін не прийняла. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» \~\~від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З аналізу досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON], інші спадкоємці, а саме [PERSON], відмовився від спадщини, а [PERSON] не вчинила жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини, а тому її належить вважати такою, що відмовилася від неї. Аналогічна ситуація викладена в ухвалі Верховного Суду України від 21 жовтня 2009 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2011 року, при вирішенні справ, що виникли з подібних правовідносин, де містяться висновки про те, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Крім того, відповідач [PERSON], будучи повідомленою належним чином про наявність спору в суді не вчинила жодної дії на забезпечення реалізації захисту своїх прав. Таким чином, судом встановлено, що єдина зі спадкоємців, яка прийняла спадщину після померлого чоловіка є [PERSON] З огляду на відсутність документів, що підтверджують реєстрацію права власності померлого на нерухоме майно, позивач позбавлена можливості оформити свої права у поза судовому порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом. З аналізу доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, має право на 1/2 частку будинку, що належала померлому [PERSON], а відповідно \~позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованим, відповідають вимогам закону, на підставі чого суд дійшов висновку про можливість їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved