Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

30.06.2020\~року до\~суду надійшла\~позовна заява [PERSON] до об`єднаної територіальної громади, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області, про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування(а.с.1-5). Для участі в судовому засіданні позивач [PERSON] не прибула, однак надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю (а.с. 42). Представник відповідача Лиманської міської\~ради Донецької\~області, був належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом не прибув, натомість відповідачем надана письмова заява про розгляд справи без участі такого представника, заперечень проти позову відповідачем не висунуто (а.с. 35-36). В ухвалі суду від 09.10.2020 року було прийнято рішення щодо заочного розгляду справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.\~ Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 16.01.2003 року Рубцівською сільською радою м. Красний Лиман Донецької області, актовий запис № 4(а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з: права на земельну частку(пай), розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, яка належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ДН № 0040084, виданого 07.07.1997 року Краснолиманською міською Радою народних депутатів, на підставі рішення № 278 від 11.06.1997 року, зареєстрованого 07.07.1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 5457(а.с.13-14); права на земельну частку(пай), розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, яка належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ДН № 002490, виданого 19.11.1997 року Краснолиманською міською Радою народних депутатів, на підставі рішення № 278 від 11.06.1997 року, зареєстрованого 19.11.1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 7933, зміни до якого внесені в зв`язку з передачею права на земельну частку пай [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.9,11-12). Згідно пунктів 10,11,12 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 20 лютого 1996 року № 11 про затвердження "Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) громадянина посвідчується сертифікатом за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. N 801 ( 801-95-п ) "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)". Сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам України видаються відповідною районною державною адміністрацією (виконавчим комітетом міської Ради). Відповідно до ст. 2 Закону України від 05.06.2003 року № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 17 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Спадкодавець [PERSON] за життя залишила заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області Штепою Т.Д. 04.02.1997 року за реєстровим № 10. Цим заповітом [PERSON] все майно заповіла [PERSON] , а після його смерті позивачу- [PERSON] (а.с.8). [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 04.11.2004 року Виконкомом Рубцівської сільської ради м. Красний Лиман Донецької області, актовий запис № 52(а.с.10). В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач, є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 270 від 03.06.2020 року, виданою головним спеціалістом Рубцівського старостинського округу, та актом № 269 від 03.06.2020 року, складеними головним спеціалістом та діловодом Рубцівського старостинського округу (а.с.15-16). Тобто фактично, на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому враховуючи цивільне законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини, а саме ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР вона вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Спадкові права після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивач як спадкоємець за заповітом, юридично не оформила, оскільки вважала, що фактично є власником спадкового майна. Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. 30.05.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України(а.с.7). Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном(а.с.15-16). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Однак чинним законодавством не встановлений чіткий термін для отримання зазначеного свідоцтва - «Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини». Відповідно отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем строком не обмежена і таке право не припинилося внаслідок його смерті. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Приписами п.1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. При цьому в положенні п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування.

Outcome: approved