Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

19 травня 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовною заявою в якій зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 2,8615 га, що розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, право власності на яку посвідчено Державним актом серії ЯБ № 7902255. 07.08.2009 року вона уклала договір оренди землі з ТОВ « ФК ЛТД» строком на 5 років. [PERSON] стало відомо, що ТОВ «ФК ЛТД» самостійно без її згоди внесло зміни та доповнення до договору оренди землі, яким було продовжено строк оренди земельної ділянки строком до 15 років. Вказуючи, що вона не надавала згоди на внесення будь-яких змін та доповнень до договору оренди землі та не підписувала договору про внесення змін та доповнень, позивач просить суд визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року до договору оренди землі від 07.08.2009 року, який укладено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД», який зареєстрований 28.12.2012 року відділом Держкомзему у Володарському районі та 28.07.2014 року реєстраційною службою Володарського РУЮ Київської області і скасувати його державну реєстрацію. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій вказала, що про сить суд розглядати справу без її участі на підставі наявних матеріалів справи. Представник відповідача ТОВ «ФК ЛТД» подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив суд розглядати справу без його участі. Представник відділу Держземагенства у Володарському районі Київської області подав до суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просив розглядати справу без його участі. Представник реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції Київської області направив до суду клопотання, про розгляд справи у його відсутність та вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з розяснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,8615 га, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області. Право власності позивача на названу земельну ділянку посвідчено Державним актом серії ЯБ № 7902255 (а.с.5). 07.08.2009 року [PERSON] уклала договір оренди землі з ТОВ «ФК ЛТД» строком на 5 років (а.с.6). В судовому засіданні було оглянуто та досліджено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 07.08.2009 року, який укладений 15.11.2012 року, в якому зазначено, що вказаним договором вносяться зміни та доповнення до договору оренди землі укладеному 07.08.2009 року. Позивач у своїй позовній заяві та його представник вказали, що [PERSON] не підписувала договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі та не надавала своєї згоди про внесення змін до договору оренди землі. Підпис на зазначеному вище договорі не належить позивачу та за клопотанням представника позивача ухвалою Володарського районного суду Київської області від 08.06.2015 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 22.09.2015 року до суду надійшов висновок експерта, в якому зазначено, що підпис у оригіналі договору про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року до договору оренди землі від 07.08.2009 року, виконаний не [PERSON] (а.с.57). Вирішуючи спір суд враховує, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Передусім статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України. Так ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.13 вказаного закону України договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст.16 укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Ст. 17 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Згідно ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зазначає , що зміна умов договору оренди здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити зазначеному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи вищевикладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які досліджені в судовому засіданні, право власності [PERSON] на земельну ділянку підлягає захисту, оскільки договір про внесення змін та доповнень до договір оренди землі не можливо вважати вчиненим, оскільки, позивач не проявила своєї волі та не підписувала зазначений договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі тобто була відсутня її воля та бажання на вчинення вказаного правочину. З огляду на зазначене, суд визнає недійсним договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі з підстав, які були зазначені позивачем та знайшли своє підтвердження в суді і скасовує державну реєстрацію названого договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі. Визнання представником відповідача ТОВ «ФК ЛТД» предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги вище викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. За правилами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати 243,60 грн. сплаченого судового збору та 2,402 гривні 40 копійок за проведення експертного дослідження.

Outcome: approved