Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

До суду звернувся позивач з даним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування свого позову позивач вказує, що з відповідачкою вони уклали шлюб 24.10.1992 р. який було зареєстровано у виконкомі Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області по актовому запису № 28 . Від сумісного життя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] Також позивач зазначає , що спочатку у них були добрі , довірительні , відкриті відносини , побудовані на взаємних почуттях , які після 15 років спільного життя змінилися настільки , що спільне проживання стало нестерпним та вони змушені були його припинити. Вони зрозуміли , що їхній шлюб залишився існувати тільки на папері. З осені 2010 р. вони припинили спільне проживання , припинили підтримувати будь-які подружні відносини та взагалі відносини як зі стороньою особою. З середини 2011 р. позивач розпочав спільне проживання з іншою жінкою, підтримує з нею фактичні подружні стосунки та мають спільний намір створити сім"ю , належним чином посвідчити такі відносини між ними , але не розірваний шлюб з відповідачкою перешкоджає їхньому наміру. Майнового спору між ними не має. Він сплачує відповідачці аліменти на утримання неповнолітньої дочки за рішення суду у розмірі 1/4 частини заробітку. Просить суд розірвати шлюб . В ході судового розгляду справи позивач дав пояснення щодо фактичних обставин справи . Доповнив , відповідачка є людиною неадекватною та неврівноваженою , схильною до конфліктів та безпідставних підозр .Він покинув відповідачку у будинку , який фактично належить йому. Ніякого спору щодо розподілу спільного майна не починав. В даному будинку проживає відповідачка з донькою. Він проживає з іншою жінкою в будинку, який належить його родичу. З даною жінкою вони ведуть спільне господарство , у них спільний бюджет ( вони обоє працюють) , проявляють турботу та взаємоповагу один до одного і мають намір узаконити їхні стосунки. Вважає , що примирення неможливе і воно буде суперечити загальновизнаним нормам моралі та суспільства. Просить суд позов задовольнити та розірвати шлюб з відповідачкою. Також просить суд не стягувати з відповідачки на його користь судові витрати. Відповідачка позов не визнала . Також дала пояснення щодо предмету спору. Пояснила , що позивач з самого початку їхнього подружнього життя вів себе недостойно , а саме - зловживав спиртними напоями , на цьому грунті проявляв ознаки насильства та агресії , були непоодинокі випадки , коли він бив її та дітей , спричиняючи їм тілесні ушкодження. Таку поведінку вони терпіла , так як мала надію , що чоловік зробить для себе відповідні висновки і буде збережено шлюб та сім"ю. На даний час дійсно вони з чоловіком спільно не проживають. Останній проживає з іншою жінкою , яка , якимось чином зуміла його закохати в себе . Просить суд не розлучати її з чоловіком. Збереження шлюбу необхідне для їхньої неповнолітньої доньки, яка потребує любові , турботи та допомоги батька. Вислухавши сторони , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони дійсно уклали шлюб 24.10.1992 р., зареєстрований у виконкомі Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської обл., за актовим записом № 28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] Судом також встановлено, що подальше спільне життя між сторонами неможливе, між ними постійно виникають непорозуміння , конфлікти , що привело до розриву шлюбно-сімейних відносин . На думку суду така ситуація є неможливою для подальшого спільного життя та збереження шлюбу , а примирення між сторонами неможливе . Також суд вважає за необхідне зазначити , що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Шлюбні відносини між ними припинені з осені 2010 року. Сім'я розпалася та існує формально. Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення ,оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористувався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою. Суд вважає безпідставними та такими , що не приймаються до уваги незгода відповідачки на розірвання шлюбу . Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення , суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частина 2 ст. 112 передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи всі вищезазначені обставини, ситуацію, яка склалась, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того , відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище " [PERSON]". Також суд дійшов висновку про звільнення відповідача від сплати судових витрат, що були понесені відповідачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved