Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідачів, скасувати реєстрацію та стягнути судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.10.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є позивач) і [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір з фізичною особою № 014/3531/74/05404 (далі- кредитний договір) відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 54000,00 доларів США, зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до 10.10.2027 р. (включно), із сплатою 12 відсотків річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є позивач) і [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 014/3531/74/05404/1, предметом іпотеки є нерухоме майно: трьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності іпотекодавцю. Зобов'язання за договором систематично не виконуються, повернення належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання не здійснюється. Станом на 15.05.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 61530,41 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.05.2014 р. складає 717628 грн. 12 коп., з яких: 52458,21 дол. США, що по курсу НБУ станом на 15.05.2014 р. складає 611819,21 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 9072,20 дол. США, що по курсу НБУ станом на 15.05.2014 р. складає 105808,91 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю. Позовні вимоги, представник позивача зазначила, що підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з*явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомила. Представник третьої особи також надав суду прохання розглядати справу без участі їх представника, при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимога ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що 11.10.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (кредитор) і [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір відповідно до умов якого кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, надає позичальнику кредит в сумі 54000,00 доларів США, зі строком користування кредитними коштами (кредитом ) до 10.10.2027 р. (включно), із сплатою 12 відсотків річних (а.с. 11-13). У забезпечення викання зобов'язань за вищезазначеним договором між ВАТ «Ерсте Банк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 014/3531/74/05404/1 від 10.11.2007 р. , по якому предметом іпотеки є нерухоме майно: трьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності іпотекодавцю (а.с. 4-10). Відповідно до статуту ПАТ «ФІДОБАНК», затвердженого Рішенням Спільних Загальних зборів акціонерів від 14.12.2013 р. (Протокол № 69) ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Ерсте Банк» (а.с. 38-40). Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 527 ЦК України, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з вимог ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Вимогами ст. 11 Закону України "Про іпотеку", передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов"язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, майновий поручитель набуває право кредитора за основним зобов'язанням. Відтак, позивач набув право звернути стягнення на предмет іпотеки у зв"язку з невиконанням зобов'язань боржником за кредитним договором, тому вбачаються підстави для стягнення з відповідача заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ч.3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено визначення вартості та оцінка майна боржника. Відповідно до листа від 14.02.2012 р. ПАТ «Ерсте Банк» на адресу відповідача направлялась вимога про добровільне звільнення житлового приміщення всіма мешканцями. Проте, станом на сьогоднішній день відповідач не знялась з реєстрації . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що права позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути реалізовані, оскільки реєстрація відповідача перешкоджає реалізації їх прав розпорядження спірною квартирою, а відповідач в добровільному порядку не виселяється. Крім того, суд враховує, що п.2.1.5 договору іпотеки передбачено, що на предмет іпотеки не мають права власності (частково власності) або права користування діти (особи віком до 18 років). Таким чином, враховуючи обставини по справі суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню . Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. Витрати пов'язані з викликом відповідача до суду не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не зазначена сума таких витрат та не надано доказів на підтвердження того, що вони були понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial