Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] (дата народження: [INFO] ) на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 136167,95 грн. за кредитним договором № б/н від 14.08.2013 року, судові витрати у розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.08.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 26500 грн. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач, станом на 12.05.2020 року, має заборгованість -261256,58 грн., що складається з: 35800,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту у тому числі простроченим тілом кредиту, 12510,08- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 212945,60 - нарахована пеня. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача 35800,90 грн. - заборгованість за кредитом, 12510,08 - заборгованість за процентами за користування кредитом, 87856,97 - заборгованість за пенею з 14.08.2013 по 01.12.2018. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року провадження по справі відкрито, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2021 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено частково. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 прийнято до провадження судді Савченка Д.М. заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.03.2021 скасоване заочне рішення від 22 січня 2021, справу призначено до судового розгляду. Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. В заяві про перегляд заочного рішення та відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що ніяких кредитних договорів він не підписував. В позовній заяві AT КБ «ПриватБанк» зазначається, що [PERSON] підписав заяву б/н від 14.08.2013 року, копія якої додана до позовної заяви. Однак, як слідує з копії анкети-заяви №б/н від 14.08.2013 року, доданої до позову, серед варіантів банківських послуг, що пропонувались позивачем, не було обране жодного («Карта Універсальна», «Пенсійна карта», «карта Gold», «Зарплатний проект», І Ідентифікація з паспортом, Послуга накопичення «Копілка»). Про наявний на картці кредитний ліміт в заяві-анкеті також нічого не зазначено. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач виявив бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використанням картки «Універсальна» або «Універсальна голд», взагалі ні в позові ні в додатках не зазначено яка саме картка була видана відповідачу, відсутні докази того, що йому була надана відповідна кредитна карта або надано споживчий кредит, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника. Позивачем також не надано жодного первинного документу, який підтверджує фактичне зарахування коштів на банківський рахунок відповідача, та суму використаних коштів, тобто не підтверджено факт користування кредитними коштами, на який посилається позивач. Надано лише розрахунки, які не містять навіть підпису представника. Із заочного рішення та матеріалів позовної заяви вбачається, що 14.08.2013р. відповідач отримав кредит, останнє зняття коштів з карткового рахунку відбулось 01.07.2016 року, а останній платіж в погашення заборгованості внесено 04.05.2017 року. В той же час АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 28.07.2020 року, що зазначено в протоколі автоматизованого розподілу судової справи, тобто звернення в суд відбулось більше ніж через 3 роки. Також зазначений в заочному рішенні розмір пені, який був зменшений судом в зв`язку з не співмірністю до розміру 48310,98 грн., розраховано позивачем за період з 14.08.2013 по 01.12.2018, тобто поза межами строку позовної давності в один рік, передбаченого ст. 258 ЦК України. Крім того, посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019. Представником позивача надано відзив, в якому останній зазначив, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. В судовій справі, що розглядається судом, позивачем надано, зокрема, довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.Отже, строк випущеної картки до останнього дня 05.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача липні 2020 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, враховуючи його збільшення згідно умов договору, позивачем дотримано при зверненні до суду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як вбачається зі змісту анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 14.08.2013 укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , а також довідки про видачі останньому кредитних карток, [PERSON] 14.08.2013 отримав картку № [NUMBER] зі строком дії до 03/17, 11.09.2013 отримав картку № [NUMBER] зі строком дії до 05/17. За карткою № [NUMBER] 14.08.2013 встановлено кредитний ліміт 15000 грн, а 03.03.2015 кредитний ліміт збільшено до 26500 грн. З наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14.08.2013 та виписки по картковим рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] убачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, останній платіж для погашення заборгованості здійснено відповідачем 04.05.2017 на суму 61,6 грн. Станом на 12.05.2020 року позивачем нараховано заборгованість [PERSON] в розмірі 261256,58 грн., що складається з: 35800,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту у тому числі простроченим тілом кредиту, 12510,08- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 212945,60 - нарахована пеня. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача 35800,90 грн. - заборгованість за кредитом, 12510,08 - заборгованість за процентами за користування кредитом, 87856,97 - заборгованість за пенею з 14.08.2013 по 01.12.2018. У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач ознайомився з договором про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором №б/н від 14.08.2013, не повернув своєчасно суму боргу в наслідок чого банком нараховано заборгованість, яка складається з: 35800,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту у тому числі простроченим тілом кредиту, 12510,08- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 212945,60 - нарахована пеня. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача 35800,90 грн. - заборгованість за кредитом, 12510,08 - заборгованість за процентами за користування кредитом, 87856,97 - заборгованість за пенею з 14.08.2013 по 01.12.2018. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема процентів та пені за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 серпня 2013 року, посилався на копію заяви позичальника, Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 справа № 342/180/17, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що не визнаються відповідачем та не містять його підпису не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови, що долучені банком до позовної заяви, що також заперечується відповідачем. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 03.07.2019 справа № 342/180/17, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг. Тому відсутні підстави вважати, що при укладанні договору 14.08.2013 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості за тілом кредиту, а користування кредитною карткою спростовується випискою по рахунку відповідача. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Відповідно до пункту 1.1.7.31 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, строки позовної давності в частині вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки- пені, штрафів, витрат банку складають 50 років. Суд вважає необхідним застосувати у даному випадку правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 справа № 342/180/17, згідно з яким враховуючи відсутність зазначення умов договору щодо процентної ставки за користування кредитними коштами, умов нарахування штрафів та пені в анкеті-заяві від 14.08.2013, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та пенею. Позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України позивачем не заявлені. Крім того, враховуючи відсутність підтвердження підписання наданих суду умов договору відповідачем, необхідним є застосування загальних строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментам (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Зі змісту цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж з погашення кредиту відповідачем було здійснено 04 травня 2017 року, будь-яких дій з виконання зобов`язань за кредитом після закінчення строку дії картки відповідач не вчиняв. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Тобто, враховуючи строк дії картки до травня 2017 р., початок перебігу позовної давності розпочався у травні 2017 року, з цього моменту потрібно розраховувати позовну давність. Тому суд вважає, що у травні 2020 року закінчився строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Натомість позов направлено до суду 22.07.2020, тобто після спливу строку позовної давності. Викладені обставини дають підстави суду для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed