Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

28.07.2016 року головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив госпіталізувати недієздатного [PERSON], який народився 11.06.1982 року, до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр підтримали вимоги заяви в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначили, що [PERSON], який народився 11.06.1982 року, госпіталізований на стацонарне лікування у КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР 25.07.2016 року. У лікарню доставлений батьком [PERSON], який є опікуном хворого. Направлений [PERSON] районним психіатром Цюрупинської ЦРЛ [PERSON], який у направленні вказав, що хворий відмовляється від прийому ліків; носить з собою холодну зброю (топор, ніж), здійснює підпали у будинку. Опікун хворого звернувся із заявою до головного лікаря психіатричної лікарні з проханням госпіталізувати [PERSON], тому що останній двічі за останній тиждень зробив вдома підпали (підпалив плівку, якою батько накривав парники та підпалив вхідні двері до будинку); ходив по селу з ножем. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17.10.2011 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, призначено опікуном [PERSON], [INFO]. Зазначили, що поступив 25.07.2016 року був агресивний, відмовлявся від прийому медікаментів, вдома питався розпалити вогнище. Перебуває на спецобліку з 2003 року. Проявляє стійкий галюцинаторно-маячний синдром, ремісії неякісні; знаходився на примусовому лікуванні в зв'язку з крадіжкою, агресивний до братів та батька; має стійкий вербальний галюциноз (слухове обманне сприйняття та зв'язані з ним дії), не розуміє свою хворобу. Перша госпіталізація 372 дня, остання госпіталізація 4 місяці; до цієї госпіталізації 2 роки був вдома, відмовлявся ходити до районного психіатра. Опікун [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі та пояснив, що син два роки не лікувався, оскільки він не хотів щоб той приймав багато ліків. Кожні чотири дня були загострення, були випадки агресії, ніж ховає під матрац, відмовлявся те, що він готує, пігулки не приймав. Недієздатний [PERSON] пояснив, що йому не потрібно лдікуватись, від пігулок йому погано. Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення. Суд, заслухав пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, опікуна особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, прокурора, недієздатного, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року розяснено, що у необхідних випадках суд зазначає про урахування: рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення Конституції та законів України, які підлягають застосуванню в даній справі та при вирішенні питання про відповідність Основному Закону України нормативно-правових актів, перелічених у пункті 1 частини першої статті 150 Конституції України, якими сторони доводять свої вимоги чи заперечення; постанов Пленуму Верховного Суду України, прийнятих відповідно до статті 125 Конституції України і статті 55 Закону України від 7 лютого 2002 року N 3018-III «Про судоустрій України», з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі. У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до положення\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2.\~ст. 28 Конституції України\~жодна людина\~без її вільної згоди не може бути\~піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17.10.2011 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, призначено опікуном [PERSON], [INFO] (а.с.7). Опікун недієздатного [PERSON] звернувся до головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» із заявою щодо госпіталізації в примусовому порядку його підопічного сина, в звязку з тим, що він зробив вдома підпали (підпалив плівку, якою батько накривав парники та підпалив вхідні двері до будинку); ходив по селу з ножем (арк. справи 5). Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів, [PERSON] страждає на параноїдну шизофренію з безперервно-прогредієнтним перебігом захворювання, галюцинаторно-маячним синдромом, внаслідок чого він потребує госпіталізації на лікування до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» в примусовому порядку (а.с. 2). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] визнано у встановленому порядку недієздатним та згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 27.07.2016 року страждає на параноїдну шизофренію з безперервно-прогредієнтним перебігом захворювання, галюцинаторно-маячним синдромом, а відтак, суд вважає, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. На підставі ст.ст. 13,14,16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved