Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Представник ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк" за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2012 між ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 28.11.2013 [PERSON] переоформила кредитну картку на «Універсальна Gold» та отримала кредити у розмірі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк" свої зобов'язання за договором та виконав в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON]\~станом на 28.12.2017 має заборгованість 112032,96 грн., з них: 7420 грн. заборгованість за кредитом, 95501,87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф, фіксована частина, 5311,09 грн. штраф, процентна складова. Представник позивача в зал судового засідання не зявився, згідно позовної заяви просить справу розглядати у його відсутність. Від представника відповідача надійшла заява, згідно якої просить справу розглядати у їх відсутність позовні вимоги визнають частково, згідно поданих письмових пояснень. В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2012 між ПАТ комерційний банк ,,Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 28.11.2013 [PERSON] переоформила кредитну картку на «Універсальна Gold» та отримала кредити у розмірі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк" свої зобов'язання за договором та виконав в повному обсязі (а.с.5, 6, 7-30). Згідно поданого позивачем розрахунку,\~станом на 28.12.2017 відповідач має заборгованість 112032,96 грн., з них: 7420 грн. заборгованість за кредитом, 95501,87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф, фіксована частина, 5311,09 грн. штраф, процентна складова (а.с.3-4). Аналізуючи все в сукупності, суд розглянувши справу за наявними у справі матеріалами приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ,,Приватбанк" підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явлений позовом до позивача про стягнення за кредитним договором заборгованості, яка складається із 7420,00 грн - заборгованість за кредитом; 95501,87 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 5311,09 - штраф (процентна складова). [PERSON] 28.03.2012 підписала анкету-заяву про отримання кредитної картки, яка надавала можливість отримати кредитні кошти. Однак розмір процентної ставки за користування кредитом визначений не був. На час укладення зазначеного кредитного договору діяла процентна ставка 27,6% на рік. З 28.11.2013 по 24.04.2014 [PERSON] отримувала у позивача кредитні кошти, та здійснювала часткове погашення заборгованості. Всього [PERSON] отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» 6979,75 грн. На час отримання кредитних коштів [PERSON], діяла процентна ставка 27,6 % на рік. Після 25.04.2014 і по дату звернення позивача до суду, [PERSON] кредитні кошти не отримувала, а лише здійснювала погашення заборгованості, востаннє відповідач внесла кошти для погашення кредитного зобов'язання 10.04.2015, розмір тіла кредиту становив 6799,64 грн. Обставини, щодо зняття та погашення кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий стороною позивача, і стороною відповідача «Розрахунок заборгованості» в цій частині не оспорюється. Суд не приймає доводами позивача про те, що [PERSON] підписала «Умови та Правила користування надання банківських послуг», чим дала згоду на одностороннє підняття банком фіксованої процентної ставки. У справі № 6-2320цс16 Верховним Судом України висловлений правовий висновок про те, що кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 105 5ЦК України). Якщо сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір, то зазначені Умови і тарифи повинні містити підпис позичальника, про ознайомлення з ними. Позивачем по справі до суду надано «Умови та правила надання банківських послуг», які не містять підпису відповідача, а тому, вказаний доказ не може являтися достовірним з наведеної вище причини. З часу укладення між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», останнім неодноразово вносилися зміни до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується наданим позивачем «Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відсутність підпису [PERSON] на вказаному витягу свідчить про те, що такий документ для [PERSON] не надавався для ознайомлення. Крім того, у наданому позивачем витягу з тарифів містяться посилання про підняття процентної ставки 01.09.2014 та 01.04.2015, що свідчить про те, що даний документ складався після укладення кредитного договору між сторонами по справі. Тому, звертаючись до правової позиції Верховного суду України від 11.03.2015 по справі №6-16цс-15, надані суду в якості доказів Умови та Правила надання банківських послуг, а також Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт, не можуть бути належним, допустимим та достовірним обґрунтуванням розміру нарахованої заборгованості, за відсутності підпису [PERSON], оскільки, достовірно не можна стверджувати про те, що саме ці Умови та Витяг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Банком не доведено та не надано суду доказів про те, що відповідач, підписувала зміни до умов кредитування, чи будь-яким іншим способом були проінформована про збільшення процентної ставки. Тому, одностороннє підвищення процентної ставки за кредитором з 27,6% до 32,4% - 01.09.2014 та до 42,0% на рік з 01.04.2015 не відповідає вимогам ч.3 ст.1056\~ЦК України\~- збільшення фіксованої процентної ставки, яка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Аналізуючи наданий банком розрахунок заборгованості, суд вважає, що даний доказ не може бути достовірним з наведених вище причин щодо правильності нарахування заборгованості за підвищеною процентною ставкою, а також і з наступної причини. Станом на 24.04.2014 розмір тіла кредиту становив 6979,50 грн. З вказаної дати і по час звернення відповідача до суду [PERSON] кредитні кошти не отримувала. Однак аналізуючи колонку №3 - сальдо поточної заборгованості, вбачається, що банк в односторонньому порядку, після 10.04.2015 - останнього погашення заборгованості, тіло кредиту становило 6799,64 грн, збільшував та зменшував тіло кредиту і на час звернення до суду «Сальдо поточної заборгованості» становить 6899,64 грн. Суд вважає порушенням норм цивільного права, таку форму нарахування заборгованості, оскільки, в разі не погашення та не знаття кредитних коштів тіло кредиту є незмінним до його повного погашення. В той же час, повертаючись до згаданих вище правових позицій ВСУ, не можна погодитися з тим, що [PERSON] надала право банку здійснювати овердрафт. Доказів підписання [PERSON] таких умов - не надано. Однак, про застосування овердрафту свідчить колонка №5 «Сальдо простроченої заборгованості за кредитом». З колонок №3 та N95 «Розрахунку заборгованості», вбачається, що банк до тіла кредиту додавав залишок простроченої заборгованості, і на утворену загальну суму нараховував проценти, що не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства щодо нарахування процентів за користування кредитом. З наведених вище підстав розрахунок заборгованості за користування кредитними коштами, вцілому, не можна вважати належним доказом, який би достовірно відображав розмір заборгованості по тілу кредиту та нарахування процентів за користування кредитними коштами, згідно Тарифів, котрі діяли на час підписання кредитного договору. Посилання позивача про наявність інформації на сайті банку про збільшення процентної ставки, не є свідченням прийняття [PERSON] таких умов, оскільки, останньою здійснювалося лише погашення заборгованості, однак не відбувалося зняття кредитних коштів. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг - пункт 1.1.6.2.2, вказує на необхідність підписання необхідних документів у відділеннях банку. Доданий до позовної заяви Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не місить підпису [PERSON]В, а тому, не може являтися належним доказом та доводити ту обставину, що саме з такими Тарифами була ознайомлена [PERSON] на час укладення кредитного договору. Крім того, даний документ містить посилання на дати 01.09.2014 та 01.04.2015 - дати збільшення процентної ставки, що свідчить про пізнішу дату видання даного документу. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом - як зазначалося вище, банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки, а тому розмір заборгованості за користування кредитом, суд вважає, слід обраховувати від тіла кредиту, яке існувало на час останнього погашення заборгованості 10.04.2015 - 6799,64 грн і до часу звернення до суду - 03.01.2018, що складає 963 дні, за процентної ставкою 27,60% на рік, із застосування формули (А1*0,276*А2)/360 днів =Х, де А1 - це тіло кредиту, А2- кількість днів прострочення, 0,276 - розмір процентної ставки. Розмір заборгованості по процентах за користування кредитом становить (6799,64*0,276*963)/360 = 5020,17 грн. Банк до суду не звертався протягом двох з половиною років, періодично піднімав процентну ставку та здійснював нарахування за збільшеною процентною ставкою. Розмір заборгованості по процентах в 14 разів перевищує тіло кредиту, що суперечить засадам розумності і справедливості. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року суд дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Позовні вимоги\~ПАТ КБ\~«Приватбанк» про\~стягнення з\~[PERSON]\~пені не\~підлягають до\~задоволення,\~оскільки,\~являються одним\~із видів\~юридичної відповідальності\~за одне\~і те\~саме порушення.\~Обгрунтуванням такої\~позиції,\~є правовий\~висновок від\~21.10.2015\~висловлений ВСУ\~України,\~за наслідками\~розгляду цивільної\~справи № 6-2003цс15 - відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Про необхідність застосування ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~за ініціативою суду у випадках, коли неустойка (штраф) значно перевищує розмір збитків, зазначалось судом касаційної інстанції в ухвалах ВСС України від 29.01.2014 № 6-45806св13 (н/п 22ц/790/6217/13), від 15.10.2014 по справі № 6-21626св14 (н/п 22ц/790/2524/14), від 29.10.2014 по справі № 6-6087св14 (н/п 22ц/790/285/14), від 25.03.2015 по справі № 6-869св15 (н/п 22ц/790/7266/14). При цьому, необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки (штрафу), не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки, законодавчого обмеження по такому зменшенню - не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Тому, вирішуючи питання щодо стягнення штрафу у розмірі 5811,09 грн., суд приходить до висновку щодо зменшення даної суми у відповідності до вищевказаної судової практики до суми у 500 грн. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1762 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved