Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Прокурор Кривоозерського району звернувся до суду в інтересах держави у особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Кривоозерської районної державної адміністрації(далі - Кривоозерська РДА), [PERSON]. На обґрунтування\~\~своїх вимог\~зазначив, що\~\~13 липня 2012 року між Кривоозерською РДА та [PERSON] укладено договір надання водного об'єкта загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди, загальною площею водного дзеркала 1,45 га, розташованого в межах території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, строком до 01 січня 2016 року. Вказаний водний об'єкт був переданий у фактичне користування орендарю згідно акту приймання-передачі від 13 липня 2012 року. Прокурор вказує, що при розпорядженні водним об'єктом загальнодержавного значення Кривоозерською РДА було перевищено свої повноваження, оскільки Кабінет Міністрів України не уповноважував місцеві державні адміністрації укладати відповідні договори. Так як Кривоозерська РДА- не мала повноважень на укладення з відповідачем [PERSON] вищевказаного договору, прокурор просить визнати договір №379 від 13 липня 2012 року надання водного об'єкта загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди, загальною площею водного дзеркала 1,45 га недійсним, витребувати від [PERSON] вищевказаний водний об'єкт та повернути його державі у особі Миколаївської обласної державної адміністрації. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Миколаївської ОДА в судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просив розглядати справу у його відсутність. Представник Кривоозерської РДА в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та врахувати, що до укладення спірного договору райдержадміністрацією проведено великий обсяг роботи, погодження щодо укладення договору в 2012 році РДА отримувала від Миколаївської ОДА, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області, Миколаївського обласного управління водних ресурсів, на момент укладення договору з [PERSON] Кривоозерська РДА мала відповідні повноваженняст.51 Водного кодексу, крім того просив врахувати, що даним договором не нанесені збитки державі. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що при укладенні спірного договору діяв як орендар відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач вказує, що ним землі водного фонду використовуються за цільовим призначенням, просить суд врахувати, що він своєчасно та в повній мірі сплачує орендну плату та ним на сьогоднішній день вкладено чималі кошти на належне облаштування водного об'єкта. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 липня 2012 року між Кривоозерською РДА (як орендодавцем) та [PERSON]О.(як орендарем) укладено договір №372, відповідно до якого орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування на умовах оренди водний об'єкт (загальною площею водного дзеркала 1,45 га) для риборозведення, розташований за межами населеного пункту, в межах території Мазурівської сільської ради. Спірний договір укладено терміном до 01 січня 2016 року. Вказаний водний об'єкт був переданий у фактичне користування орендарю згідно з актом передання-приймання-від 13 липня 2012 року(а.с.6-8). Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Відповідно до положень ст.3 Водного кодексу України\~усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки) штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; 2) підземні воді та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. Згідно положень ст.51 Водного кодексу України\~(в редакції, чинній на час укладення договору) у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення та ставки,\~\~\~\~що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Положення п.2 ст.14 Водного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору) визначали, що до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення. Таким чином, враховуючи положення ч.5 ст.51 Водного кодексу України\~(в редакції, чинній на час укладення договору), орендодавцями\~\~водних об'єктів загальнодержавного значення був Кабінет Міністрів України та місцеві\~державні адміністрації. Також положення ч.6 ст.51 Водного кодексу України\~(в редакції, чинній на час укладення договору)\~визначали, що розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до Водного Кодексу України\~та інших законів України. Згідно положень ч.3 ст.51 Водного кодексу України\~(в редакції, чинній на час укладення договору) встановлено, що водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними\~Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Проте, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували\~\~розподіл\~\~Кабінетом Міністрів України повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення\~\~в оренду в порядку ст.51 Водного кодексу України\~(в редакції, чинній на час укладення договору. Аналізуючи доводи прокурора про недійсність спірного договору як такого, що укладений з порушенням чинного законодавства, суд зазначає наступне. При вирішенні спору про визнання угоди недійсною, предметом доведення є наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків. Таким чином, суд повинен встановити відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203). Згідно до положень ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно враховувати, що згідно із статтями\~4,\~10\~та\~203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до\~Конституції України\~та\~ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених\~Конституцією України\~та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до\~Конституції України\~(статті\~1,\~8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Прокурор в ході судового розгляду не довів, яким чином було порушено інтереси Миколаївської обласної державної адміністрації\~укладенням спірного договору. Вирішуючи спір, суд враховує також положення ст.33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», згідно якої Миколаївська обласна державна адміністрація, в межах своїх повноважень, здійснює контроль за діяльністю районних державних адміністрацій. Голови районних державних адміністрацій регулярно інформують про свою діяльність голів обласних державних адміністрацій, щорічно та на вимогу звітують перед ними. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що працює інженером відділу водних ресурсів Вознесенського міжрайонного управління водного господарства. Свідок підтвердив, що в 2012 році Кривоозерська РДА при укладенні спірного договору всі питання вирішувала з Миколаївською ОДА. Крім того, орендарем [PERSON] був замовлений та виготовлений водогосподарський паспорт на ставок, представниками обласного водгоспу було погоджено Акт технічного стану водойми, крім того [PERSON] має дозвіл на спеціальне водокористування, яке видано управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської ОДА. Також судом встановлено, що спірний договір було укладено за погодженням з Миколаївським обласним управлінням водних ресурсів, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент укладення договору з [PERSON] Миколаївській обласній державній адміністрації було відомо про існування договору оренди водного об'єкту і вона мала можливість у разі виявлення невідповідності його законодавству чи невідповідність дій з боку Кривоозерської РДА скористатись своїм правом на недопущення укладання вищевказаного договору оренди водного об'єкту, але таких дій з боку облдержадміністрації вчинено не було. Суд також звертає увагу на те, що порушення державним органом процедури\~\~передачі земельної ділянки в оренду при відсутності порушень з боку відповідача та відсутності порушень прав третіх осіб не є підставою для визнання договору оренди недійсним, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції". За положеннями ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, враховуючи вищевикладене, прокурором не доведено яким чином спірний договір та дії відповідачів порушують права та інтереси держави, яка шкода спричинена державі в зв'язку з чим виникла необхідність звернення з позовом до суду з метою захисту інтересів держави. Навпаки, визнавши спірний договір недійсним, державний бюджет не буде отримувати доходи - орендну плату, до укладення нового договору оренди водного об'єкту. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами у справі за\~вимогами щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про\~недоведеність заявлених прокурором позовних вимог, що в свою чергу, виходячи з положень ст.212 ЦПК України, є самостійною підставою для відмови у\~їх задоволенні.

Outcome: dismissed