Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-28 00:00:00

27.09.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 14.12.2017 та 27.02.2018 з уточненими позовними заявами з наступними вимогами: встановити факт належності [PERSON], який помер 17.05.1997, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147670, який було виготовлено на ім'я [PERSON] та який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась [PERSON] районною державною адміністрацією КСП "Донецьке", під номером 341 від 25.06.1997. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 16 травня 1997 помер її чоловік [PERSON], якому належало право на земельну частку (пай) розміром 7,38 умовних кадастрових гектарів, як члену КСП "Донецьке". Таке право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147670, який було виготовлено на ім'я [PERSON], зареєстрованим у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась [PERSON] районною державною адміністрацією КСП "Донецьке", під номером 341 від 25.06.1997 року. Згідно відповіді Відділу у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18.08.2017 [PERSON] (по паспорту [PERSON]) був внесений до "Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком 1 до державного акту серії ХР №12-00-00-001001 на право колективної власності на землю, виданий КСП "Донецьке" село Нижній Бишкин 07.07.1997, який є підставою для прийняття рішення для виготовлення сертифікатів". На ім'я [PERSON] був виписаний сертифікат серії ХР №0147670, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП "Донецьке" під номером 341. Право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 21.07.2017 №02-22/417, [PERSON], дійсно мешкав та був зареєстрований за адресою: с. Нижній Бишкин, Хутор Гнилище Зміївського району Харківської області з 1958 року по день смерті 16.05.1997. На момент смерті в будинку за вказаною адресою мешкали і зареєстровані: дружина [PERSON] з 1958 року по теперішній час. Крім них більше ніхто не проживав та не був зареєстрований. Після смерті чоловіка залишилася спадщина. Заповіту померлий не залишив. Після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Фактично на спадкове майно її чоловіка може претендувати територіальна громада Нижньобишкинської сільської ради, якщо таке майно не було отримано спадкоємцями у спадщину після смерті жителя такої територіальної громади. Вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном відразу після смерті чоловіка, але у його документах по різному зазначається по батькові, тому вона звернулася до суду з цим позовом. В свідоцтві про смерть померлого чоловіка зазначено [PERSON]. З копії військового квитка також вбачається, що по батькові чоловіка "Савич". В свідоцтві про право власності на житловий будинок, яке видано їй на частку у спільному майні подружжя, після смерті чоловіка, в свідоцтві про право на спадщину за законом, в свідоцтві про одруження вказано по батькові померлого "Савич". 08.09.2017 вона звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва на право на спадщину після смерті чоловіка. 08.09.2017 за №1168/02-14 завідуючою [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті чоловіка на земельну ділянку в зв'язку з тим, що є розбіжності в документах, а саме в записах по батькові померлого "Савич" та "Савелійович" в правовстановлюючих документах. При наявності розбіжностей в написанні по батькові чоловіка, вона може позбавитися права на спадкування після його смерті. На її думку, саме в цьому і полягає спір про право. Тому, вона змушена звернутися до суду з позовною вимогою про встановлення факту належності її померлому чоловікові [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147670, який було виготовлено на ім'я [PERSON] та який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась [PERSON] районною державною адміністрацією КСП "Донецьке", під номером 341 від 25.06.1997. 02.10.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд. 27.10.2017 позивач подала уточнену позовну заяву. \~ \~ \~ \~ 02.11.2017 судом задоволено клопотання про витребування доказів та відкладено розгляд справи. 14.12.2017 судом задоволено клопотання представника позивача адвоката [PERSON] про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви до матеріалів справи та відкладено судовий розгляд. 19.01.2018 та 30.05.2018 від представника відповідача - сільського голови Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] до суду надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за відсутністю представника територіальної громади в особі Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області. 12.02.2018 від представника відповідача за уточненим позовом від 14.12.2017, а третьої особи за остаточним позовом - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області [PERSON] до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву [PERSON], в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, розглянути справу без участі уповноваженого представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з урахуванням правової позиції останнього, викладеної у відзиві. В обґрунтування відзиву зазначив, що у позові [PERSON] зазначає про те, що [PERSON] просить встановити факт належності [PERSON], який помер 16.05.1997, сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ХР №0147670, який було виготовлено на ім'я [PERSON] та який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась [PERSON] районною державною адміністрацією КСП "Донецьке", під номером 341 від 25.06.1997. Чоловік позивача [PERSON] помер 16.05.1997 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147670, який було виготовлено, але не отримано останнім, було зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під №341 від 25.06.1997, тобто вказаний сертифікат було зареєстровано вже після смерті [PERSON] Статтею 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну частку (пай). Основним документом, що посвідчує право на земельну часту (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку; договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147670 на ім'я [PERSON] не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" оскільки право на земельну частку (пай) у померлого фактично не виникло (сертифікат серії ХР №0147670 не видано безпосередньо [PERSON] та ним не отримано). За інформацією, наданою Відділом у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру, відповідно до Списку громадян-членів КСП "Донецьке" під №341 зазначений [PERSON]. Крім того, Відділом було повідомлено про те, що громадянин [PERSON] (Савелійович) особисто не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель КСМП "Донецьке". Розмір земельної частки (паю) по КСП "Донецьке" - 7,38 умовних кадастрових гектарів. Просив врахувати вищевикладену інформацію з метою ухвалення законного рішення суду з урахуванням норм чинного законодавства. (а. с. 101-102). 12.02.2018 та 21.02.2018 судом задоволено клопотання представника позивача адвоката [PERSON] про відкладення розгляду справи. 14.03.2018 в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та залучено у якості другого відповідача [PERSON] районну державну адміністрацію Харківської області. 07.05.2018, 15.06.2018 від представника третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області [PERSON] та 08.05.2018, 18.06.2018 від представника позивача адвоката [PERSON] до суду надійшли заяви, в яких просили суд розглянути справу за їх відсутністю. 14.05.2018 розгляд справи відкладено в зв'язку з першою неявкою представника відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області. 13.06.2018 представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника відповідача, будь-яких заяв по суті справи не подавав. 18.06.2018 належним чином повідомлені учасники судового процесу повторно не з'явилися на судове засідання. Відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення судового розгляду з причини нез'явлення учасників справи, що дало суду підстави для судового розгляду справи по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) (далі ЦПК України) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є факт належності [PERSON], який помер 17.05.1997 року, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0147670, який було виготовлено на ім'я [PERSON] та який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалась [PERSON] районною державною адміністрацією КСП "Донецьке", під номером 341 від 25.06.1997. Оскільки встановлення факту належності вказаного документу пов'язане із питанням про включення до складу спадщини права на земельну частку (пай), тобто вбачається спір про право, наявні підстави, відповідно до ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, для розгляду заяви у позовному провадженні. Згідно повідомлення начальника Відділу у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області [PERSON] №29-20-0.23,2-233/111-17 від 18.08.2017 та Сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] Х Р №0147670 вбачається, що [PERSON] був внесений до "Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства", що є Додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства "Донець" серія ХР №12-00-001001 зареєстрованого за №6 07.07.1997 року. Також на ім'я [PERSON] був виписаний сертифікат серія ХР №0147670, який зареєстровано у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП "Донецьке" під номером 341. (а. с. 8, 9, 56, 67) Даними паспорта громадянина України серія МН №254452 та свідоцтва про одруження, які надані позивачем [PERSON], підтверджується, що вона перебувала з 25.11.1951 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. (а. с. 6, 11). Військовий квиток Серія НУ №0189497, копія якого надана позивачкою, також був виданий на ім'я [PERSON] (а. с. 12). Згідно свідоцтву про смерть, виданому повторно 21.11.1997 року [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер 16.05.1997 року, у віці 69 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 17.05.1997 зроблено запис за №3, причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність. (а. с. 7) Згідно довідки Нижньобишкінської сільської ради Зміївського району Харківської області від 21.07.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно мешкав та був зареєстрований за адресою: [INFO], Хутор Глинище з 1958 року по день смерті 16.05.1997. На момент смерті в будинку за вказаною адресою мешкала і була зареєстрована дружина [PERSON], [INFO] з 1958 року по теперішній час. В період на момент смерті і по теперішній час крім неї в будинку за вказаною адресою більше ніхто не мешкає і не зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти (а. с. 10) Згідно до свідоцтв про право власності №НБ0414939 та №НБ0414941, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, вбачається, що позивач [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] прийняла спадщину у виді житлового будинку, що знаходиться в селі Н. Бишкин Зміївського району Харківської області (а. с. 13-17). З листа [PERSON] державної нотаріальної контори №1168/02-14 від 08.09.2017 вбачається, що під час оформлення спадщини на майно померлого 16.05.1997 [PERSON] виявлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності КСП "Донецьке" с. Нижній Бишкин, Серія ХР №0147670, виданий [PERSON] районною державною адміністрацією 25 червня 1997 року на ім'я [PERSON]. Однак у свідоцтві про смерть [PERSON] та свідоцтві про шлюб зазначено по батькові "Савич", тобто є розбіжності в документах, а саме в записах по батькові померлого "Савич" та "Савелійович" в правовстановлюючому документі. Роз'яснено спадкоємцю, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа здійснюється виключно судом за заявою спадкоємців померлого - власника цього документа для оформлення спадкових прав (а. с. 18). Згідно листа заступника начальника Відділу у Зміївському районі Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області [PERSON], відповідної сторінки зі Списку громадян-членів КСП "Донецьке", сторінки з Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) вбачається, що державний акт на право колективної власності на землю КСП "Донецьке" був зареєстрований у книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під №6 [PERSON] (Савелійович) був включений до списку громадян - членів КСП "Донецьке". [PERSON] (Савелійович) особисто не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель КСП "Донецьке". Розмір земельної частки (паю) по КСП "Донецьке" - 7,38 умовних кадастрових гектарів. Розмір земельної частки (паю) по КСП "Донецьке" становить 7,38 умовних кадастрових гектарів у тому числі по угіддям 4,84 - ріллі, 0,76 - сіножатей, 1,78 - пасовища. Земельна частка (пай), посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON] (Савелійовича) знаходиться за межами населених пунктів на території Ниньобишкинської сільської ради. Згідно Додатку від 02.07.2007 до протоколу засідання комісії по жеребкуванню земель КСП "Донецьке" від 20.02.2004 [PERSON] (Савелійовичу) виділена земельна ділянка №286 ріллі площею 4,5236 га та ділянка №418 сіножаті площею 0,574 га. (а. с. 61, 62, 63. 66, 68, 73). У відповідністю з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. На підставі зазначених вище наданих позивачем [PERSON] письмових доказів судом достовірно встановлено, що на її чоловіка позивача [PERSON] дійсно був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР №0147670, у якому написання по батькові власника сертифікату не збігається з прізвищем, зазначеним в особистих документах. Внаслідок такої невідповідності у написанні по батькові власника сертифікату позивач [PERSON] позбавлена можливості оформити спадщину на належне померлому право на земельну частку (пай) , яке підтверджене вказаним сертифікатом. Отже, встановлення факту належності [PERSON] вказаного правовстановлюючого документа - сертифікату на право на земельну частку (пай) має для позивача юридичне значення для реалізації її право на спадщину, а іншим порядком підтвердити цей факт позивач не має можливості. Доводи представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області [PERSON] про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] за життя сам не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), а тому не набув права на земельну частку (пай), судом не взяті до уваги, оскільки ці доводи виходять за межі предмету уточненого позову. Так, в уточненій позовній заяві не містяться вимоги, що стосуються права її чоловіка на земельну частку (пай), а також і переходу цього права до спадкоємців. Підставою для пред'явлення позову про встановлення факту належності сертифікату є саме відмінності у написанні в ньому по батькові особи, на ім'я якої він був виданий, від написання по батькові цієї особи в його особистих документах. Та обставина, що у вказаному сертифікаті дійсно була допущена така невідповідність, ні сторонами, ні третьою особою не заперечувалася. А правомірність виготовлення вказаного сертифікату на ім'я [PERSON] не є предметом спору. Також, відсутні і підстави для застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності, який, на думку представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області [PERSON] має рахуватися з дня смерті [PERSON], а саме з 16.05.1997 року, оскільки така вимога не узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України, якою передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Нормами цивільного законодавства, чинним на як час відкриття спадщини, так і на час розгляду справи, не передбачені строки звернення із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину для спадкоємців, що прийняли спадщину. \~ \~ \~ \~Зі змісту згаданого вище листа [PERSON] державної нотаріальної контори №1168/02-14 від 08.09.2017 вбачається, що заява щодо порядку оформлення спадщини на земельну частку була подана 08.09.2017, після чого [PERSON] було роз'яснено про неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину через невідповідність написання по батькові спадкодавця у сертифікаті на право на земельну частку. Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачкою пропущений трирічний строк позовної давності. За таких обставин, оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, позовна заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивачка не вимагала відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до другого речення ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи. Через складність у викладенні повного рішення суду, пов'язану з потребою в обґрунтуванні доводів учасників справи, на що необхідний значний час, складання повного рішення було відкладено до 29.06.2018, яке і вважається датою ухвалення рішення.

Outcome: approved