Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба" Веселівського району Запорізької області про стягнення заборгованості за оренду земельної ділянки, мотивуючи такі вимоги тим, що в 2008 році уклала з відповідачем договір оренди належної їй земельної ділянки. В порушення умов укладеного договору щодо строків внесення орендної плати, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою в 2012 - 2013 роках, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 4346 гривень 36 копійок, з яких - 1159 гривень 40 копійок, заборгованість з орендної плати за 2012 рік, 2484 гривні - за 2013рік, та 702 гривні 96 копійок- пеня за несвоєчасну сплату орендної плати, нарахування якої передбачено п.14 укладеного договору оренди. В добровільному порядку відповідач не сплатив вказану заборгованість, тому позивач звернулася до суду. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі в зв'язку з віддаленим місцем проживання, прохала позовні вимоги задовольнити по мотивам викладеним в позові, стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за 2012-2013 роки у розмірі 4346 гривень 36 копійок, з яких - 1159 гривень 40 копійок, заборгованість з орендної плати за 2012 рік, 2484 гривні - за 2013 рік та 702 гривні 96 копійок пеня за несвоєчасну сплату орендної плати, понесенні судові витрати. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує про винесення рішення в попередньому судовому засіданні. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що у 2008 році між [PERSON] та СТОВ "Дружба" Веселівського району Запорізької області було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до п. 8 договору оренди земельну ділянку передано в оренду на 5 (п'ять) років (а.с. 5). Відповідно до п. 9 договору оренди орендар за користування земельною ділянкою взяв на себе зобов'язання сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки щороку. Періодичність внесення орендної плати відповідно до п. 11 здійснюється щороку у грошовій формі в строк до 10 грудня (а.с.5). Нарахування пені передбачено п.14 укладеного договору оренди у разі невнесення орендної плати у строки визначення договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с.5) Розмір заборгованості підтверджується відповідною довідкою, наданою відповідачем та сторонами не оспорюється. Відповідно розрахунку пені, наданого відповідачем, така сума складає 702 гривні 96 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ст. 21 зазначеного Закону розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Слід також врахувати, що орендну плату, котра підлягає виплаті по договору, слід розглядати та розцінювати як одну з структурних одиниць права власності особи. Вказане, зокрема, закріплено статтею 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17 липня 1997 року ратифікована Україною і стала частиною національного законодавства, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Визначаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності, оскільки право розпоряджатися своїм майном - загальний та правовий аспект права власності (Marckx v Belgium of 13 June 1979, Series A, No. 31). Враховуючи викладене, є підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 243 гривні 60 копійок судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved