Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В червні 2020 року кредитна спілка «Кредо» звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитним договором № 4242А від 19 червня 2019 року в розмірі 250 120 грн 57 коп. Позовна заява обгрунтована тим, що 19 червня 2019 рокуміж КС «Кредо» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4242А про надання строкового кредиту на 36 місяців на загальну суму 198 000 грн 00 коп. Проценти за користування кредитом встановлені в розмірі 28 річних від загальної суми кредиту. Відповідно до договорів поруки №4524, №4524А та № 4524Б від 19 червня 2019 року укладених між КС «Кредо» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вони поручилися перед кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 4242А від 19 червня 2019 року про надання строкового кредиту. Умови договору позивачем по справі виконано повністю. Відповідач [PERSON] графіку погашення заборгованості не дотримується, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує. Ураховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 250 120 грн. 57 коп., яка складається із 153 596 грн 60 коп. основної суми боргу та 96 523 грн 97 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, а також судові витрати у розмірі 3 751 грн 81 коп. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив на позов, в якому вказують, що позовні вимоги КС «Кредо» є необґрунтованими, оскільки розмір заборгованості по сплаті процентівза кредитним договором №4242А, нарахований КС «Кредо» без врахування положень ч.2 ст.1050 ЦК України. Просили в задоволенні позовних вимог КС «Кредо» відмовити. В жовтні 2020 року відповідач [PERSON] пред`явила зустрічний позовдо кредитної спілки «Кредо» про визнання недійсними кредитного договору №4242А від 19 червня 2019 року та договорів поруки №4524, №4524А та № 4524Б від 19 червня 2019 року. [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що КС «Кредо» ввела її в оману щодо розміру реальної процентної ставки, абсолютного подорожчання кредиту та суми процентів, які підлягали сплаті за користування кредитними коштами. Ця обставина свідчить про те, що при укладенні кредитного договору від 19 червня 2019 року №4242А КС «Кредо» застосувала нечесну підприємницьку практику. Умови вказаного кредитного договору порушують принцип добросовісності, оскільки вони покладають на неї необґрунтовані та надмірні витрати. Позивач за первісним позовом КС «Кредо» подала відзив на зустрічний позов. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження порушення свого права як споживача. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 16 червня 2020 року та 30 червня 2020 року ухвалами судді позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 15 липня 2020 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді від 07 вересня 2020 року повернуто КС "Кредо" заяву про забезпечення позову, оскільки її подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України. Ухвалою судді від 16 вересня 2020 року відмовлено КС "Кредо" у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді від 17 травня 2021 року задоволено заяву експерта Бурдьо І.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції в приміщенні суду. За клопотаннями представників сторін суд неодноразово відкладав розгляд справи, в тому числі сприяючи примиренню сторін. В судовому засіданні представник позивача-відповідача КС «Кредо» Даниляк Р.І. позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Додатково пояснив, що КС «Кредо» добросовісно провадить свою діяльність, використовує ліцензійне програмне забезпечення, дозволене Національним Банком України. Саме з використанням такого програмного забезпечення було визначено позичальнику [PERSON] розмір коштів, які вона мала повернути частинами в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №4242А від 19 червня 2019 року. Своїм підписом у кредитному договорі [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена із змістом кредитного договору та взятими на себе зобов`язаннями. Таким чином КС «Кредо» не порушувала прав споживача [PERSON] . Окрім цього правильність проведених розрахунків щодо розміру повернення тіла кредиту та процентів за його користування підтверджується також висновком експерта №19 від 06 квітня 2021 року. З цих підстав просив позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Представник відповідача - позивача [PERSON] адвокат Барабаш В.Г. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог КС «Кредо» та визнати недійсними кредитний договір №4242А від 19 червня 2019 року та договори поруки №4524, №4524А та № 4524Б від 19 червня 2019 рокуз тих підстав, що на момент укладення кредитного договору [PERSON] не було належним чином доведено до відома усі умови кредитного договору, зокрема порядок нарахування відсотків. Таким чином умови договору порушують принцип добросовісності, завдають шкоди [PERSON] як споживачеві та передбачають отримання КС «Кредо» прихованого прибутку. Недобросовісність КС «Кредо» щодо порядку нарахування відсотків та їх розміру підтверджується також висновком судово-економічної експертизи №32 від 02 жовтня 2020 року. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, висновки експерта в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2019 року між КС «Кредо» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4242А про надання строкового кредиту на суму 198 000 грн 00 коп. із сплатою 28 відсотків річних від загальної суми (розміру) кредиту. У відповідності до п.2.1 вищезазначеного договору про надання строкового кредиту термін повного погашення кредиту до 19 червня 2022 року. Відповідно до додатку №1 до договору № 4242 А від 19 червня 2019 року сторони погодили періодичність та розміри платежів. З графіком розрахунків відповідач [PERSON] ознайомлена особисто про що свідчить її підпис. Для забезпечення виконання зобов`язання по данному кредитному договору 19 червня 2019 року між КС «Кредо» та відповідачами по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були укладені договори поруки відповідно №4524, №4524А, №4524Б. Згідно умов цих договорів поруки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поручилися перед кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, які передбачені кредитним договором № 4242А від 19 червня 2019 року. Відповідно до п.3 Договорів поруки поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості, наданого КС «Кредо», заборгованість [PERSON] станом на 02 липня 2020 року складає 250 120 грн 57 коп, з яких: 153 596 грн 60 коп. основна сума боргу та 96 523 грн 97 коп. заборгованость по процентах за користування кредитними коштами. Відповідно до висновку судового експерта ТзОВ «Судово-експертне бюро України» Бурдьо І.М. №32 від 02 жовтня 2020 року за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою [PERSON] від 17 вересня 2020 року, дослідженням поданих матеріалів не підтверджується документально відповідність графіку розрахунків, який є додатком до кредитного договору №4242А від 19 червня 2019 року умовам цього договору в частині порядку нарахування відсотків. Вказана невідповідність обґрунтовується застосуванням при складанні графіку платежів відсоткової ставки 52%, яка є відмінною від відсоткової ставки, зазначеної в п. 3.1 цього кредитного договору. Також розрахунок заборгованості в розмірі 250 120 грн 57 коп. не відповідає умовам п.3 кредитного договору №4242А від 19 червня 2019 року в частині порядку нарахування відсотків. В той же час відповідно до висновку судового експерта ТзОВ «Судово-експертне бюро України» Бурдьо І.М. №19 від 06 квітня 2021 року за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою керівника КС «Кредо» Даниляка Р.І. від 24 березня 2021 року, загальний розмір відсотків за кредитним договором № 4242А від 19 червня 2019 року розрахований на 36 місяців, на підставі п.3.1. цього договору та п.3.3. «Положення про фінансові послуги КС «Кредо», що визначають базу для нарахування відсотків підтверджується документально на суму 166 471 грн 89 коп. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором № 4242А від 19 червня 2021 року станом на 24 березня 2021 року, з урахуванням порядку нарахуванням відсотків, описаного у п.3.1. кредитного договору, п.3.3. «Положення про фінансові послуги КС «Кредо» та довідки №983/1 від 24 березня 2021 року щодо розміру нарахованої пені підтверджується документально на суму 189 062 грн 64 коп. Вказані висновки експерта містять різні вихідні дані стосовно сплачених позичальником [PERSON] коштів в рахунок погашення заборгованості, порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, що призвело до надання експертом суперечливих висновків. Судом було роз`яснено представникам сторін зміст ст.ст.12,81,103,113 ЦПК України, однак учасники судового провадження не заявляли клопотань про призначення додаткової судово-економічної експертизи . Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Щодо позовних вимог кредитної спілки «Кредо» про стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. КС «Кредо», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просила у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами. В той же час загальний розмір заборгованості за процентами згідно додатку 1 до Кредитного договору №4242А від 19 червня 2019 року не відповідає розрахованому судовим експертом розміру, який зазначений у висновках №32 від 02 жовтня 2020 року та №19 від 06 квітня 2021 року. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог КС «Кредо» та солідарне стягнення із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 153 596 грн 60 коп. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору №4242А від 19 червня 2019 року та договорів поруки №4524, №4524А та № 4524Б від 19 червня 2019 року. Звертаючись із позовом до суду [PERSON] , як на підставу для визнання недійсним кредитного договору та відповідно і договорів поруки послалася на те, що кредитний договір укладено з порушенням чинного законодавства, а саме - його укладено під впливом введення в оману. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. У частині першій статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України). Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Та обставина, що позичальник [PERSON] станом на дату укладення кредитного договору не перевірила шляхом проведення арифметичних дій правильність зазначення КС «Кредо» у розрахунку заборгованості розміру коштів, що підлягає сплаті нею як проценти за користування кредитними коштами, не є достатньою підставою для висновку, що КС «Кредо» ввела в оману позичальника. [PERSON] до підписання договору мала можливість ознайомитися з його умовами, та не погодитись чи відмовитись від укладення договору. Умови кредитного договору погоджені сторонами, що підтверджено їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови договору. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі наведеного, встановивши, що укладаючи спірний договір, сторони діяли вільно і свідомо, та ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили, що спірний правочин укладено сторонами під впливом обману, суд приходить до висновку що відсутні правові підстави для визнання спірного кредитного договору та відповідно і договорів поруки недійсними. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено на 61,4 % (153 596 грн 60 коп. х 100/ 250 120 грн 57 коп). Із платіжного доручення вбачається, що КС "Кредо" оплачено судовий збір в розмірі 3 751 грн 81 коп. Таким чином, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КС "Кредо" підлягає стягненню по 575 грн 90 коп. ( 3 751 грн 81 коп. х 61,4/100/4) судового збору.

Outcome: partial