Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся із даним позовом до відповідача в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд: виділити у власність [PERSON] 2/3 житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рахунок погашення суми заборгованості у розмірі 233 975,74 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] . Вказує, що 07 квітня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1726, за умовами якого, кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти окремими частинами на поточні потреби, зі сплатою 10,5 відсотків річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 43 150,00 Євро, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 квітня 2016 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 07 квітня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 02-10/758, за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яку оцінено сторонами в 334 057 гривень 50 копійок. Посилається, що 16 жовтня 2014 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін № 2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1726 від 07 квітня 2006 року. 16 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін № 3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1726 від 07 квітня 2006 року яким передбачалася зміна валюти кредиту та переведення суми кредиту 11 096,33 Євро разом з врахованими процентами в сумі 370,84 Євро в гривню. Стверджує, що згідно з п. 2.5. погашення заборгованості по кредиту в розмірі 192 648 гривень 46 копійок здійснюватиметься згідно з графіком погашення кредиту, починаючи з листопада 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 15 жовтня 2022 року (включно). Пунктами 2.6.1., 2.6.2. встановлено процентну ставку з 16 жовтня 2014 року по 30 вересня 2019 року включно в розмірі 9,9 % річних. Процентна ставка за кредитом є плаваючою, тобто, змінною, починаючи з 01 жовтня 2019 року визначається як сума базової процентної ставки кредитування. Зазначає, що Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредит, проте в порушення умов поговору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом па 01 квітня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 164 016 гривень 24 копійки, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 150 319 гривень 13 копійок, суми заборгованості по процентах - 11 698 гривень 59 копійок; інфляційних втрат за кредитом - 901 гривню 20 копійок; інфляційних втрат по відсотках - 1 097 гривень 32 копійки. Вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2018 року було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та наразі Касаційним цивільним судом Верховного суду розглядається касаційна скарга [PERSON] на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2018 року та Постанову Апеляційного суду м. Києва від 07.03.2019 року. Посилається, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року по справі № 1/760/55/13 [PERSON] був засуджений до позбавлення волі на 9 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року було звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 2 Закону Україну «Про амністію у 2014 році». Вказує, що з 06.08.2011 року [PERSON] у зв`язку з кримінальним провадженням №1/760/55/13 не мав змоги здійснювати платежі за кредитом, а тому за період з 06.08.2011 року по 11.09.2014 року обов`язок позичальника [PERSON] зі сплати кредиту за усною домовленістю виконувала позивач [PERSON] , якою було сплачено кошти в загальному розмірі 233 975,74 грн. на виконання умов договору укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Позивач вказує, що нею виконувався обов`язок з повернення кредитного боргу, що виник у [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк», а тому право вимоги за коштами, що нею були сплачені в якості погашення боргу у розмірі 233 975,74 грн., переходить до неї. Посилається, що борг відповідач не сплатив, іншого майна, на яке може бути звернуте стягнення, крім квартири за адресою: [ADDRESS] він не має. Ринкова вартість квартири відповідача складає 334 057 гривень 50 копійок. Тобто сума боргу [PERSON] відповідає 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного вище просила позовні вимоги задовольнити. 30.08.2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви. 24.09.2019 року від позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява на виконання вимог ухвали суду від 30.08.2019 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2019 року справу прийнято до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні. 08.01.2020 року від представника АТ «Альфа-Банк» надійла заява про заміну третьої особи АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». 14.01.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у їх задоволенні. У відзиві відповідач посилається, що позивачем не були проведені заходи досудового врегулювання спору, а також він заперечує проти зазначеної позивачем суми коштів, які остання сплатила за [PERSON] на виконання зобов`язань перед АТ «Укрсоцбанк». Протокольною ухвалою без виходу до суду нарадчої кімнати від 21.01.2020 року було замінено третю особу у справі АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2021 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про забезпечення позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили. Суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07 квітня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1726, за умовами якого, кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти окремими частинами на поточні потреби, зі сплатою 10,5 відсотків річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 43150 Євро, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 квітня 2016 року (а.с. 7-10). З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 07 квітня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 02-10/758, за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яку оцінено сторонами в 334057 гривень 50 копійок (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначає позивач, банк свої зобов`язання за договором виконав, проте у зв`язку із засудженням відповідача вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року по справі № 1/760/55/13 [PERSON] до позбавлення волі на 9 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності, останній у період з 06.08.2011 року по 11.09.2014 року зобов`язання перед банком не виконував. Позивач вказує, що дані зобов`язання за усною домовленістю із відповідачем виконувалися нею, та на підтвердження даного факту надає копії квитанцій (а.с. 13-51). Разом із тим, із копій даних квитанцій вбачається, що платником даних коштів є [PERSON] , та будь яких доказів, що дані оплати було здійснені позивачем та за її особисті кошти, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 520 ЦК України встановлено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1-2 ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Доказів того, що у кредитних зобов"язаннях з АТ «Укрсоцбанк» було замінено боржника у порядку ст. 520 ЦК України, позивачем не надано та з матеріалів справи не вбачається. У своєму позові та обираючи спосіб поновлення порушених прав, позивач просила виділити їй у власність 2/3 житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рахунок погашення суми заборгованості у розмірі 233 975,74 грн. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Як свідчать матеріали справи, спірна квартира є предметом іпотечного договору за № 02-10/758 від 07.04.2006 ,який укладений з метою виконання кредитних зобов"язань, які виникли між відповідачем та АКБСР "Укрсоцбанк". В силу вимог ЗУ "Про іпотеку", переважне право на задоволення вимог у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання має саме іпотекодержатель, тобто Акціонерне товариство «Альфа-Банк», як правонаступник АТ "Укрсоцбанк". Даний позов пред"явлено до відповідача [PERSON] , як кредитора. Доказів в обгрунтування своїх вимог, як і обраного способу поновлення порушених прав, позивачем не надано та з матеріалів справи не вбачається. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 01.10.2018, у справі за позовом АТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто спірну квартиру в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1726 від 07 квітня 2006 року в сумі 164016 гривень 24 копійки. Також даним рішенням визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна під час проведення виконавчих дій. Дане рішення набрало чинності 07.03.2019 відповідно до постанови Київського апеляційного суду. За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивачем не доведено заявлених вимог пред"явлених до відповідача, а тому приходить до висновку про необгрунтованість поданого позову. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат по сплаті судового збору, не має. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 509, 520, 526, 528, 626, 627, 1054 ЦК України, 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 82, 133,141,178, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed