Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

22 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаною вище позовною заявою, посилаючись на те, що 30 липня 2012 року між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про придбання за 33000 доларів США магазину "Океан-Продукт", що розташований за адресою: м. Конотоп вул. Братів Радченко. На виконання якої нею за договором про наміри було передано 12000 доларів США. 30.07.2012 р. відповідач дав їй розписку про своє зобов"язання продати магазин на протязі від 1 до 3 місяців після виготовлення всіх необхідних правовстановлюючих документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу. Решту 21000 доларів США зобов"язалась передати йому після оформлення відповідних документів. Після спливу тримісячного строку відповідач почав уникати зустрічів з нею, не оформив договір та не повернув переданих грошей. Ураховуючи викладене, просила задовольнити її позовні вимоги, розірвати договір про наміри оформлений у вигляді розписки, стягнути з [PERSON] грошову суму у національній валюті Україні, що буде еквівалентна сумі 12000 доларів США по курсу Національного банку України станом на день ухвалення судового рішення, а також судові витрати по оплаті судового збору. У судовому засіданні [PERSON] і її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, уточнивши, що відповідачу було передано 12000 доларів США авансу. [PERSON], діюча на підставі довіреності і в інтересах [PERSON], проти задоволення вимог заперечувала, стверджуючи, що в розписці про наміри відсутні строки виконання зобов"язання, а відтак відповідач не позбавлений права після оформлення необхідних правовставновлюючих документів в установленому законі порядку оформити договір купівлі-продажу магазину. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 11 ЦК України передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, яким є зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.510 ЦК України сторонами у зобов'язані є боржник і кредитор. Згідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно із частинами 1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення Судом по справі встановлено та не заперечується сторонами, що 30 липня 2012 року згідно письмової розписки [PERSON] отримав від [PERSON] доларів США для подальшого, на протязі від 1 до 3 місяців, нотаріального оформлення договору купівлі-продажу магазину "Океан-Продукт", що розташований по вул. Братів Радченко м.Конотоп.(а.с.7) У зв'язку з тим, що договір не було укладено 22 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання договору про наміри та стягнення вказаної суми як авансового платежу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Доводи позивачки і її представника, що відповідачу був переданий аванс в розмірі 12000 доларів США заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договору купівлі-продажу магазину, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, в установленому законом порядку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передані [PERSON] кошти в розмірі 12000 доларів США, є авансом. Поскільки судом установлено, що основний договір купівлі-продажу магазини в обумовлений строк сторонами укладено не було з вини відповідача то у останнього виник обов'язок по поверненню отриманих ним від позивачки коштів. За змістом ч.2 ст. 533 ЦК України і відповідно до роз"яснень, які містяться в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Національний банк України на 16 листопада 2015 року встановив офіційний курс гривні за 100 доларів США - 2305,9785грн. (а.с.83-84). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] і необхідно стягнути 12000 доларів США, що на день постановлення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 276720 грн.(23,06 х12000) Посилання позивачки і її представника на необхідність розірвання договору про наміри на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України, оскільки відповідач не виконав свого зобов'язання і не повернув кошти, не грунтуються на законі, бо згідно ч.3 ст.635 цього Кодексу зобов'язання встановлені попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено у термін, встановлений попереднім договорпом, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозиці про його укладення. З огляду на те, що основний договір між стронами укладений не був, зобов'язання встановлені попереднім договором, припиняється, а відтак їх посилання на необхідність розірвання договору необгрунтовані. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 635 ЦК України договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору не вважається попереднім договором. Твердження представника відповідача що в розписці про наміри відсутні строки виконання зобов"язання, а тому відповідач не позбавлений права після оформлення необхідних правовставновлюючих документів оформити договір купівлі-продажу не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні дані, що магазин належить йому, а з часу отримання коштів минуло понад три роки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2643,86грн. Крім того з відповідача на користь держави необхідно додатково стягнути ще і 123 грн. 34 коп. судового збору, оскільки позивачкою при зверненні до суду сплачено 2643 грн. 86 коп. судового збору при ціні позову 264385,61 грн., а рішенням суду з нього стягнуто 276720 грн.(276720:100% х 1) =2767,86. Відтак різниця становить 123грн. 34 коп. (2767,86-2643,20)

Outcome: partial