Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

В жовтні 2018 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сацик Т.Т. звернулася до суду з позовом, в якому просила суд встановити нікчемність заповіту, складеного 23 лютого 2015 року від імені [PERSON] , посвідченого секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №5. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] .. З метою звернення до Любешівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у Бихівській сільській раді Любешівського району Волинської області позивач отримала довідку про склад спадкового майна померлого [PERSON] .. При цьому від посадової особи сільської ради дізналась про існування заповіту від 23 лютого 2015 року, складеного від імені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача вважає заповіт від 23 лютого 2015 року таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми та посвідчення, оскільки на ньому відсутній особистий підпис заповідача, а також він посвідчений посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, яка не мала повноважень на посвідчення заповітів, а тому є нікчемним. У поданому до суду відзиві представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковальов С.В. вважає, що заповіт складений [PERSON] 23 лютого 2015 року на користь [PERSON] та [PERSON] , посвідчений секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф., відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, відображає останню волю заповідача [PERSON] .. Враховуючи вказане вище, адвокат Ковальов С.В. просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] про встановлення нікчемності заповіту, складеного 23 лютого 2015 року [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , посвідченого секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №5. В судовому засіданні, представник позивача - адвокат Сацик Т.Т. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав викладених в позові. Вказала, що відповідно до статті 1257 Цивільного кодексу України, при складенні вказаного вище заповіту було порушено вимоги щодо його форми та посвідчення. Наявний у сільській раді екземпляр заповіту, складений від імені [PERSON] , на момент смерті останнього та відкриття спадщини - [INFO] , не містив особистого підпису заповідача, що є безумовною підставою для встановлення нікчемності даного заповіту. Третя особа на стороні позивача [PERSON] вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення нікчемності заповіту підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала щодо їх задоволення. Представники відповідача [PERSON] - адвокати Ковальов С.В. та Курбай Л.М., кожен окремо, заперечували щодо задоволення позовних вимог [PERSON] .. Адвокат Ковальов С.В. зазначив, що при вирішенні питання про законність чи нікчемність заповіту визначальним є вільне волевиявлення особи, яка має право, будучи правоздатною та дієздатною, викласти свою останню волю шляхом складення заповіту. Вказав, що вільне волевиявлення заповідача [PERSON] на розпорядження майном є достовірним та доведеним фактом. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - державний нотаріус Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області Кух В.І., при вирішенні питання щодо встановлення нікчемності заповіту, поклався на розсуд суду. Суд заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, приходить до наступного висновку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦПК України). Так, в судовому засіданні було встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 січня 2017 року, виданого Бихівською сільською радою Любешівського району Волинської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 серпня 1955 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] позивачка [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та відповідно до вимог статті 1262 ЦК України відноситься до другої черги спадкоємців за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України). Щодо складення 23 лютого 2015 року заповіту [PERSON] з порушенням вимог щодо його форми. Статтею 1233 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином (дія однієї сторони), породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача. Право на заповіт згідно зі статтею 1234 ЦК України має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у статті 1247 ЦК України. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем; бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України). З дослідженого в судовому засіданні заповіту, який на момент відкриття спадщини зберігався у матеріалах Бихівської сільської ради, за змістом якого [PERSON] усе своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що такий посвідчений секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф., однак на ньому відсутній особистий підпис заповідача. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №62/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Романюк Т.М. спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видані, відповідно, довідки №141, 142, 143 від 02 березня 2017 року, а також довідка №296 від 06 червня 2017 року - [PERSON] . У всіх довідках вказано на наявність в Бихівській сільській раді заповіту [PERSON] , зареєстрованого 23 лютого 2015 року за №5, який вважається недійсним, оскільки в ньому відсутній підпис заповідача. З оглянутої в судовому засіданні Книги вхідної документації №02-04-41 Бихівської сільської ради (в матеріалах справи наявна її копія) вбачається, що 02 червня 2017 року, майже через 5 (п`ять) місяців після смерті [PERSON] , до цієї сільської ради подано документ у виді заповіту [PERSON] , складеного ним 23 лютого 2015 року з наявним підписом заповідача. Даний примірник заповіту подано сторонньою особою - [PERSON] , яка в минулому, у період з 12 листопада 2010 року по 13 листопада 2015 року, була секретарем Бихівської сільської ради. Таким чином, на момент відкриття спадщини, а також і в подальшому - на момент звернення спадкоємців ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) до Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області із заявами про прийняття спадщини, в матеріалах Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області, разом з іншими заповітами, зберігався й заповіт без підпису заповідача [PERSON] . Вказане вище підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка показала, що вона 23 лютого 2015 року як секретар Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області посвідчила заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] .. Даний заповіт був складений у двох примірниках, один з яких залишився на зберіганні в справах Бихівської сільської ради, інший - виданий заповідачу. Крім того, доповнила, що через деякий час [PERSON] на прохання [PERSON] віддала і другий екземпляр заповіту, що зберігався в сільській раді, який той не повернув. У зв`язку із вказаним, з метою "повернення" до сільської ради складеного [PERSON] 23 лютого 2015 року заповіту, [PERSON] виготовила декілька екземплярів заповіту та намагалась "виловити" [PERSON] для підписання одного з екземплярів. Допитана двічі під присягою повідомила, що [PERSON] ніби-то підписав ще один екземпляр заповіту, не повернувши попередній. А пізніше ствердила, що [PERSON] передав їй підписаний заповіт. Таким чином, встановлено, що [PERSON] , на випадок своєї смерті, розпорядився майном склавши заповіт, однак, забрав обидва екземпляри, зміст та місцезнаходження яких - не відоме. Враховуючи вищевказане, неможливо достовірно встановити зміст заповіту, складеного від імені [PERSON] 23 лютого 2015 року, посвідченого секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф., оскільки два його екземпляри секретарем [PERSON] були віддані заповідачу [PERSON] .. Свідок [PERSON] , яка працювала секретарем Бихівської сільської ради з 14 листопада 2015 року, в судовому засіданні показала, що в січні 2017 року звернула увагу на заповіт, складений 23 лютого 2015 року від імені [PERSON] , на якому був відсутній підпис заповідача. Допитаний в якості свідка державний нотаріус Любешівської державної нотаріальної контори Волинської області [PERSON] ствердив, що при посвідченні заповіту має бути складено два екземпляри із підписами заповідача. Один екземпляр заповіту вручається заповідачу, інший - зберігається в матеріалах сільської ради. При втраті заповідачем свого екземпляру заповіту йому видається дублікат, на якому робиться відповідний посвідчувальний напис та на якому буде відсутній підпис заповідача. Дублікат виготовляється з примірника заповіту, що знаходиться в сільській раді. [PERSON] доповнив, що при зверненні спадкоємця із заявою про прийняття спадщини нотаріуси працюють з відомостями, які вносяться до Спадкового реєстру, при цьому сам заповіт ними не оглядається. Так, відповідно до п.1.2 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж удвох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. У разі втрати або зіпсування виданого посадовою особою органу місцевого самоврядування свідоцтва чи посвідченого нею заповіту, посвідченого посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, видається дублікат втраченого (зіпсованого) заповіту згідно з порядком, передбаченим статтею 53 Закону України "Про нотаріат" (п.2.16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що при наявному в справах Бихівської сільської ради заповіті [PERSON] від 23 лютого 2015 року без підпису заповідача також відсутня копія паспорта громадянина України. Натомість копія документу, що посвідчує особу, унеможливила б виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Крім того, відсутність копії паспорта є порушенням абзацу 1 пункту 2.3 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, в редакції чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту. Також, в порушення п.7.5 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №3235/5, в редакції чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, Журнал для реєстрації нотаріальних дій за 2011 - 2016 роки Бихівської сільської ради: не прошнурований; аркуші пронумеровані олівцем; кількість прошнурованих аркушів повинна була б засвідчитись підписом уповноваженої посадової особи з відтиском печатки. За таких обставин, на підставі ст. 78 ЦПК України, даний доказ не може вважатись допустимим. Крім того, як показали свідки [PERSON] та [PERSON] , відомості до Спадкового реєстру про заповіт [PERSON] вносились з Журналу для реєстрації нотаріальних дій за 2011 - 2016 роки Бихівської сільської ради, при цьому сам заповіт, який знаходився в сільській раді, ними не оглядався. Вказане суперечить вимогам Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 року №1810/5. Разом з цим, як вбачається з Книги вхідної документації №02-04-41, за номером 80 значиться заповіт, складений від імені [PERSON] на [PERSON] та [PERSON] , який до Бихівської сільської ради 02 червня 2017 року принесла [PERSON] . Вказаний документ близько 5 (п`яти) місяців з моменту відкриття спадщини та більше ніж 2 (два) роки з моменту його складення перебував не у справах Бихівської сільської ради. Таким чином встановлено, що вказаний документ зберігався в неналежний спосіб та неуповноваженою на це особою, у зв`язку з чим викликає обґрунтовані сумніви щодо прояву дійсної волі саме заповідача [PERSON] зробленої ним на випадок своєї смерті. Разом з тим, предметом позову є встановлення нікчемності заповіту, складеного від імені [PERSON] 23 лютого 2015 року, який на час відкриття спадщини знаходився у справах Бихівської сільської ради без підпису заповідача. З позовом про визнання дійсним заповіту [PERSON] , який містить підпис останнього та поданий до Бихівської сільської ради лише 02 червня 2017 року громадянкою [PERSON] , який відповідач вважає законним і таким що містить дійсне волевиявлення заповідача [PERSON] щодо розпорядження своїм майном, ні [PERSON] та його представники, ні інші зацікавлені особи - не звертались. Ними не ставилось питання проведення почеркознавчої експертизи для встановлення належності наявного в заповіті підпису заповідачу [PERSON] .. За таких обставин, суд не виходить за межі позовних вимог та не аналізує дійсність заповіту [PERSON] , поданого до Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області після його смерті [INFO] громадянкою [PERSON] .. Показання начальника Архівного відділу Любешівської РДА Волинської області [PERSON] про повернення нею не підписаного заповідачем заповіту до сільської ради та підшиття до архівної справи іншого заповіту, не спростовують вказаних вище висновків, оскільки дана посадова особа не уповноважена визначати дійсність заповіту. Відповідно, вона лише підтвердила наявність двох екземплярів заповіту, складеного 23 лютого 2015 року [PERSON] , на одному з яких наявний, на іншому - відсутній підпис заповідача. Зважаючи на вказане вище, суд приходить до переконання, що відсутність підпису заповідача на заповіті, складеному 23 лютого 2015 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , посвідченого секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф., який зберігався у справах Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області є порушенням вимог щодо форми заповіту, а тому слід встановити нікчемність даного заповіту. Щодо складення 23 лютого 2015 року заповіту [PERSON] з порушенням вимог щодо його посвідчення. Відповідно до ст.1251 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. В силу положень ч.1 ст.11, ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад, відповідно до п.3 ч.1 ст.26 вказаного вище Закону України, вирішується питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск. Як слідує із підпункту 5 пункту "б" частини 1 статті 38 Закону України "Про місцеве самоврядування" (в редакції чинній на час посвідчення заповіту [PERSON] - 23 лютого 2015 року) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належатьделеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Положеннями ч.6 та ч.8 ст.59 зазначеного вище Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. До повноважень сільських, селищних, міських рад, передбачених ст.26 вищевказаного Закону, не було віднесено питання про покладання обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря виконкому сільської ради. Пунктом 1 та пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних). Відповідно до п.1.1 та п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, в редакції чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат". При цьому, як вбачається з норм Закону України"Про місцевесамоврядування вУкраїні" та положень Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, чинними на час посвідчення заповіту, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій належать виключно до відання виконавчих органів сільських, селищних, рад, є делегованими і лише за рішенням колегіального органу - виконавчого комітету відповідної ради в порядку, передбаченому ч.6 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на засіданні виконавчого комітету більшістю голосів, визначається відповідна посадова особа органу місцевого самоврядування, на яку покладається вчинення нотаріальних дій від імені виконавчого комітету. Таким чином, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Отже, вирішальне значення має з`ясування питання прийняття виконавчим комітетом сільської ради рішення про покладення на певну особу виконавчого комітету обов`язків (надання повноважень) вчинення нотаріальних дій. Судом встановлено, що у с.Бихів Любешівського району Волинської області не має нотаріусів, тому за умови покладення виконавчим комітетом сільської ради обов`язків вчинення нотаріальних дій на посадову особу, така посадова особа виконавчого комітету Бихівської сільської ради має право на вчинення таких дій, у тому числі на посвідчення заповітів у цьому населеному пункті. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були депутатами Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області шостого скликання, та [PERSON] - голова Бихівської сільської ради шостого скликання, в судовому засіданні показали, що рішенням першої сесії Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області шостого скликання №1/3 від 12 листопада 2010 року секретарю сільської ради [PERSON] доручено здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради. Проте, як це передбачено Законом, виконавчим комітетом сільської ради не було делеговано своє право на вчинення нотаріальних дій саме секретарю виконавчого комітету сільської ради. Таким чином, станом на 23 лютого 2015 року виконавчим комітетом Бихівської сільської ради не приймалось рішення, яке б надавало секретарю виконкому Сидорчук В.Ф. право на вчинення нотаріальних дій. Отже, остання не вправі була посвідчувати заповіт [PERSON] .. Окрім цього, в даному заповіті [PERSON] вказала свою посаду саме як секретар Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області. Разом з цим, посадова інструкції секретаря сільської ради та виконавчого комітету Бихівської сільської ради Сидорчук Валентини Федорівни, якою передбачено повноваження секретаря відповідно до покладених на нього завдань складати та засвідчувати нотаріальні дії (п.2.10 Інструкції), не є належним документом на підтвердження повноважень особи вчиняти нотаріальні дії відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5.Крім того, дана посадова інструкція не затверджена у передбаченому Законом порядку. З огляду на викладене, в силу ч.1 ст.1257 ЦК України, слід встановити його нікчемним заповіт складений 23 лютого 2015 року [PERSON] , посвідчений секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф., оскільки такий складено з порушенням вимог щодо його посвідчення. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України (ч.1 ст.81 ЦПК України). Вирішуючи питання про нікчемність заповіту основоположним значення має вільне волевиявлення особи, яка має право, будучи правоздатною та дієздатною, викласти свою останню волю шляхом складення заповіту. В даному випадку, неможливо встановити яким було вільне волевиявлення саме заповідача [PERSON] та яким в дійсності було особисте розпорядження заповідача зроблене ним на випадок смерті. Так, в судовому засіданні беззаперечно встановлено та підтверджується показами свідків, а також наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що заповіт складений 23 лютого 2015 року від імені [PERSON] не був особисто підписаним заповідачем. Також, вказаний заповіт посвідчений секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф., яка не була уповноважена виконавчим комітетом сільської ради на вчинення нотаріальних дій, в тому числі на посвідчення заповітів. Тому, суд приходить до переконання, що заповіт від 23 лютого 2015 року, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , посвідчений секретарем Бихівської сільської ради Любешівського району Волинської області Сидорчук В.Ф., зареєстрований в реєстрі за №5, є нікчемним. За клопотанням позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід залишити за нею. Разом з цим, представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковальов С.В. у своїх виступах в питанні щодо посвідчення заповіту секретарем сільської ради, без наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування посилався на постанову Верховного суду від 21 травня 2020 року справа №556/1847/15-ц. Так, за висновком Великої Палати Верховного Суду, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. В даному випадку, висновки зроблені Верховним судом у наведеній представником відповідача постанові не можливо застосувати до правовідносин даної цивільної справи, оскільки такі регулюються іншими нормативно-правовими актами чинного законодавства, що діяло на час посвідчення заповіту - 23 лютого 2015 року, а також мають інші предмет спору, підстави позову та, відповідно, в даній цивільній справі встановлені відмінні від наведених в постанові Верховного суду фактичні обставини для встановлення заповіту нікчемним.

Outcome: approved