Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 31668,70 грн., які були сплачені відповідачу за заподіяну шкоду при дорожньо-траспортній пригоді, яка сталась 14 липня 2013 року. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 14 липня 2013 року о 16 годині 30 хвилин водій [PERSON] керуючи автомобілем МАЗ-533702 номерний знак [NUMBER] по вул.Дніпровська в м.Павлоград Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, а саме при перестроюванні з лівої смуги в праву, не пропустив автомобіль Опель номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , у результаті чого сталося зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення « 185/10376/13-п щодо [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Тому після звернення потерпілої особи - відповідача по справі до МТСБУ за отриманням страхового відшкодування, останньому відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було виплачене страхове відшкодування в розмірі 31668,70 грн. 07 лютого 2014 року. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року скасовано постанову Павлоградського міськрайонного суду дніпропетровської області та закрито провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Тому позивач, посилаючись на вимоги ст.1212 ЦК України, просив задовольнити вимоги і стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що просить суд задовольнити позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином сповіщеним про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14 липня 2013 року о 16 годині 30 хвилин водій [PERSON] керуючи автомобілем МАЗ-533702 номерний знак [NUMBER] по вул.Дніпровська в м.Павлоград Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, а саме при перестроюванні з лівої смуги в праву, не пропустив автомобіль Опель номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , у результаті чого сталося зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення « 185/10376/13-п щодо [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Тому після звернення потерпілої особи - відповідача по справі до МТСБУ за отриманням страхового відшкодування, останньому відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було виплачене страхове відшкодування в розмірі 31668,70 грн. 07 лютого 2014 року. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року скасовано постанову Павлоградського міськрайонного суду дніпропетровської області та закрито провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України „Про страхування встановлено особливий правовий режим. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог ст.27 Закону України „Про страхування та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1188ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. В силу ч.1ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Як встановлено судом, позивач на дату виплати страхового відшкодування - 07.02.2014 року мав обов`язок виплатити суму страхового відшкодування. Доказів того, що відповідач діяв недобросовісно при набутті цих страхових коштів - суду не надано. Щодо подальшого скасування судом апеляційної інстанції постанови Павлограсдкього міськрайонного суду від 25.10.2013 року, яка стала підставою для виплати відповідачу грошових коштів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не лише за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Тлумачення ст. 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі № 6-91цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 р. у справі № 753/15556/15-ц. Розподіл судових витрат здійснити за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed