Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ПП агропромислове приватне підприємство «МИР» зазначає, що 25 липня 2011 року відповідач [PERSON], діючи від імені позивача, не маючи на те повноважень уклав з відповідачем [PERSON] договір № 02 про виконання робіт по збиранню врожаю сільськогосподарських культур, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по збиранню врожаю сільськогосподарських культур. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконавцю роботи відповідно до умов даного договору. Відповідно до розділу 6 статуту АПП "МИР" (в редакції яка діяла на момент укладання договору) єдиною особою, яка має право без довіреності діяти від імені підприємства є його власник, і власником відповідно до пункту 1.2. Статуту є [PERSON]. Про це ж зазначається в розділі 6 Статуту. Інші особи діють від імені підприємства на підставі довіреності. Отже, договір підписав технічний директор АПП "МИР" [PERSON], який не мав на це повноважень. Відповідно до зазначених документів технічний директор має право підпису від імені підприємства на підставі довіреності наступних документів: акти прийому-передачі товарів робіт послуг, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, шляхових листів без права підпису правочинів та платіжних доручень. В даному випадку технічний директор АПП "МИР" перевищив свої повноваження при підписанні договору, що є підставою недійсності договору №02 про виконання робіт по збиранню урожаю сільськогосподарських культур від 25 липня 2011 року. За таких умов представник позивача просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір № 02 про виконання робіт по збиранню врожаю сільськогосподарських культур, вчинений між Приватним підприємством агропромислове приватне підприємство "МИР" та [PERSON] 25 липня 2011 року; солідарно стягнути з відповідачів 1609,5 гривень збитків (відшкодування судового збору по справі № 5019/1499/12); судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що [PERSON] у вересні 2012 року звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з позивача 58 087,6 гривень, з них 37 521 гривня - вартість робіт по збиранню урожаю сільськогосподарських культур, 5 679,1 гривень - пеня та 14 896,5 гривень - 40% річних згідно умов Договору. Відповідачі провели переговори, за результатами яких домовилися що АПП "МИР" зобов'язалося заплатити за виконані роботи, а [PERSON] відмовляється в позовних вимог в частині стягнення пені та 40% річних, так як АПП "МИР" не погоджувало строки виконання робіт та розмір відсотків відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України. По судовому рішенню Господарського суду Рівненської області по справі № 5019/1499/12 позивачем було сплачено відповідачеві 39 130,5 гривень, у тому числі 1609,5 гривень відшкодування судового збору, що підтверджується банківськими виписками [PERSON] Однак [PERSON] скориставшись тим, що з березня 2013 року в АПП "МИР" змінився власник та директор, повторно звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 29 257,55 гривень пені та 40% річних по договору № 02 про виконання робіт по збиранню врожаю сільськогосподарських культур від 25 липня 2011 року, в тому числі і за період після відмови від стягнення зазначених коштів у Господарському суді Рівненської області. Рішенням суду такі вимоги були задоволені. Як зазначав представник підприємства, укладений договір слід визнати недійсним. Позивач не просить суд застосувати реституцію з тих міркувань, що роботи по договору № 02 про виконання робіт по збиранню врожаю сільськогосподарських культур від 25 липня 2011 року були виконані відповідачем [PERSON] та оплачені позивачем ПП АПП «МИР». Частина 2 статті 232 Цивільного кодексу України визначає, що довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Зважаючи на наведене просить задовольнити заявлений позов. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, згідно до якої він просить справу розглядати без його участі, позов визнає. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив суду, що з ним був укладений договір саме на прохання [PERSON] Відповідач не перевіряв повноваження сторони договору. Роботи були виконані, але через несвоєчасність оплати відповідач змушений був звертатися до суду. Згідно до судових рішень на його користь були стягнуті грошові кошти. Вважає заявлений позов безпідставним. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 25 липня 2011 року відповідач [PERSON], діючи від імені позивача, уклав з відповідачем [PERSON] договір № 02 про виконання робіт по збиранню врожаю сільськогосподарських культур. Відповідно до розділу 6 статуту АПП "МИР" (в редакції яка діяла на момент укладання договору) єдиною особою, яка має право без довіреності діяти від імені підприємства є його власник. Власником, відповідно до пункту 1.2. статуту є [PERSON]. Також розділ 6 статуту визначає, що директором АПП "МИР" може бути лише його власник. Технічний директор (який уклав правочин) має право підпису від імені підприємства на підставі довіреності наступних документів: акти прийому-передачі товарів робіт послуг, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, шляхових листів без права підпису правочинів та платіжних доручень. Представник позивача зазначає що саме з цих підстав, а також зважаючи на зловмисну домовленість між відповідачами слід визнати даний правочин недійсним. Проте суд вважає, що в ході розгляду справи не були встановлені підстави для визнання недійсним даного правочину. Так, наявні у справі рішення господарських судів свідчать про те, що між сторонами існував спір про стягнення заборгованості та відсотків річних за договором про виконання робіт по збиранню урожаю сільськогосподарських культур від 25 липня 2011 року. Вказані рішення (зокрема рішення господарського суду Рівненської області від 13 листопада 2012 року у справі №5019/1499/12 ) підтверджують наступні обставини: · умови Договору про виконання робіт по збиранню врожаю сільськогосподарських культур від 25 липня 2011 року були виконані ФОП [PERSON] - роботи по збиранню врожаю на суму 37521 грн. були проведені, що підтверджує акт приймання виконаних робіт від 09 вересня 2011 року; · ПП АПП "Мир" схвалив умови вказаного правочину, прийняв вказані роботи від ФОП [PERSON], тому правочин є чинним для сторін з моменту його укладання (стор. 5 рішення). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зважаючи на те, що господарськими судами було вже надано правову оцінку вказаному правочину, визнано, що цей правочин має юридичну силу для сторін, тому відсутні будь-які підстави для визнання цього правочину недійсним. Позивач не заперечує факту виконання робіт за договором та визнає, що наявний у матеріалах справи акт приймання виконаних робіт від 09 вересня 2011 року дійсно підтверджує факт виконання робіт по збору врожаю. Вказаний акт містить посилання на Договір про виконання робіт по збиранню урожаю сільськогосподарських культур від 25 липня 2011 року, як на правову підставу складання цього акту. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Також згідно узагальнення Верховного Суду України "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 24.11.2008 р. зазначено, що словосполучення "зловмисна домовленість", що використовується в статті 232 ЦК України, судді трактують як навмисні дії представника, тобто він усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання. Іншими словами, необхідна наявність навмисної змови представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення внаслідок цього несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої змови яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи він був укладений з метою завдати збитків довірителю. Аналіз справ зазначеної категорії свідчить про те, що в деяких випадках суди не в достатній мірі розуміють, що для задоволення позовних вимог за ст. 232 ЦК необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Однак позивач так і не довів суду, в чому полягала зловмисна домовленість представника ПП АПП "Мир" (технічного директора [PERSON]) та відповідача [PERSON]; яких конкретно негативних наслідків бажали ці представника для ПП АПП "Мир"; та які саме власні (корисні) інтереси переслідував представник підприємства [PERSON] Покликання позивача на те, що сплата ПП АПП "Мир" відсотків річних є саме тими негативними наслідками, які настали для ПП АПП "Мир" не заслуговує на увагу. Адже сплата відсотків річних є наслідком прострочення оплати робіт за договором і наслідком тривалого невиконання судових рішень з боку ПП АПП "Мир", що підтверджується рішеннями господарських судів. Отже, сплата відсотків річних з боку ПП АПП "Мир" є наслідком прострочення зобов'язань уже безпосередньо самою юридичною особою, а не наслідком неправомірних дій її представників. Як вбачається з позовної заяви, позов було заявлено до відповідача - громадянина [PERSON] Однак, як слідує з наявного у справі Договору про виконання робіт по збиранню урожаю сільськогосподарських культур від 25 липня 2011 року, його сторонами є фізична особа-підприємець [PERSON] та ПП АПП "Мир". Отже, громадянин [PERSON] своїми діями не порушував і не міг порушити жодних прав позивача. За таких умов заявлений позов не підлягає до задоволення як безпідставно заявлений та недоведений. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed