Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

у квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов обгрунтували тим, що у 1991 році при розподілі [PERSON] Райспоживспілкою кооперативного житла їм було відмовлено в отриманні квартири, що розташована у [ADDRESS] незважаючи на те, що він перебував першим у списку осіб, які користуються першочерговим правом на отримання житла. У грудні 1991 року вони були змушені самовільно вселитися у квартиру [ADDRESS]. На момент вселення квартира була недобудована. Власними коштами вони добудували одну кімнату, у якій мешкали з родиною. Позивачі зазначили, що 7 травня 1993 року, постановою спільного засідання правління та президіуму профспілкового комітету [PERSON] Райспоживспілки за №38а, квартира [ADDRESS] була виділена членам їх сім'ї, а 31 серпня 1993 року рішенням [PERSON] селищної ради від 26 серпня 1993 року №204 їм було видано ордер на вселення в дану квартиру. На терперішній час позивачі не мають можливість оформити правовстановлюючі документи на 1/2 частину будинку №1б по вул. Гагарина, на земельну ділянку прилеглу до квартири, не можуть отримати дозвіл на встановлення електричного опалення у зв'язку з тим, що квартира не перебуває на балансі [PERSON] Райспоживспілки та не вводилась в експлуатацію. [PERSON], [PERSON] зазначили, що починаючи з 1991 року і до теперішнього часу вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють 1/2 частиною будинку №1б по вул. Гагарина в смт. Сарата, зареєстровані в ній, утримують, здійснили її поліпшення, тому просили визнати за ними право власності, в рівних частках, на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Під час розгляду справи позивачі підтримали позов, просили його задовольнити надавши пояснення відповідно до поданої заяви. Крім того, позивач [PERSON] пояснив суду, що після вселення до вказаного житла вони з дружиною добудували її за власні кошти. Частину коштів, що були ними витрачені були стягнуті з відповідача - [PERSON] Райспоживспілки на його користь. На цей час вказана квартира не перебуває на балансі відповідача, не має власника, тому її слід передати у його власність та власність його дружини в рівних частках. Представник [PERSON] селищної ради Одеської області позов визнав, просив його задовольнити з тих підстав, що позивачі більш 25 років проживають в у данному будинку, тому за ними можна визнати право власності за набувальною давністю. Представник [PERSON] Райспоживспілки позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заперечуючи проти позову представник відповідача пояснив суду, що у 1993 році, за рішенням [PERSON] селищної ради, [PERSON] Райспоживспілці було надано дозвіл на реєстрацію та продаж недобудованого житла по вул. Гагарина 1,2 і по вул. Котовського 1 "в" працівникам спілки, які перебували на квартирному обліку. У 1994 році на зазначені будівлі бюро технічної інвентарізації були видані реєстраційні посвідчення, в тому числі і на будинок, в якому проживають позивачі. Квартиру [ADDRESS] було видело позивачам, квартиру №2 в тому ж будинку виділено працівнику Райспоживспілки [PERSON] У період 1994-1996 роки, працівники Райспоживспілки викупили своє житло. Квартиру №2, в будинку де проживають позивачі, що становить 1/2 частку будинку була викуплена за договором купівлі-продажу [PERSON] Житло не викуплено тільки позивачами. Станом на цей час 1/2 частка житлового будинку, в якому проживають позивачі перебуває на балансі [PERSON] Райспоживспілки, балансова вартість становить 8289 гривень. Заслухавши пояснення позивачів, представника [PERSON] селищної ради, представника [PERSON] Райспоживспілки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Статтями 316, 328 ЦК України встановлено, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до виписки з постанови спільного засідання правління і президіуму профспілкового комітету [PERSON] Райспоживспілки №38 "а" від 07 травня 1993 року «Про виділення квартир працівникам райспоживспілки із відомчого житлового фонду та зміни ведення квартирного обліку», позивачам [PERSON], [PERSON] виділено чотирикімнтатну квартиру, загальною площею 68,0 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м. у будинку по вул. Гагарина в смт. Сарата (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Одеської області №204 від 26 серпня 1993 року затверджено постанову спільного засідання правління і президіуму профспілкового комітету [PERSON] Райспоживспілки, 31 серпня 1993 року, рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради [PERSON] видано ордер на вселення у чотирьохкімнатну квартиру по вул. Гагарина , разом з членами сім'ї (а.с.10, 18-19). За рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Саратського району Одеської області №273 від 25 листопада 1993 року за [PERSON] Райспоживспілкою були зареєстровані житлові будинки по вул. Гагарина 1,2, вул. Котовського 1 «а», надано дозвіл на продаж незавершеного житла працівникам споживспілки, що перебувають на квартирному обліку (а.с.56). 04 лютого 1994 року, на підставі рішення [PERSON] селищної ради №273 від 25 листопада 1993 року № 273, було проведено реєстрацію цілого житлового будинку, розташованого в смт. Сарата, вул. Гагарина,2 та бюро технічної інвентаризації видане [PERSON] Райспоживспілці реєстраційне посвідчення (а.с.55). Частиною 2 статті 10 Закону України "Про споживчу кооперацію" передбачено, що майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів відповідних спілок або уповноважених ними органів. Статею 319 ЦК України встановлено, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на врасний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] Райспоживспілка є власником та балансоутримувачем 1/2 частки житлового будинку, розташованого по вул. Гагарина, 2 в смт. Сарата (на цей час адреса об'єкта нерухомості вул. Гарина 1 літ.б через проведення перенумерації будинків а.с. 94,95), де проживають [PERSON], [PERSON] З моменту надання позивачам відомчого житла, [PERSON] достеменно було відомо хто є власником об'єкта нерухомості, неодноразово зверталися до власника та вищестоящих органів власника з різними заявами про продаж їм житла, про приватизацію житла. За нормами чинного законодавства України, колективний власник самостійно володіє, користується і розпоряджається обєктами власності, в тому числі житлом, яке йому належить. Право колективної власності здійснюється вищими органами управління власника (загальними зборами, конференціями, зїздами, іншими органами відповідно до статуту). Такий власник на свій розсуд визначає, як йому приватизувати житловий фонд безоплатно чи за плату шляхом укладення договору купівлі-продажу майна. Частинами 1, 4 статті 344 ЦК України встановлено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про визнання права власності за [PERSON], [PERSON] на дане нерухоме майно за набувальною давністю. Твердження позивача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] Райспоживспілка не є власником та балансоутримувачем спірного нерухомого майна суд вважає необгрунтованими, його твердження спростовуються письмовими доказами в справі. Також, суд не приймає до уваги\~ визнання позову відповідачем [PERSON] селищною радою, оскільки відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд не приймає до уваги визнання відповідачем позову та ухвалює рішення, яке повинно захистити права усіх учасників процесу. \~ Визнання позову відповідачем суперечить закону, а твердження представника [PERSON] селищної ради в частині того, що позивачі добросовісно, відкрито заволоділи чужим майном, яке не має власника є необгрунтованими. Як встановлено судом, спірне нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] Райспоживспілкою, у порядку, встановленому нормами чинного законнодавства на час виникнення спірних правовідносин (1994 рік ), відповідно нерухоме майно має власника (а.с.55), а позивачі є наймачами даного житла.

Outcome: dismissed