Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Дніпроагроальянс» про стягнення заборгованості по орендній платі, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, йому [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка к/н 1224855300:01:003:0125, площею 8,21 га з цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва, а також земельна ділянка к/н 1224855300:01:003:0204, площею 7, 58 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06.11.2017 р. він уклав договір оренди земельної ділянки з відповідачем ТОВ «Дніпроагроальянс», передавши в орендне користування останньому земельну ділянку площею 4.105 га, к/н 1224855300:01:003:0125, яка належить йому на праві власності. У відповідності до умов укладеного між ними договору, земельна ділянка передається в оренду з метою сільськогосподарського використання, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.3.1. Договору, даний договір було укладено терміном на 7 років. За умовами п.4.1. Договору, за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 11173,92 грн. При цьому орендна плата сплачується один раз на рік не пізніше 20 числа останнього місяця календарного року, за який вноситься орендна плата за місцезнаходженням Орендодавця. Згідно з умовами договору, відповідно до п.4.8, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п.9.1 Орендодавець має право вимагати від Орендаря, зокрема, своєчасної виплати орендної плати. При цьому, відповідно до п.9.4 Договору, Орендар зобов`язаний у відповідності з п.3.1. та 3.2. цього договору своєчасно сплачувати орендну плату. Також 06.12.2017р. він уклав договір оренди земельної ділянки з відповідачем ТОВ «Дніпроагроальянс», передавши в орендне користування останньому земельну ділянку площею 3,79 га, к/н 1224855300:01:003:0204, що належить йому на праві власності. У відповідності до умов укладеного між нами договору, земельна ділянка передається в оренду з метою сільськогосподарського використання, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.3.1. Договору, даний договір було укладено терміном на 7 років. За умовами п.4.1. Договору, за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 11173,2 грн. При цьому орендна плата сплачується один раз на рік не пізніше 20 числа останнього місяця календарного року, за який вноситься орендна плата за місцезнаходженням Орендодавця. Згідно з умовами договору, відповідно до п.4.8, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п.9.1 Орендодавець має право вимагати від Орендаря, зокрема, своєчасної виплати орендної плати. При цьому, відповідно до п.9.4 Договору, Орендар зобов`язаний у відповідності з п.3.1. та 3.2. цього договору своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідач свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати орендної плати не дотримується, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати орендних платежів. Так, він отримав від відповідача загалом по вище вказаним договорам 01.03.2019р. грошову суму у розмірі 17990, 00 грн. Тобто на цей час за відповідачем існує заборгованість у розмірі 26504, 24 грн. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.629 ЦК України, договором є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За умовами укладених між позивачем та відповідачем договорами оренди, як було зазначено вище, встановлене право позивача на стягнення з відповідача пені у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення (п.4.8 Договору). Вважає, що з відповідача окрім суми заборгованості за орендними платежами повинна бути стягнута пеня, яка розрахована наступним чином. Так, за обома договорами оренди орендна плата за 2018 рік становить 11173,92 + 11173,2 = 22347,12 грн., дана сума повинна була бути сплаченою не пізніше 20 грудня 2018 року. Відповідач частково розрахувався 01.03.2019 р., сплативши 17990,0 грн., чим зменшив свою заборгованість за 2018 рік до суми 4157,12 грн. При цьому за обома договорами оренди відповідач повинен був сплатити орендну плату за 2019 рік до 20 грудня 2019 року, чого ним зроблено не було, тому утворилася заборгованість у розмірі 22347,12 грн.Таким чином, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 301,74 грн. Як, зазначено у ч.2 ст.626 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, він має право вимагати від відповідача сплати 3% річних від простроченої суми орендної плати. Всього відповідач має сплатити на його користь суму 3% річних від простроченої суми орендної плати у розмірі 342,12 грн. Розмір інфляційних нарахувань розрахований наступним чином. За обома укладеними договорами оренди, відповідач повинен був сплатити орендну плату у розмірі 22347,12 грн. в строк до 20.12.2018 р., чого ним зроблено не було, частково відповідач здійснив розрахунки на суму 17790,00 грн. лише 01.03.2019 р. З урахуванням часткового розрахунку відповідача за 2018 рік у розмірі 17990,00 грн., у відповідача за період до 10.02.2020р. продовжує враховуватися заборгованість у розмірі 4157,12 грн., яка повинна була сплачена ще за 2018 рік і не сплачена і на цей час. Таким чином, відповідач повинен сплатити на його користь інфляційні нарахування загалом у розмірі 441,78 грн. Відповідно, він просить стягнути з відповідача суму заборгованості з орендної плати у розмірі 26504,24 грн., а також пеню у розмірі 301,74 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 342,12 грн., та інфляційні нарахування у розмірі 441,78 грн., що загалом складає 27589,88 грн. Крім того, вважає, що протиправні дії відповідача, які виразилися у несплаті орендної плати всупереч умовам договорів оренди землі призвели до того, що він був позбавлений можливості отримати вчасно грошові кошти на які міг розраховувати по праву. В результаті він був вимушений позичати грошові кошти у родичів та знайомих, оскільки не міг використовувати заборговані з вини відповідача грошові кошти на власні потреби та потреби своєї родини. Так, його стан здоров`я потребував лікування у зв`язку із хворобою хребта. Для цього йому були потрібні ліки, на купівлю яких необхідні були значні кошти - декілька тисяч гривень. Через протиправну поведінку відповідача, він був вимушений принижуватися та позичати кошти на лікування. Заборгованість, яка утворилася зі сторони відповідача є великими коштами для нього, як мешканця сільської місцевості, де дуже важко знайти роботу з достойною платнею, саме тому кошти, які я отримую від орендної плати є значною частиною його бюджету. Існуюча заборгованість ставить його у скрутне матеріальне становище, примушує економити на власному лікуванні, одежі та взутті, тим самим завдаючи йому моральних страждання. Розмір моральної шкоди, яка була завдана йому відповідачем оцінює у суму 55000 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так витрати пов`язані з одержанням правової допомоги адвоката, становлять 10000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень 00 коп.), що підтверджується договором про надання правової допомоги від 21.01.2020р. та відповідною квитанцією №4Н9Х-МК93-Р68В від 21.01.2020 р. Орієнтовний розрахунок витрат, які ним понесені та які він планує понести у зв`язку із розглядом даної справи, на цей час складає сума судового збору у розмірі 840,8 грн., витрати пов`язані з отриманням правничої правової допомоги у розмірі 10000,00 грн., з плата судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20грн.. З метою досудового врегулювання спору, ним вживалися відповідні заходи. Так, він звернувся до відповідача з претензією, яка була ним направлена 25.01.2019 р. в якій просив погасити існуючу заборгованість, однак, дана претензія була проігнорована з боку відповідача та відповіді він не отримував. У зв`язку з вищенаведеним просить стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс» (ЄДРПОУ 34590337) на його користь заборгованість по виплаті орендної плати у розмірі 26504,24 грн, пеню 301,74 грн, три проценти річних 342,12 грн, інфляційні нарахування 441,78 грн., загалом 27589,88 грн. Стягнути на його користь з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс» (ЄДРПОУ 34590337) відшкодування моральної шкоди у розмірі 55000 грн. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс» (ЄДРПОУ 34590337) на його користь вартість послуг професійної правничої допомоги в розмірі 10000.00 гривень. Судові витрати по справі прошу покласти на відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроагроальянс». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представником відповідача [PERSON] 03.06.2020 року було надано відзив на позовну заяву в якому просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Представником позивача [PERSON] 23.07.2020 року надано відповідь на відзив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі, також надав письмові додаткові пояснення, які підтримав під час судового розгляду. Представник відповідача заперечував проти стягнення орендної плати та пені в сумі 27589,88 грн.на тих підставах, що: Згідно пункту 4.1. зазначених договорів за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату в грошовій формі , що становить 11173,92 грн. Згідно пункту 4.4. договорів земельний податок за орендовану земельну ділянку сплачує Орендар, у терміни встановлені діючим законодавством України. Орендар є податковим агентом по сплаті за Орендодавця податку з доходів фізичних осіб, при виплаті орендної плати за цим договором. Тобто сума орендної плати зазначена у п.4.1. договорів з урахуванням ПДФО-18% та ВЗ- 1,5 % згідно законодавства України. Відповідно розмір орендної плати до виплати на руки за кожним договором оренди складає: 11173,92грн. - ПДФО-2011,31грн. - ВЗ-167,61грн. = 8995,00 грн. За двома договорами розмір орендної плати до виплати «на руки» складає: 8995,00грн. х 2 = 17990,00 грн. За 2018 рік позивачу сплачена орендна плата за двома договорами оренди в розмірі 17990,00 грн., ці обставини зазначені в позовній заяві, тобто в повному обсязі згідно умов договору, а твердження Позивача про існування заборгованості з орендної плати за 2018 рік в розмірі 4157,12 грн. а також суми нарахування пені 29,1 грн., 3% річних - 117,64грн., інфляційних нарахувань - 104,34 грн. не відповідає дійсності. Орендна плата за 2019 рік позивачу не виплачена тому у відповідача існує заборгованість по виплаті орендної плати за двома договорами в розмірі 17990,00 грн. В позовній заяві позивачем вказані нарахування пені, 3% річних та інфляційні витрати із суми заборгованості 22347, 00 грн. , що також не відповідає дійсності і з цим відповідач не може погодитись. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позовна заява не містить підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Представник відповідача зазначив, що стаття 1167 ЦК України на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини з приводу оренди земельної ділянки регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про оренду землі», ЗК України. Ці норми не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання щодо оплати орендної плати. Також, представник відповідача просив відмовити в частині позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки ці витрати не підтверджені належними і допустимими доказами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка к/н 1224855300:01:003:0125, площею 8,21 га з цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва, а також земельна ділянка к/н 1224855300:01:003:0204, площею 7,58 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06.11.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Дніпроагроальянс» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,105 га, к/н 1224855300:01 ДОЗ:0125 ( а.с.9-12). Також 06.12.2017 між [PERSON] та ТОВ «Дніпроагроальянс» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,79 га, к/н 1224855300:01:003:0204 ( а.с.13-16). У відповідності до умов укладеного між сторонами договору, земельна ділянка передається в оренду з метою сільськогосподарського використання, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.3.1. договору оренди земельної ділянки, договір було укладено терміном на 7 років. За умовами п.4.1. договору оренди земельної ділянки, за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 11173,92 грн. Орендна плата сплачується один раз на рік не пізніше 20 числа місяця останнього календарного року, за який вноситься орендна плата за місцезнаходженням Орендодавця. Відповідно до п.4.8, договору оренди земельної ділянки, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п.9.1 договору оренди земельної ділянки, Орендодавець має право вимагати від Орендаря, зокрема, своєчасної виплати орендної плати. При цьому, відповідно до п.9.4 договору оренди земельної ділянки, Орендар зобов`язаний у відповідності з п.3.1. та 3.2. цього договору своєчасно сплачувати орендну плату. Умови вказаних договорів є аналогічними. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 24.01.2019 року звертався до ТОВ « Дніпроагроальянс» з претензією про виплату йому орендної плати, згідно договору оренди землі від 06.12.2017 року, даний лист направлявся адресату засобами поштового зв`язку (а.с.17). Згідно ч. 1 ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до положень ст. 1 Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст.409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати. У відповідності до ст.ст.21-23 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю ) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється як правило у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно до ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно з частинами 2 та 3 ст.632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В цьому контексті суд враховує висновки Верховного Суду України, що містяться в аналізі практики застосування ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Суд, проаналізувавши та дослідивши у своїй сукупності матеріалів справи вважає, що відповідачем ТОВ «Дніпроагроальянс» позивачу [PERSON] не була виплачена орендна плата в повному обсязі. За обома договорами оренди орендна плата за 2018 рік становить 11173,92 + 11173,2 = 22347,12 грн. Дана сума повинна була бути сплаченою не пізніше 20 грудня 2018 року. Відповідач частково розрахувався 01.03.2019 р., сплативши 17990,0 грн., чим зменшив свою заборгованість за 2018 рік до суми 4157,12 грн. При цьому за обома договорами оренди відповідач повинен був сплатити орендну плату за 2019 рік до 20 грудня 2019 року, чого ним зроблено не було, тому утворилася заборгованість у розмірі 22347,12 грн. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з орендної плати за землю . Відповідно до п.4.8, договору оренди земельної ділянки, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Крім того, відповідно до ч.2 с. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція була висловлена Верховний Судом України у постанові від 01.10.2014 року у справі № 113цс-14. Таким чином суд вважає, що підлягає стягненню із ТОВ «Дніпроагроальянс» на користь [PERSON] , пеня у розмірі 301,74 грн, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 342,12 грн, та інфляційні нарахування у розмірі 441,78 грн., що загалом складає 27589,88 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з цієї норми, стягнення моральної шкоди за договірним зобов`язанням можливе у випадку, якщо умовами договору таке стягнення передбачене. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Суд зазначає, що ні положеннями Закону України «Про оренду землі», ні положеннями діючого між сторонами договору оренди землі не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання або неналежне виконання умов договору. Щодо стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України, передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи, вбачається, що 21.01.2020 року між адвокатом Омелян О.О. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до квитанції №4Н9Х-24ХС-МК93-Р68В від 21.01.2020 року, позивачем було сплачено 10000 грн. за надання правової допомоги адвокатом Омелян О.О. , в квитанції зазначена підстава оплати- договір від 16.01.2020 р. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача адвокат Омелян О.О. подав суду оригінал квитанції №4Н9Х-24ХС-МК93-Р68В від 21.01.2020 року, та акт приймання-передачі виконаних робіт від 23.07.2020 року. Аналізуючи надані позивачем та представником позивача до суду докази, підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що в матеріалах справи є договір який укладався між адвокатом Омелян О.О. та [PERSON] про надання правової допомоги, який датований 21.01.2020 року, та квитанція №4Н9Х-24ХС-МК93-Р68В від 21.01.2020 року, в якій зазначено, що договір правової допомоги укладений від 16.01.2020 року, тобто не співпадає дата укладання договору. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу, оскільки оплата позивачем була здійснена за договором від 16.01.2020 року. Докази оплати правничої допомоги [PERSON] правничої допомоги адвоката Омелян О.О. за договором від 21.01.2020 року - суду не надані. Таким чином, відсутні підстави для відшкодування таких витрат відсутні. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1681,60 гривень, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,40 гривень, в частин задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі .

Outcome: partial