Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У травні 2015 року кредитна спілка «Єдність» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27 липня 2007 року між КС «Єдність» та [PERSON] було укладено кредитний договір №969-к, за умовами якого позивач надав\~\~відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 13096.77 грн. на термін до 27 липня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором №969-к між КС «Єдність» та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки №№880п, 880п-1 від 27 липня 2007 року. У порушення умов кредитного договору та норм чинного законодавства відповідач [PERSON] зобов'язання за договором належним чином не виконала, не здійснила погашення заборгованості у встановленому порядку. У зв'язку з зазначеним, станом на 01 січня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 39766.77., з них:\~\~заборгованість за кредитом -\~\~9766.77 грн.,\~\~забогованість по процентах\~\~- 30000 грн. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив стягнути солідарно із відповідачів 24360 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, у клопотанні від 24 червня 2015 року №01-20/692 позов підтримала повністю, просила справу розглянути без її участі у звязку з її зайнятістю в іншій судовій справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. Відповідач [PERSON] у заяві від 10 червня 2015 року просила застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову у звязку з пропуском цього строку. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного. 27 липня 2007 року між позивачем та\~\~відповідачем [PERSON] був укладений\~\~кредитний договір\~\~№969-к,\~\~за умовами\~\~якого позивач\~\~зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 13096.77 грн. зі сплатою 22.5% річних за використання кредитних коштів з кінцевим терміном\~\~повернення 27 липня 2010 року (а. с. 5-7). Того ж дня між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON]\~\~були укладені\~договори поруки\~\~№№880п, 880п-1, за умовами\~\~яких останні зобов'язувались\~\~солідарно\~\~відповідати\~\~перед\~\~позивачем\~\~за виконання\~\~відповідачем\~\~ [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором\~\~№969-к від 27 липня 2007 року в тому ж розмірі, що\~\~і відповідач, включаючи\~\~сплату\~\~кредиту, процентів, нарахованих\~\~за користування\~\~кредитом, пені та\~\~інших\~\~штрафних санкцій (а.с. 9, 10). 27 липня 2007 року [PERSON] на виконання умов договору отримала\~\~грошові кошти\~\~у сумі 13096.77 грн., що стверджується видатковим касовим ордером №1788 (а.с.11).\~\~ Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика", якщо інше не встановлено параграфом 2 "Кредит" і не випливає із суті кредитного договору. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. За змістом\~ст. 610 ЦК України\~\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач [PERSON] взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим у неї станом на 01 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 39766.77 грн., в т.ч.: 9766.77 грн. заборгованість за кредитом, 30000 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Разом з тим, відповідачем [PERSON] подано суду заяву про застосування позовної давності до вирішення даного спору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи те, що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідач [PERSON] здійснила 08 квітня 2008 року, як видно із доданої до позовної заяви довідки розрахунку, а кредитні кошти у відповідності до п. 1.2.3 кредитного договору надавались їй на строк до 27 липня 2010 року, позовна давність сплинула відповідно 28 липня 2013 року. \~Разом з тим, КС «Єдність» звернулася до суду з позовом лише у травні 2015 року. З урахуванням вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності, а тому у задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити у звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Відкриття ліквідаційної процедури, призначення та заміна ліквідатора, на думку суду, не є доказом поважності пропуску строку позовної давності, а тому клопотання позивача про його поновлення з тих підстав, що ліквідатору [PERSON] стало відомо про існування боргу в ході ведення ліквідаційної процедури, не підлягає до задоволення. Так, жодних доказів на підтвердження того, що у КС «Єдність» існували будь які перешкоди для звернення до суду з метою захисту свого порушеного права до відкриття ліквідаційної процедури, відсутні. Крім того, суд дійшов висновку про відмову у позові про стягнення боргу з поручителів [PERSON], [PERSON] При цьому суд виходив з наступного. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки, що укладені між позивачем та відповідачами поручителями 27 липня 2007 року, слідує, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки (пункт 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 27 липня 2010 року (пункт 1.2.3). За таких обставин у КС «Єдність» виникло право пред'явити вимогу до поручителів [PERSON], [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника [PERSON] щодо повернення кредиту, починаючи з 28 липня 2010 року, протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителів позивач не пред'явив, оскільки докази про предявлення такої вимоги в матеріалах справи відсутні. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (п. 24) зазначається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у позові КС «Єдність» до відповідачів [PERSON], [PERSON] Підстави для стягнення судових витрат з відповідачів відсутні. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 554, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed