Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у складі судді В.М. Бугрія 19.05.2014 року було відкрито провадження №2/554/2419/2014 у справі №554/6799/14ц за позовом ПАТ «Полтава-банк» до [PERSON], третя особа ПАТ «Будінвест СМ», про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки, посвідченого 13 травня 2010 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №998 для повернення заборгованості по кредитному договору №3532 від 13.05.2010 р у сумі 1 312 352 грн. 65 коп. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у складі судді Троцької А.І. 29 квітня 2014 року було відкрито провадження №2/554/2055/201 за позовом [PERSON] до відповідачів приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» про визнання договору іпотеки від 13.05.2010 р., що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] припиненим, а виконавчого напису №1654 виданого 05 вересня 2013 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що банк безпідставно реалізував своє право на видачу виконавчого напису, а нотаріус його видав, хоча обсяг відповідальності іпотекодавця збільшився, що є підставою для припинення договору іпотеки. У судовому засіданні 20 травня 2014 року суддею Троцькою А.І. взято самовідвід у справі. 06 червня 2014 року у судовому засіданні було задоволено клопотання представника ПАТ «Полтава-банк», яке підтримав представник [PERSON] - [PERSON], про об»єднання позовів, судом постановлено ухвалу про об`єднання в одне провадження №2/554/2419/2014 і провадження №2/554/2055/2014 та присвоєно їм єдиний унікальний номер справи №554/6799/14ц і номер провадження №2/554/2419/2014. В ході розгляду справи ПАТ «Полтава-банк» збільшив позовні вимоги та просив звернути стягнення на предмет іпотеки майно [PERSON] для часткового повернення заборгованості по кредитному договору №3532 від 13.05.2010 р у сумі 4 638 110 грн. шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «Полтава-банк» права власності на предмет іпотеки згідно іпотечному договору за оціночною вартістю 4 638 110 грн. та визнати право власності ПАТ «Полтава-банк» на предмет іпотеки. Ухвалою від 06.06.2014 р. задоволено клопотання представника ПАТ «Полтава-банк», з яким погодився представник [PERSON] - [PERSON], про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса для визначення ринкової вартості предмета іпотеки. Також 06.06.2014 р. судом задоволено клопотання представника [PERSON] -про витребування у ПАТ «Полтава-банк» оригіналів кредитної справи №3532 для огляду. А пізніше [PERSON] було відмовлено в призначенні повторної експертизи для визначення ринкової вартості предмета іпотеки в Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса за безпідставністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов ПАТ «Полтава-банк» відхилив, прохав залишити його без задоволення. Представник відповідача ПАТ «Полтава-банк» Довбенко О.Ю. у судовому засіданні позов ПАТ «Полтава-банк» підтримала, проти позову [PERSON] заперечувала, прохала в його задоволенні відмовити. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши сторони, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку в задоволенні позовних вимог ПАТ «Полтава-банк» та про відмову [PERSON] в задоволенні поданого ним позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 травня 2010 року між ПАТ «Полтава-банк» та ЗАТ «Будінвест СМ» укладений кредитний договір №3532, згідно п.1.1 якого Банк надав в користування Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної (револьверної) кредитної лінії на суму (загальний ліміт заборгованості) 6 000 000 грн. на умовах визначених Договором. П.1.1.1 Кредитного договору з 13 травня 2010 року встановлений ліміт кредитування в розмірі 2 500 000 грн. Строки надання та суми наступних траншів кредиту узгоджуються сторонами та оформляються додатковими угодами. 29 грудня 2011 р. відповідно додаткової угоди до кредитного договору №3532 від 13.0.2010 р. було встановлено ліміт заборгованості у розмірі 6 000 000 грн. до 30.03.2012 р., в подальшому було прологовано до 30.08.2012 р. З 30.08.2012 р. відповідно додаткової угоди до кредитного договору №3532 від 13.0.2010 р. було встановлено ліміт заборгованості у розмірі 5 999 942 грн. 69 коп. Згідно останньої додаткової угоди від 28 лютого 2013 року до кредитного договору № 3532 від 13 травня 2010 року, встановлений ліміт заборгованості у сумі 3 999 942 грн. 69 коп. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник з моменту отримання до повного погашення кредиту сплачує Банку проценти у розмірі 23, 2 % річних. З п.7.1 Кредитного договору №3532 від 13.0.2010 р. слідує, що забезпечення зобов»язань по цьому договору є іпотечний договір. А саме в забезпечення повернення Позичальником в момент вимоги Банку, а при відсутності такої вимоги згідно графіку, до 31 грудня 2013 року грошових коштів, отриманих за кредитним договором №3532 від 13 травня 2010 року із змінами та доповненнями, між ПАТ «Полтава банк» та [PERSON] 13 травня 2010 року був укладений Іпотечний договір, а 28 вересня 2012 року та 12 березня 2013 року укладені договори про зміни до Іпотечного договору, в яких розмір процентної ставки встановлений 20 % річних, предметом яких стали нежитлові приміщення (офіс) загальною площею 478, 6 кв.м., що розташований за адресою:[ADDRESS], зазначеному в плані під літ. «А-2», що належить на праві власності [PERSON], як забезпечення виконання кредитного договору № 3532 від 13 травня 2010 року та Додаткових угод до нього, укладеного між ПАТ «Будінвест СМ». [PERSON] в поданому ним позові помилково ототожнює договір іпотеки з договором поруки та посилається на норми права, які регулюють правовідносини у сфері договору поруки та підстав припинення договору поруки, які на його думку можуть бути застосовані до договору іпотеки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язані встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, яка має назву «Види забезпечення виконання зобов'язання», виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Тобто законодавець виокремлює окремі види зобов'язань, серед яких наявні, зокрема, такі окремі види як порука та застава. Крім того, у ч.1 ст. 575 ЦК України, що має назву «Окремі види застав», виокремлюється такий вид застави як іпотека, якою є «застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.». В свою чергу, відносини, що виникають у зв'язку з використанням такого засобу забезпечення зобов'язань, як іпотека, врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку». Разом з тим, ст. 559 ЦК, що має назву «Припинення поруки» й міститься у параграфі 3 глави 49 ЦК із назвою «Порука», встановлює підстави для припинення саме такого виду забезпечення зобов'язань, як порука. Враховуючи те, що застава (іпотека) ст.ст. 548, 572 ЦК України може забезпечувати лише дійсне зобов'язання, у цьому контексті припинення застави (іпотеки) можливе лише у випадку припинення або недійсності зобов'язання, яке забезпечується заставою. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України, щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору, що підтверджує Постанова Верховного Суду України від 16.10.2012 року Ані норми ЦК України, що регулюють інститут застави (ст.ст.572-593), ані положення Закону України «Про іпотеку» не містить бланкетних норм, які б відсилали б до ст. 559 ЦК, або вказували б на підстави для застосування ст. 559 ЦК для припинення такого виду забезпечення зобов'язань, як застава (іпотека - відповідно до Закону «Про іпотеку»). Статтею 575 ЦК України іпотека прямо визначена окремим видом застави. Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК України, а щодо іпотеки, як її окремого виду, також і статтею 17 Закону України «Про іпотеку», серед яких не наведено посилань на зміну зобов'язання, що призводило б до збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця. Оскільки підстави припинення іпотеки, як окремого виду забезпечення виконання зобов'язання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін. Крім того, сприйняття положення частини першої статті 583 ЦК України про те, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель), як підстави для застосування статті 559 ЦК України, суперечить змісту статті 8 ЦК України щодо аналогії закону. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. Порука та іпотека є самостійними видами забезпечення зобов'язань. Жодна з норм ЦК та Закону «Про іпотеку» не містить положень, які б передбачали застосування норм, що регулюють поруку ( в т.ч. і ст. 559 ЦК), до відносин іпотеки. Пункт 23 Пленуму ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року вказує на те, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Таким чином, систематичне тлумачення свідчить про відсутність підстав застосування положень про припинення поруки згідно з ст. 559 ЦК до відносин, що виникають з застосування такого виду забезпечення зобов'язань, як застава (й різновиду застави - іпотеки). Неспроможними є доводи [PERSON] та його представника [PERSON] щодо збільшення обсягу відповідальності [PERSON] в результаті нарахування відсотків на суму ліміту заборгованості у розмірі 5 999 942 грн. 69 коп. та на суму ліміту заборгованості 3 999 942 грн. 69 коп. Стягнення нарахованих відсотків, в тому числі і відсотків, які нараховувалися на тіло кредиту 5 999 942 грн. 69 коп. та 3 999 942 грн. 69 коп., є правомірним, так як згідно п.1.5. договору іпотеки та п.1.6. в редакції договору про зміни до іпотечного договору від 28.09.2012 р. та 21.03.2013 року передбачено, що іпотека забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, а також договорів про внесення змін до нього. Пунктом 5.2 іпотечного договору зафіксовано, що Іпотекодавець ознайомлений з умовами кредитного договору, зазначеного в п.1.1. Договору, яким з самого початку передбачалося надання Позичальнику кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом заборгованості 6 000 000 (шість мільйонів) грн. На момент укладання іпотечного договору було виконано ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» згідно з якою іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання. Таким зобов'язанням на момент укладання договору був кредитний договір № 3532 від 13.05.2010 року з додатками, який є дійсним. Далі пунктом 3.5. іпотечного договору сторонами досягнуто домовленості, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має прово задовольнити свої вимоги по Основному зобов»язанню в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, передбачені Основним зобов»язанням. Внесені додатковими угодами до кредитного договору зміни істотно не збільшили об»єм відповідальності по іпотечному договору, а були лише похідними та уточнюючими від початкової редакції кредитного договору, в якому спочатку п.1.1. передбачалося надання Позичальнику кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом заборгованості 6 000 000 (шість мільйонів) грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п.5.2.3 Кредитного договору вимога про дострокове виконання грошових зобов»язань за Договором (повернення кредиту, сплати процентів, комісій, пені, штрафів) надається позичальнику у письмовій формі згідно п.5.2.2 і підлягає виконанню у повному обсязі у строки, визначені Банком у вимозі. Згідно п.2.4.2 Іпотечного договору іпотекодержатель зобов»язаний надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень у разі порушення позичальником основного зобов»язання та іпотекодавцем умов цього іпотечного договору. Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених умовами Іпотечного договору у разі порушення з боку Іпотекодавця своїх обов»язків, а також, якщо у момент настання строку виконання будь-якого основного зобов»язання Іпотекодавця та боржника ці зобов»язання не будуть виконані, а саме несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів за користування кредитом , та (або) при повному або частковому неповерненні суми кредиту у встановлені строки відповідно до Кредитних договорів вказаних у пункті 1.1. цього іпотечного договору, що встановлено п.3.1 Іпотечного договору. Відповідно до п.1.6 Договору про зміни до іпотечного договору від 12 березня 2013 року у випадку продовження строків виконання зобов»язань, зміни процентних ставок за користування кредитним коштами за вказаним вище кредитним договором (шляхом укладення договору (ів) про внесення змін та доповнень до нього), дія іпотеки, передбаченої цим договором, зберігається до повного виконання зобов»язань за кредитним договором. Станом на 26 травня 2013 року за боржником утворилася прострочена заборгованість за основним зобов»язанням у сумі 500 000 грн., яка повинна бути сплаченою 20 травня 2013 року згідно Додатку №1 від 28 лютого 2013 року до Кредитного договору № 3532 від 13 травня 2010 року Згідно розрахунку заборгованості станом на 26 травня 2013 року загальна заборгованість становила 4 630 310 грн., з них основне зобов»язання - 3 999 942 грн. 69 коп., відсотки за користування кредитом - 630 368 грн. 07 коп. На підставі п.п.3.2.1, 3.1.2., 5.2.2., 5.2.3., 6.18 Кредитного договору ПАТ «Полтава банк» 30 травня 2013 року вручив під підпис уповноваженій особі ПАТ «Будінвест» та [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту у зв»язку з порушенням умов Кредитного договору за вих. № 005-006/1589 від 29 травня 2013 року зі строком повернення до 09 червня 2013. У визначений Банком строк ні боржник, ні іпотекодавець вимогу Банку не виконали, тому вважаються такими, що порушили зобов»язання. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Зі змісту ч.ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» слідує, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, що встановлено ст.35 Закону України «Про іпотеку». На виконання вказаної норми Закону Банк вручив 21 червня 2013 року [PERSON] та 19 червня 2013 року директору ПАТ «Будінвест СМ» Сірику І.В. претензію - повідомлення про усунення порушень умов Кредитного договору № 3532 від13 травня 2013 року та попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі несплати заборгованості протягом 30 днів. Враховуючи, що боржник та іпотекодавець не виконали вимоги Банку, фактично визнавши безспірність вимог, останній правомірно звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. 05 вересня 2013 року приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п.1 Переліку документів, за якими стягнення провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на нежитлове приміщення, розташоване в [ADDRESS], яке належить [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1624. Враховуючи викладене, суд вважає, що ПАТ «Полтава банк» правомірно реалізував своє право на видачу виконавчого напису, а нотаріус його видала за наявності на те правових підстав, а тому доводи [PERSON] щодо безпідставності вчинених дій відповідачами є необгрунтованими. Станом на 18.04.2014 р. виконавчий напис нотаріуса не виконаний, а заборгованість по кредитному договору №3532 від 13.05.2010 р. становить 5 942 663 грн. 41 коп., яка складається з наступних складових: 3 999 942 грн. 69 коп. - кредит; 630 368 грн. 07 коп.- відсотки за користування кредитом до 26.05.2013 р. включно; 734 236 грн. 12 коп. проценти за користування кредитом нарахованими за період з 27.05.2013 року по 26.04.2014 року включно; 113 794 грн. 42 коп. пеня за прострочення сплати відсотків прострочення яких допущено з 03.06.2013 р. по 26.04.2014 р.; 464 322 (чотириста шістдесят чотири тисячі триста двадцять дві) грн. 11 коп. - пеня за прострочення сплати суми кредиту (тіла кредиту) з 10.06.2013 року по 26.04.2014 року; Вимоги ПАТ «Полтава-банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки підлягають задоволенню та узгоджуються з пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Визначено, що саме з урахуванням положення ч. 3. ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки Так, згідно з п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст. 37 Закону про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно висновку №534 судової будівельно-технічної експертизи Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту суових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 14.07.2014 р. ринкова вартість предмета іпотеки станом на момент виконання експертизи становить 4 638 110 грн. Вказаний висновок експерта приймається судом як належний доказ, який є обґрунтованим, виконаним згідно Науково-методичних рекомендацій та не суперечить іншим матеріалам справи, сумнівів у його достовірності у суду не виникає. Разом із тим, частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Пункт 3.4. Договору від 28.09.2012 р. про зміни до іпотечного договору передбачає, що у відповідності до ст.36 ЗУ «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, на підставі якого Іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язань Позичальником за кредитним договором. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, якщо сторони у договорі передбачили (встановили) такий спосіб захисту прав кредитора (іпотекодержателя) як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем або шляхом продажу предмета іпотеки третій особі, цей спосіб захисту права може бути застосований в судовому порядку. Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань за рішенням суду підтверджує правова позиція, висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справа Верховного Суду України, при розгляді справи №6-124цс13, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не має підстав для визнання договору іпотеки припиненим, а виконавчого напису про звернення стягнення на нежитлове приміщення, таким, що не підлягає виконанню, оскільки наявні докази безспірності вимог по дійсному кредитному договору, тому в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, а позов ПАТ «Полтава-банк» задовольнити.

Outcome: approved