Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Путильський лісокомбінат" про стягнення заборгованості за невиконання договірних зобов`язань основного боргу, пені та штрафної санкції. Зазначає, що між ним та ПАТ «Путильський лісокомбінат», був укладено Договір купівлі-продажу складських приміщень технічних матеріалів з розстроченням платежу від 20 жовтня 2014 року. По умовах вище вказаного правочину (Договору), загальна ціна договору становила грошову суму у розмірі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень. На виконання умов договору ним було сплачено 116800грн. Позивач в позові зазначає, що після того як ним було внесено на користь ПАТ «Путильський лісокомбінат» вищевказану суму в нього почалися проблеми в взаємовідносинах з керівництвом ПАТ, вони почали уникати його та всіляко затягувати вирішення питання, щодо оформлення документів, так як після отримання грошових коштів, виявилося, що у відповідача відсутні реально будь які документи які засвідчують їхнє право власності на предмет продажу. В подальшому 21.05.2016 року від ПАТ «Путильський лісокомбінат», надійшов лист за №65 від 18 травня 2016 р. в якому йому було повідомлено, що вони вирішили відмовитись від вирішення питання, щодо продажу складських приміщень, також було повідомлено, що відповідачем визнано недійсним та анульовано договір купівлі-продажу складських приміщень технічних матеріалів з розстроченням платежу від 20 жовтня 2014р. вирішено продати інше майно, або повернути отримані кошти в сумі 116800 гривень. 10.04.2017 року відповідач частково виконав свої зобов`язання та повернув 10000грн. 25.08.2017 року позивачем було надіслано повторну претензію, на залишок основної суми заборгованості у розмірі 106800,00 гривень. Дану претензія відповідач проігнорував та не повернув вказану заборгованість. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції відповідно до складеного розрахунку від 05.10.2017 р., становить 203232,69 грн., тобто інфляційне збільшення суми боргу складає 86432,69 грн. Три проценти річних від простроченої суми, які повинен сплатити відповідач за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до складеного розрахунку суми боргу від 05.10.2017 р. за весь час прострочення відповідачем виконання зобов`язань, тобто з 01.01.2015 р. по 05.10.2017 р., становить в розмірі: 9677,00 гривень. Вказує, що загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних за весь час прострочення, які повинен сплатити ПАТ «Путильський лісокомбінат», відповідно до розрахунку від 05.10.2017 р. становить грошову суму в розмірі 212909,69 гривень. На підставі викладеного просить суд стягнути з ПАТ "Путильський лісокомбінат" на його користь 116800 гривень основної заборгованості, 3% річних за весь час прострочення, а саме 9677 гривень та 86432,69грн інфляційних збитків, а всього 212909грн 69коп. До суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому вказує, що позивач звертаючись з вище зазначеним позовом до суду посилається на правочин договір купівлі-продажу складських приміщень технічних матеріалів з розстроченням платежу від 20.10.2014 року. Даний договір був укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та реєстрації права власності в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому в силу ст.ст.215,220 ЦК України вважає, що він є нікчемним, внаслідок чого не створює прав та обов`язків для сторін. Відповідно позивачем не можуть бути заявлені позовні вимоги щодо неналежного виконання зобов`язання відповідачем та відповідно нараховані ним за невиконання зобов`язання суми з урахуванням індексу інфляції та також 3% річних. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві. Просилв суд позов задовольнити. Також просив суд при ухваленні рішення застосувати ч.10 ст.265 ЦПК України, згідно якої 3% річних та інфляційні збитки нараховувати до моменту виконання рішення суду. Позивач в судовому засіданні підтримав позицію свого представника. Також підтвердив, що 10.04.2017 року відповідач повернув йому 10000грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. В попередніх засіданнях позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогічні відзиву на позов. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник частково надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом установлено що між сторонами укладено договір купівлі-продажу складських приміщень технічних матеріалів з розстроченням платежу від 20 жовтня 2014 року /а.с.8/. Згідно умов вище вказаного Договору, загальна ціна майна, а саме: склади технічних матеріалів - приміщення, розташовані в [ADDRESS] .Українській 79 заг.пл. 900кв.м. становить 250000 гривень. Пунктом 3.1.1. передбачено, що позивач повинен внести на користь відповідача до оформлення договору, грошову суму у розмірі 75800 гривень. Згідно з пунктом 3.1.2 покупець для сплати залишку ціни здійснює окремі платежі за таким графіком і в такому розмірі: до 31 грудня 2014 року - 34200 гривень; решта суми 140000 гривень сплатити при оформленні кінцевих документів. Як видно з матеріалів справи, а саме згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру станом на 01.04.2015 року позивачем сплачено 116800грн. /а.с.16-20/. Суд приймає до уваги твердження у відзиві на позов та в судовому засіданні представника відповідача, що спірний договір є нікчемним, при цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 655 ЦК України, - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно припису ч.2 ст.215 цього Кодексу, - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що спірний договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим і зареєстрованим у відповідності до Закону, а тому суд вважає, що він є нікчемним правочином. Суд частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за невиконання договірних зобов`язань основного боргу, пені та штрафної санкції виходить з наступного. Як вище установлено судом договір купівлі-продажу складських приміщень технічних матеріалів з розстроченням платежу від 20 жовтня 2014 року є нікчемним правочином. Приписами ч.1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як установлено судом позивач станом на 01.04.2015 року сплатив в касу відповідача 116800грн. В подальшому 10 квітня 2017 року, відповідачем частково виконані вимоги вищевказаної норми та повернуто позивачу 10000грн /а.с.21/. Залишок заборгованості ПАТ "Путильський лісокомбінат" перед позивачем становить 106800грн., і цю заборгованість необхідно стягнути з відповідача. Статтею 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, правовідношення, в якому у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, в даному правовідношеню є грошовим зобов`язанням. Стаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і на підставі ч.2 ст.216 ЦК України. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі N 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Вищевикладене судом спростовує твердження представника відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні про те, що позивачем не можуть бути заявлені позовні вимоги щодо неналежного виконання зобов`язання відповідачем та відповідно нараховані ним за невиконання зобов`язання суми з урахуванням індексу інфляції та також 3% річних, оскільки в даному випадку настають наслідки передбаченні ч.2 ст.216 ЦК України. Судом установлено, що сума інфляційних витрат за період з 01.04.2015 року по 10.04.2017 року, враховуючи сукупний індекс інфляції за даний період в розмірі 139.15 та суми боргу 116800 гривень становить 45727,20 гривень. Сума інфляційних витрат за період з 11.04.2017 року по 05.10.2017 року, враховуючи сукупний індекс інфляції за даний період в розмірі 106,03 та суми боргу 106800 гривень становить 6440 грн 04коп, всього інфляційні витрати становлять 52167грн 24коп. Три відсотки річних за період з 01.04.2015 року по 10.04.2017 року від суми боргу 116800 гривень розраховується за формулою:\~116800*3%/365*741 та становить 7104 грн. Три відсотки річних за період з 11.04.2017 року по 05.10.2017 року від суми боргу 106800 гривень розраховується за формулою:\~106800*3%/365*178 та становить 1562грн. 50коп., всього 8666грн 50коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача по інфляційних складає 52167грн 24коп та три відсотки річних за вказаний період складають 8666грн 50коп. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з ПАТ "Путильський лісокомбінат" на користь [PERSON] 106800 (сто шість тисяч вісімсот) гривень основної заборгованості, 3% річних за весь час прострочення, а саме до 05.10.2017 в сумі 8666 гривень 50коп та 52167 гривень 24коп. інфляційних збитків, а всього 167633грн. 74коп. Також відповідно до вимог ч.10 ст.265 ЦПК України 3% річних та інфляційні збитки необхідно нараховувати до моменту виконання рішення суду. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні частково, а тому понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1676грн. 33коп,\~\~які у відповідності до\~ст.141 ЦПК України \~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial