Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Представник ТМО "Психіатрія" у м. Києві звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу, якого 14.06.2016 р. було госпіталізовано за направленням лікаря Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 до ТМО "Психіатрія" з підстав: загострення психічного захворювання та погіршення стану. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала заяву. Пояснила, що звернення до суду з даною заявою про госпіталізацію для добровільного лікування викликано лише рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. У зв'язку з загостренням психічного захворювання [PERSON] (почав прогресувати галюцинаторний страх, тривога, лякає рідних) його було госпіталізовано до відділення №7 ТМО «Психіатрія» у м. Києві. Особа, яка визнана судом недієздатною надала згоду на добровільне лікування для покращення психічного стану, також її опікун погоджується на таке лікування. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти його госпіталізації до психіатричного закладу. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON], яка являється опікуном особи, визнаної судом недієздатною, заяву підтримала, зазначила, що у [PERSON] після останнього проведення лікування, почали проявлятися страхи, кидається у вікна, безпідставно викликає поліцію. Прокурор Іванова О.П. заяву підтримала, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2009 р. визнано [PERSON], [INFO], недієздатним, його опікуном призначено двоюрідну сестру [PERSON], [INFO] З медичної карти стаціонарного хворого №8509 ТМО «Психіатрія» у м. Києві вбачається, що у період з 17.12.2015 р. по 19.04.2016 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі, з причин погіршення психічного стану: тривога, відчуття внутрішньої напруги, страхи, безсоння, наявність голосів. Являється інвалідом ІІ групи. З направлення лікаря Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 від 14.06.2016 р. вбачається, що причинами направлення [PERSON] на госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» у м. Києві є прояв небезпечних дій: агресія, безсоння. Як встановлено в судовому засіданні, 14.06.2016 року [PERSON], було госпіталізовано до ТМО «Психіатрія» у м. Києві, в зв'язку із загостренням психічного захворювання та погіршення стану. 14.06.2016 р. оглянутий ЛКК ТМО «Психіатрія» у м. Києві у складі: заступника директора Лебедєва Д.С., завідуючого відділенням №7 Олефіренко А.М., лікаря-психіатра [PERSON] З висновку ЛКК вбачається, що [PERSON] психічно хворіє з 25 років, коли змінилась поведінка, став сексуально розгальмований, підозрілий. Згодом приєдналась галюцинаторно-параноїдна симптоматика (почав чути голоси в голові, вважав, що його переслідують агенти КДБ). В подальшому багаторазово лікувався з ТМО «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом: F-20.00. Остання госпіталізація з 17.12.2015 р. по 19.04.2016 р. Після виписки з стаціонару проживав з родичкою-опікуном, приймав ліки. Стан хворого погіршився близько двох тижнів тому. Стверджував, що за ним стежать, казав родичам, що скоро всі вони будуть на кладовищі, погрожував, дзвонив в поліцію по маячним мотивам, вимагав допомоги та захисту. Виражена апато-абулічна симптоматика. Немає критики до хворобливого стану. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв»язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст.282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved