Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому з уточненням позовних вимог просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів 3637,77 грн. витрат на лікування та покращене харчування свого неповнолітнього сина, а також відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В позові посилається на те, що відповідач - неповнолітній [PERSON], перебуваючи в коридорному приміщенні ЗОШ №14 м. Дрогобича, завдав її неповнолітньому сину - [PERSON] легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров'я, у зв'язку з чим останній знаходився на лікуванні, на що було витрачено грошові кошти в сумі 637,77 грн. Поряд з цим, синові було рекомендовано покращене харчування, на яке нею витрачено 3000 грн. Зазначає, що через побиття сина та його лікування, вона зазнала нервового потрясіння, переживання за життя дитини, його психологічне самопочуття, що завдає їй моральних страждань. Вказує, що відповідачі добровільно не повертають завдану їй шкоду. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], а отже, у разі відсутності коштів у їхнього сина, майна достатнього для відшкодування шкоди, ця шкода має відшкодуватися ними. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві і доповнили, що Відповідачі та їх представник [PERSON] позов визнали частково. Не заперечили з приводу відшкодування позивачці 468,65 грн. витрат, понесених на лікування сина. В решті позовних вимог заперечили повністю, посилаючись на їхню безпідставність. Вважають, що позивач взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки така, якщо і могла бути заподіяна, то лише її неповнолітньому сину, однак останній з відповідними вимогами до відповідачів не звертався. Також зазначають, що обов'язком матері є забезпечення належного утримання дитини, яке, на їхню думку, полягає у хорошому харчуванні, зокрема. А відтак, вимога про стягнення з відповідачів коштів на покращене харчування її синові є необґрунтованою. Разом з тим, вказали, що у їхнього сина відсутнє майно та грошові кошти для відшкодування позивачці шкоди в частині визнаних позовних вимог, а тому не заперечують що ці кошти повинні бути відшкодовані саме ними - його батьками. Представник органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради - Павловська О.В. позов підтримала, оскільки наявні матеріали справи вказують на його підставність. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, опитавши свідків, перевіривши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами та їхніми представниками не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що позивач [PERSON] є матір'ю для неповнолітнього [PERSON], [INFO], а відповідачі [PERSON] та [PERSON] - матір'ю і батьком для неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2014 року до неповнолітнього [PERSON], [INFO], застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд батьків - [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Зокрема в ухвалі вказано, що 12 листопада 2013 року неповнолітній [PERSON], близько 14.30 год., перебуваючи у коридорі приміщення ЗОШ №14 в м. Дрогобичі, на ґрунті особистих неприязних стосунків, вчинив конфлікт з неповнолітнім [PERSON], під час якого наніс останньому правою рукою близько трьох ударів в область голови та ока з лівого боку, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, синця на лівому оці, які згідно висновку експерта №756 від 26.11.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров'я. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таку ж позицію висловив і Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» за №14 від 18.12.2009 року. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Таким чином, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2014 року доведено вину неповнолітнього [PERSON], як підставу покладення відповідальності за заподіяну 12.11.2013 року неповнолітньому [PERSON] матеріальну та моральну шкоду відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України. Вимогами ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається, зокрема, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Що стосується відшкодування розміру заподіяної діями неповнолітнього [PERSON] шкоди, суд виходить з того, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні №1 в період з 13 по 19 листопада 2013 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забій обличчя (медична карта стаціонарного хворого №07909). Згідно призначень лікарів, які містяться в медичні карті №07909 та представлених позивачкою квитанцій, останньою було придбано ліків для лікування неповнолітнього [PERSON] на суму 637,77 грн. При цьому суд вважає необґрунтованим посилання відповідачів та їхнього представника в частині відсутності потреби в придбанні деяких найменувань ліків, оскільки такі були призначені лікуючими лікарями і про такі призначення містяться відповідні записи в стаціонарній карті хворого [PERSON] Крім цього, згідно висновків лікаря-спеціаліста, [PERSON] знаходиться на "Д" обліку у зв'язку з отриманою ЗЧМТ у лікаря-кардіолога і йому рекомендовано покращене харчування. Факт необхідності у придбанні ліків та покращеного харчування підтвердили в судовому засіданні свідки - лікуючі лікарі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до довідки КП "Дрогобицький ринок" від 25.02.2014 року за №24 та актів закупки, [PERSON] було придбано продуктів харчування та фруктів у підприємців ринку на загальну суму 3000,00 грн. З огляду на вказане, суд вважає, підставними позовні вимоги в частині відшкодування коштів на лікування в сумі 637,77 грн. та витрат на придбання покращеного харчування в сумі 3000 грн. Що стосується позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Сду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою розуміється втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих особі незаконними діями або бездіяльністю. Крім цього, обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. З огляду на вказане суд вважає, що в ході судового засідання позивачем доведено факт спричинення їй моральної шкоди, а саме: доведено факт вчинення відповідачем [PERSON] протиправного діяння по відношенню до сина позивачки, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням. Таким чином суд приходить до переконання, що позивачці діями неповнолітнього [PERSON] заподіяно моральної шкоди, яка виразилась в тому, що після заподіяння останнім її синові тілесних ушкоджень, її життя змінило свою звичайну наповненість звичними подіями на інші, небажані для неї обставини, враження, проблеми, вона змушена відвідувати з сином лікарів, чим їй заподіяно постійних переживань, нервового напруження, роздратування. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступінь вини обвинуваченого, його матеріальний стан, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положення ст. 23 ЦК України, і визначає її в розмірі 1000,00 грн. При цьому суд вважає, що застосування до неповнолітнього [PERSON] примусового заходу виховного характеру і вирішення цивільного позову на користь позивачки в частині захисту її порушених прав буде достатньою і справедливою сатисфакцією. Що стосується покладення обов'язку по відшкодуванню вказаних вище розмірів матеріальної та моральної шкоди позивачці, суд вважає за необхідне вказати наступне. Так, згідно зі ст. 1179 цього ж Кодексу, неповнолітня особа відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, а у разі відсутності у такої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Причому обов'язок батьків відшкодувати шкоду припиняється або після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття, або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Однак, як пояснили в судовому засіданні батьки неповнолітнього [PERSON] - відповідачі [PERSON] та [PERSON], - майна та доходів, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, у їхнього сина немає. При таких обставинах суд вважає за необхідне покласти обов'язок по відшкодуванню шкоди позивачці на батьків неповнолітнього заподіювача шкоди - відповідачів [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачів також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved