Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Представник АТ КБ ПриватБанк звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №SAMDN50000046469550 від 27 лютого 2019 року в розмірі 36959,53 грн. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з метою отримання банківських послуг, відповідач [PERSON] звернулась до АТ КБ "Приватбанк" та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 22 червня 2011 року, у зв`язку з чим отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згідна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді. Проте відповідач не виконувала своєчасно свої зобов`язання за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. 27 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору №SAMDN50000046469550 від 27 лютого 2019 року, якою сторони погодили суму заборгованості, визначили строк та порядок виконання кредитного договору. Однак, у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 17 грудня 2020 року, утворилася заборгованість у розмірі 36959,53 грн, з яких: 47,87 грн. - заборгованість за кредитом; 777,06 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 36959,53 грн. - заборгованість за пенею. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте у позовній заяві вказав на можливість розгляду справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином двічі повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про її виклик (а.с.43,46) в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року (а.с.25). Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк», рішенням єдиного акціонера банку було змінено тип банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Банк став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (а.с.27-29). Як вбачається з матеріалів справи, 22 червня 2011 року відповідачем [PERSON] була підписана анкета-заява б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8). Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згідна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: www.privatbank.ua. Після її підписання відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте відповідач не виконувала своєчасно свої зобов`язання за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 36959,53 грн. З метою створення сприятливих умов для виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 22 червня 2011 року, сторони підписали додаткову угоду № SAMDN50000046469550 від 27 лютого 2019 року (далі додаткова угода) щодо погашення суми заборгованості, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в пункті 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в пункті 1.5.1 додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в пункті 1.3 додаткової угоди (а.с.9). За змістом пункту 1.6 додаткової угоди, ця угода відповідно до статті 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 додаткової угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені пунктом 1.2 додаткової угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена пунктом 1.4 угоди. Відповідно до п. 1.5.1, п. 1.5.2. додаткової угоди, перший внесок відповідач зобов`язана внести не пізніше 27 лютого 2019 року у розмірі 1258,26 грн. і в подальшому здійснювати щомісячні платежі у розмірі 1188,36 грн. до 25 числа місяця впродовж 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу становить 1188,37 грн. Пунктом 1.6.1 додаткової угоди визначено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-яких зобов`язань, передбачених пунктом 1.5.2. додаткової угоди та/чи будь-яких зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена пунктом 1.2, умова про зміну процентної ставки, передбачена пунктом 1.4 додаткової угоди не поширюється. Пунктом 1.7 додаткової угоди передбачено, що у разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктом 1.5.2. угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена пунктом 1.2, умова про зміну процентної ставки, передбачена пунктом 1.4 угоди не поширюється. Пунктом 1.10 додаткової угоди передбачено, що усі інші умови договору, які не суперечать цій угоді, залишаються незмінними. Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення, представник позивача посилався на те, що при укладанні кредитного договору, сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України і в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, тому станом на 17 грудня 2020 року, утворилась заборгованість, яка складається з: 36959,53 грн, з яких: 47,87 грн. - заборгованість за кредитом; 777,06 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 36134,60 грн. - заборгованість за пенею, про що свідчить розрахунок заборгованості № SAMDN50000046469550 від 27 лютого 2019 року (а.с.7). Крім того, до матеріалів справи долучено графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 6 місяців (а.с.10), а також виписки по рахункам (а.с.11, 12-18, 19-20). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитом та заборгованість за пенею. Однак, звертаючись з даним позовом до суду, позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували його вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пенею. Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в цій частині, розмір і порядок нарахування заборгованості за відсотками і пенею, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. У долученій позивачем анкеті-заяві, яка підписана відповідачем відсутні дані про строк дії її картки, розмір процентів за користування кредитом, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). При цьому матеріали справи не містять доказів, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В даному випадку до вказаних правовідносин також неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, підстав для відступу від якої суд не вбачає. Разом з тим, в матеріалах справи наявна підписана відповідачем додаткова угода до кредитного договору № SAMDN50000046469550 від 27 лютого 2019 року, пунктом 1.4 якої визначено, що відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%. При цьому, вказаний пункт не містить розшифрування (конкретизації) щодо встановленої процентної ставки, як такої, що сплачується за день, місяць чи рік. Крім того, додаткова угода до кредитного договору № SAMDN50000046469550 від 27 лютого 2019 року, була укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг № SAMDN50000046469550 22 червня 2011 року, а тому і предметом позову в цій справі є саме заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2011 року. Також, незважаючи на те, що додатковою угодою до кредитного договору № SAMDN50000046469550 від 27 лютого 2019 року, сторони узгодили відсоткову ставку в розмірі 0,01%, позивач не надав будь-якого первинного банківського документа, що б підтверджував наявність цієї заборгованості та розмір. Частиною першою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Між тим, наданий банком розрахунок заборгованості не є таким доказом, а тому не може беззаперечно свідчити про існування у позичальника заборгованості за вказаними складовими у визначеному розмірі за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за кредитним договором. Крім того, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, банк нараховував заборгованість за відсотками та пенею поза межами строку додаткової угоди, а саме після 25 серпня 2019 року. Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, однак у даних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Між тим, таких вимог заявлено не було. Тому вимоги банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Будь-якої інформації про видані боржнику кредитні картки із зазначенням терміну їхньої дії матеріали справи не містять. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів про обумовленість сторонами у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково та з стягнути з відповідача 47,87 грн. - заборгованості за кредитом та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 777,06 грн. та заборгованості за пенею в розмірі 36134,60 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. При подачі позову позивачем було сплачено 2270,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2,94 грн. (розмір заявлених вимог - 36959,53 грн., розмір вимог, що підлягають задоволенню - 47,87 грн., розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 2270,00 грн. (2270,00 грн х 47,87 грн : 36959,53 грн = 2,94 грн). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved