Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Позивач звернувся з позовом до відповідача з позовом про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він 27.08.1993 року був прийнятий в члени КСП Т.Г.Шевченка Новоукраїнського району Кіровоградської області, де працював трактористом до призиву на строкову військову службу. Після служби в армії працював в КСП Т.Г. Шевченка кочегаром. В грудні 1996 року позивач знову був призваний на військову службу. 30 листопада 1995 року КСП Т.Г. Шевченка був виданий державний акт на право колективної власності на землю. 28 січня 1997 року рішенням зборів уповноважених позивача розрахували з членів КСП Т.Г.Шевченка, хоча заяви про вихід з КСП він не писав. Про даний акт позивач дізнався з архівної довідки № Ш-233/01-19/232 від 17.10.2014 року Новоукраїнської районної державної адміністрації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, просила поновити строк позовної давності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Кропивницької сільської ради Сокол О.О., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти позову не заперечувала. Представники третіх осіб ПСП "Шевченка" Новоукраїнського району Кіровоградської та Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області в судове засідання не з'явилися по невідомим суду причинам, про місце, день та час повідомлені судовою повісткою. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено слідуюче. Згідно даних трудової книжки позивача 27 серпня 1993 року він був прийнятий в члени КСП Т.Г.Шевченка Новоукраїнського району Кіровоградської області. Згідно довідки, виданої управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області від 13 жовтня 2014 року № 1266/06/17-14 гр. [PERSON] відсутній в списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП ім. Шевченка, розмір земельної частки (паю) в цілому по господарству складає 7,64 умовних кадастрових гектарів. Згідно Архівної довідки, виданої архівним відділом Новоукраїнської районної державної адміністрації від 17.10.2014 року № Ш-233/01-19/232, в документах архівного фонду Колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, у протоколі №1 засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка Кропивницької сільської ради від 18 червня 1996 року є відомості: про розгляд заяви [PERSON]. щоб розрахували з членів КСП, за результатами розгляду вирішили затвердити рішення правління КСП і розрахувати з членів КСП: [PERSON] Згідно п. 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, тобто в даному випадку Новоукраїнською районною державною адміністрацією - відповідачем по справі. Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства , в тому числі пенсіонери, які працювали в ньому і залишаються членами вказаного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 4 Закону України "Про колективне сільськогоспод- визначено, що Колективне сільськогосподарське підприємство діє в якому визначається порядок вступу до підприємства і припинення. Позивача рішенням правління КСП Т.Г. Шевченка 28 січня 1997 року виключено із членів КСП і його прізвище відсутнє в списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП Шевченка, який був виданий 30 листопада 1995 року. Суд, встановив, що позивач [PERSON] на час отримання КСП Державного акту перебував в членах КСП та мав право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, позивача не було внесено в списки КСП "Шевченка, що додаються до державного акту на право колективе землю виданого 30 листопада 1995 року. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ(із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку(пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель(зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки(паю) в натурі, тощо. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Шевченка" видано 30 листопада 1995 року, розпаювання земель власності між членами розпочалося з цього часу та уточнювалися списки- членів КСПП "Шишкинське", додані до Державного акту. Позивач не подав заяву про прийняття в члени КСП "Шевченка" та включення до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП "Шевченка" від 30 листопада 1995 року, відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку не отримав, поважних причин разом із представником не навели, стверджуючи, що про порушене право стало відомо лише у 2014 році. Представники позивача просить поновити строк звернення до суду так як про порушене право стало відомо спочатку стверджували влітку 2014 року, а в судовому засіданні в жовтні 2014 року. Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна , інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» та ст.71ЦКУРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1998 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР). Так як про вищевказані обставини, а саме про розпаювання землі, позивачу було відомо, так як трудова книжка була в нього на руках, яка містить запис в трудовій книжці, щодо прийняття в члени КСП та звільненння з членів КСП, позивач проживав на території Кіровоградської області, батьки та брат проживали та проживають в с. Кропивницьке Новоукраїнського району, що пітвердив представник сільської ради в судовому засіданні Сокол О.Л. та які отримали земельні частки(паї), [PERSON], відповідні рішення зборів про невключення до списку-додатку не оскаржувалися, однак, він звернувся до суду за захистом порушеного права лише 06 листопада 2014 року, що свідчить про те, що позивач пропустив строк позовної давності. На вказані правовідносини поширюється трирічний (загальний) строк позовної давності встановлений ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивач та представник не вказали, які суд міг прийняти до уваги та поновити строк. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у позові, позові понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed