Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

03.11.2016 року за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 7860/0166-002 від 16.05.2007 року в розмірі 38 576,19 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 01.10.2016 року 999 581,57 грн., та 55313,74 грн.; стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 16.05.2007 року було укладено договір про іпотечний кредит №7860/0166-002, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 55000,00 доларів США з відсотками за користування кредитом в розмірі 12% річних, строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.05.2027 року. В подальшому шляхом укладення додаткових угод змінювався розмір відсоткової ставки: з 01.01.2009 року 15% річних, з серпня 2009 року 12% річних. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 17.11.2016 року провадження у справі відкрито. 31.01.2017 року представником відповідача [PERSON] до суду були надані заперечення, в яких представник просила залишити без задоволення позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочений основний борг по кредиту 21778,42 грн., пені за прострочені проценти за користування кредитом 31744,90 грн., пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 350,42 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 91,09 доларів США. При цьому представник відповідача посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності та просила не стягувати з відповідача неустойку, враховуючи ненавмисний характер невиконання відповідачем своїх зобовязань через тяжку хворобу. 13.04.2017 року представником позивача до суду надано пояснення до заперечень відповідача на позовну заяву, в яких представник посилається на те, що строк позовної давності до основної вимоги банком не пропущений, а розрахунок пені здійснений в межах спеціальної позовної давності, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 13.09.2018 року новий представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати до вимоги щодо стягнення пені за прострочений основний борг по кредиту, за прострочені проценти за користування кредитом, за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту строки позовної давності та залишити такі вимоги без розгляду, а також відмовити у позовних вимогах в повному обсязі. При цьому представник посилається на те, що позивачем не надано доказів видачі відповідачу кредитних коштів. В судовому засіданні представник позивача Коваль К.П. позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], присутній в судових засіданнях 19.12.2016 року, 31.01.2017 року, 13.03.2017 року, 13.04.2017 року, 27.06.2018 року, до судового засідання 18.10.2018 року не зявився. Протягом розгляду справи неодноразово змінював своїх представників та, крім того, також звертався до суду з зустрічним позовом про захист прав споживачів шляхом визнання договору іпотечного кредиту №7860/0166-002 від 16.05.2007 року недійсним, який судом йому повернуто згідно з ухвалою від 30.03.2018 року в звязку з не усуненням недоліків зустрічної позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем та відповідачем 16.05.2007 року було укладено Договір про іпотечний кредит №7860/0166-002, відповідно до умов якого Банк зобовязується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 55000,00 доларів США, який Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 12,00 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором /а.с.6-8/. 25.12.2008 року між сторонами у справі укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №7860/166-002 від 16.05.2007 року, відповідно до якої п. 1.1. кредитного договору викладено в новій редакції, згідно з якою Банк зобовязується надати Позичальнику на умовах цього Договору Кредит в сумі 55000,00 доларів США, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 55000,00 доларів США, сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 15% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором /а.с.9/. 31.07.2009 року між сторонами у справі укладено Додаткову угоду №2 до договору про Іпотечний кредит №7860/166-002 від 16.05.2007 року, відповідно до якої п. 1.1. договору викладено в новій редакції, згідно з якою Банк зобовязується надати Позичальнику на умовах цього Договору Кредит в сумі 55000,00 доларів США, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 55000,00 доларів США, сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 12,0% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором /а.с.9-зворот/. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] в судових засіданнях не заперечував обставин щодо отримання кредитних коштів та укладення кредитного договору від 16.05.2007 року. З урахуванням вказаного, в тому числі факту підписання відповідачем додаткових угод в 2008 році та в 2009 році, суд вважає доводи представника відповідача [PERSON] щодо недоведеності стороною позивача факту надання відповідачу кредитних коштів неспроможними. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів відповідачу. Однак, відповідач [PERSON] не виконав зобовязання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, що вбачається з розрахунку загальної заборгованості, наданого позивачем до позову, станом на 01.10.2016 року. Так, згідно вказаного розрахунку, загальна заборгованість [PERSON] становить 40550,69 доларів США та 1790,42 грн., з яких: строковий основний борг по кредиту 28842,21 дол. США; прострочений основний борг по кредиту 4273,82 дол. США; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2007 року по 30.09.2016 року 5369,07 дол. США; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.07.2007 року по 01.10.2016 року 1440,00 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року 840,48 дол. США (21778,42 грн. за курсом НБУ станом на 01.10.2016 року); пеня за прострочені проценти за користування кредитом в гривні станом на 01.10.2016 року 1225,11 дол. США (31744,90 грн.); 3% річних за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2013 року по 01.10.2016 року 91,09 дол. США (2360,31 грн.). /а.с.10/. Оскільки, відповідач не здійснив повернення коштів у строк, визначений у договорі, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 16, 526, 530, 536, 611, 612, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В запереченні на позов та відзиві стороною відповідача зверталась увага суду на пропуск строку позовної давності позивачем. Так, дійсно, оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Однак з наданого стороною позивача розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] до 01.04.2015 року проводив регулярне погашення заборгованості, в звязку з чим перебіг позовної давності належить відраховувати саме з 01.04.2015 року, в звязку з чим суд приходить до висновку, що, звернувшись з позовом до суду 03.11.2016 року, позивач не пропустив строк позовної давності. При цьому суд також зазначає, що вимоги щодо стягнення неустойки також заявлені без пропуску строку позовної давності, оскільки розраховані за період з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року. Стосовно посилання сторони відповідача на можливість не застосовувати в даному випадку стягнення неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо того, що існують обставини, які мають істотне значення, як то погіршення стану здоровя відповідача, з приводу чого суду надані письмові докази /а.с.45-74/, та як наслідок погіршення його майнового стану та матеріального забезпечення. Однак з приписів ст. 551 ЦК України вбачається, що обовязковою умовою для зменшення розміру неустойки є значне перевищення розміру збитків, однак з наданого розрахунку вбачається, що в даному випадку розмір неустойки, розрахований позивачем, не перевищує розміру збитків та є набагато меншим ніж строковий основний борг по кредиту. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України до даних правовідносин. Таким чином, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" підлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Повний текст рішення суду відповідно до ст.259 ЦПК України має бути складено протягом десяти днів. Однак, з урахуванням відпустки головуючого по справі з 22.10.2018 року по 31.10.2018 року, повний текст рішення суду складено в перший робочий день після повернення з відпустки.

Outcome: approved