Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання в порядку спадкування права власності на частку земельної ділянки посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщини на 23/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0627 га, що розміщена за цією ж адресою. Спадкування права власності на житловий будинок відбулося на підставі заповіту. Щодо земельної ділянки заповіт відсутній. Постановою нотаріуса позивачу відмовленому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку через невизначеність часток співвласників. Згідно свідоцтва про право власності від 01.12.2013 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за : [PERSON] , [PERSON] та позивачем, частки співвласників не визначені. Просив визначити частки співвласників земельної ділянки по 1/3 частині та визнати за ним право власності на 57/100 частини даної земельної ділянки. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 року відкрито загальне провадження по справі. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити . Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, у день судового розгляду подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Щодо заявлених позовних вимог, просив справедливо здійснити розподіл часток земельної ділянки. Треті особи приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Яровий Олександр Борисович, представник Полтавської міської ради в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 3 від 12 січня 1999 року «Про зміну ідеальних часток між співвласниками» оформлено право особистої власності на домоволодіння по [ADDRESS] на співвласників в таких розмірах: [PERSON] - 23/50; [PERSON] - 21/50; [PERSON] - 3/25. Відповідно до свідоцтв про переміну прізвища, імені, по батькові від 22 грудня 1998 року, 01 січня 2004 року [PERSON] перемінила прізвище та ім`я на [PERSON] . 07 жовтня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності від 01 грудня 2013 року, земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5310136400:14:006:0150 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частки співвласників не визначені. 22 лютого 2016 року [PERSON] склала заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Яровим О.Б., яким заповідала належну їй 23/50 частини житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , 4/50 частки - [PERSON] , 19/50 часток - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 січня 2021 року ,яке видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Яровим О.Б., [PERSON] отримав у спадщину 4/50 частини житлового будинку , що розташований за адресою [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в установленому порядку. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 січня 2021 року приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Ярового О.Б., позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 23/100 частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,0627 з кадастровим номером 5310136400:14:006:0150, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з неможливістю визначити дійсний склад спадкового майна, належного померлій, [PERSON] . Відповідно до статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом. Приймаючи до уваги цільове призначення земельної ділянки, право власності , що зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , тому частки співвласників у праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 01 грудня 2013 року, на земельну ділянку , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 5310136400:14:006:0150 судом визначаються: [PERSON] - 21/50 частина [PERSON] - 23/50 частини, [PERSON] - 3/25 частини. У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст.1268, статей 1296-1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені та право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. За змістом статей 377 ЦК України та статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відтак до позивача як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] на 4/50 частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] перейшла частина земельної ділянки, яка належала померлій і на якій розміщено частина будинковолодіння та частина земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування, що пропорційна частці у будинковолодінні, тобто 4/50 частини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до пунктів 33,34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Що стосується позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 57/100 частини спірної земельної ділянки, то ні в судовому засіданні, ні з позовної заяви не вбачається з яких розрахунків виходив позивач посилаючись на таку частину, а тому позовній вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial