Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] ,яка є двоюрідною тіткою малолітньої [PERSON] [INFO] ,яка з кінця 2014 р проживає із позивачкою та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в якості члена родини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.01.2013 р. батьками малолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] - двоюрідна сестрапозивачки по лінії її матері [PERSON], [INFO] , яка є сестою [PERSON], 1953 р.н, матері відповідачки. Рішенням Вінницького районного суду від 04.07.2014 по справі № 127/8470/14 було задоволено позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах [PERSON] щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав і передачі малолітньої [PERSON] на виховання батькові, відповідачу у справі , громадянину Ісламської Держави Афганістан, хоча на час винесення рішення вихованням дитини вже займалася бабуся [PERSON]. Одразу після прийняття вищезазначеного ріщення відповідач написав заяву [PERSON] про передачу своєї дочки [PERSON] на тимчасове виховання бабусі [PERSON], і виїхав у невідомому напрямку. З тих пір батько дитини в Україну не повертався, жодним чином не приймає участі у вихованні дочки і допомоги в утриманні дитини не надає. Тому після звернення позивачки до Органу опіки і піклування Літинської райдержадміністрації, Комісією було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Мати, [PERSON], від народження дитини залишила свою доньку, [PERSON], на виховання бабусі [PERSON], [INFO], матеріальної допомоги на утримання дочки не надавала , постійно висловлювалась, що хоче позбутися своєї дитини. Рішенням Вінницького районного суду від 04.07.2014 по справі № 127/8470/14 -ц було встановлено і зафіксовано факти того, що [PERSON] двічі вчиняла протиправні дії спрямовані на позбавлення дитини, а саме 11.10 2013 р. вона залишила в одному з дворів мікрорайону « Вишенька» на сторонніх жінок свою малолітню доньку, а сама втекла без наміру повернутися. Також, 26.03.2014 р. вона привезла доньку до Вінницького обласного спеціалізованого будинку з ураженням центральної нервової системи та порушеннями психіки та залишила її там на працівників харчоблоку зі словами: «Заберіть її, а то я її вб'ю». Факт неналежного ставлення до виконання батьківських обов'язків підтверджується поясненнями свідків (а.с. 19, 28, 29) та листом Вінницького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 31.03.2014 року (а.с. 31-32)» . Суд, враховуючи наведені обставини, прийшов до переконання, що «...існує реальна загроза життю та здоров'ю [PERSON], [INFO] внаслідок неадекватної поведінки та відсутності догляду за нею з боку матері». В листопаді 2014 року бабуся [PERSON] тяжко захворіла, майже постійно знаходилася в лікарні, а [INFO] р. померла . Оскільки [PERSON] було важко доглядати і виховувати малолітню дитину, позивачка забрала її в свою сім'ю в грудні 2014 року. Відповідно з того часу і на даний час вона всіляко опікується , доглядає, забезпечує і виховує малолітню [PERSON]. За все життя дочки, мати , як це встановлено рішенням суду від 04.07.2014 всіляко уникала виконання батьківських обов'язків щодо [PERSON], більше того, створювала реальну загрозу загроза життю та здоров'ю дочки . Ще знаходячись у стані вагітності, вона шукала кому продати свою дитину в м. Вінниця та в м. Києві. В пологовому будинку за адресою: м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 98 після народження дочки написала відмову від [PERSON]. Проте бабуся [PERSON] довідавшись про це, забрала онуку до себе. Деякий час [PERSON], відповідачка і [PERSON] мешкали в [ADDRESS]. Як було зафіксовано в описовій частині судового рішення, [PERSON] «часто виявляла незадоволення необхідністю постійно перебувати разом з дитиною та турбуватися про неї, систематично перекладала виконання своїх обов'язків на свою матір та батька дитини. Часто поведінка [PERSON] по відношенню до дитини та до оточуючих була дивна, неадекватна, іноді навіть агресивна. Також відповідачем неодноразово застосовувалось фізичне насильство по відношенню до своєї матері, яка постійно займалася вихованням та доглядом її малолітньої доньки». З народження дочки і до тепер відповідачка не витратила жодної копійки на власну дитину. Усі гроші з допомоги при народженні дитини у розмірі 29160 грн. та з допомоги по вагітності та пологах вона витратила виключно на себе. Наразі відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2015 р. по справі № 127/20989/15-к у зв'язку із примусовими заходами медичного характеру за станом свого психічного здоров'я , [PERSON] знаходиться на примусових медичних заходах амбулаторного лікування. Тобто вона знаходиться на диспансерному обліку в КЗ ВОПНЛ ім. акад. Ющенко. Оскільки за весь час проживання в позивачки малолітньої [PERSON], мати не проявляла жодним чином бажання приймати участь у вихованні дитини і не надавала допомоги на її утримання, позивачка звернулася із заявою до органу опіки і піклування Літинської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. Відповідно до висновку № 723-1/31 від 04.12.2015 р. визнано «за доцільне позбавити батьківських [PERSON] прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON]». Як вже зазначалось вище, що з грудня 2014 р. [PERSON] проживає в сім'ї позивачки в якості члена родини в [ADDRESS]. Вона з чоловіком, [PERSON], створюють для малолітньої [PERSON] найкращі умови для фізичного, морального і розумового розвитку. Їх син, [PERSON], [INFO], відноситься до [PERSON], як до рідної сестри. В їх родині панує атмосфера любові, достатку і спокою. В неї та чоловіка є усі можливості та досвід для забезпечення гармонійного розвитку племінниці і формування її як особистості. Тому просить позбавити [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дочки - [PERSON], [INFO] Призначити [PERSON],[INFO], опікуном племінниці [PERSON], [INFO]. Стягувати з [PERSON] [INFO]., та [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], аліменти на утримання племінниці - [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали в повному обсязі . Пояснили, що від народження [PERSON] її батьки не займались її вихованням та утриманням . Весь час дитиною опікувалась тітка. Батько малолітньої виїхав з України, а поведінка матері дає підстави вважати, що вона хоче вивезти дочку за кордон. Тому з метою захисту дитини необхідно задовільнити позов. Представник органу опіки та піклування [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що відповідачі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочок, не цікавився її життям, здоров'ям, не займається вихованням. Крім того, [PERSON], зазначила, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини Літинської РДА, було встановлено, що відповідачка взагалі не бере участі у вихованні неповнолітньої дочки, не цікавиться їх здоров'ям, життям, не підтримує морально та матеріально. Тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно дочки. Відповідачі неодноразово в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши документи, які є у справі суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між стронами існують сімейні правовідносини. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.01.2013 р. встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками малолітньої є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Вінницького районного суду від 04.07.2014 по справі № 127/8470/14 -ц було встановлено і зафіксовано факти того, що [PERSON] двічі вчиняла протиправні дії спрямовані на позбавлення дитини, а саме 11.10 2013 р. вона залишила в одному з дворів мікрорайону « Вишенька» на сторонніх жінок свою малолітню доньку, а сама втекла без наміру повернутися. Також, 26.03.2014 р. вона привезла доньку до Вінницького обласного спеціалізованого будинку з ураженням центральної нервової системи та порушеннями психіки та залишила її там на працівників харчоблоку зі словами: «Заберіть її, а то я її вб'ю». Факт неналежного ставлення до виконання батьківських обов'язків підтверджується поясненнями свідків (а.с. 19, 28, 29) та листом Вінницького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 31.03.2014 року (а.с. 31-32)» . Суд, враховуючи наведені обставини, прийшов до переконання, що «існує реальна загроза життю та здоров'ю [PERSON], [INFO] внаслідок неадекватної поведінки та відсутності догляду за нею з боку матері». [PERSON] «часто виявляла незадоволення необхідністю постійно перебувати разом з дитиною та турбуватися про неї, систематично перекладала виконання своїх обов'язків на свою матір та батька дитини. Часто поведінка [PERSON] по відношенню до дитини та до оточуючих була дивна, неадекватна, іноді навіть агресивна. Також, відповідачем неодноразово застосовувалось фізичне насильство по відношенню до своєї матері, яка постійно займалася вихованням та доглядом її малолітньої доньки». Як наслідок рішенням Вінницького районного суду від 04.07.2014 по справі № 127/8470/14 було задоволено позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах [PERSON] щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав і передачі малолітньої [PERSON] на виховання батькові [PERSON] громадянину Ісламської Держави Афганістан. Відповідно до заяви (а.с.20) судом встановлено, що [PERSON] у зв'язку із виїздом на батьківщину передав малолітню [PERSON] на виховання бабусі , [PERSON] Як встановлено із актів обстеженя матеріально-побутових умов та довідок Селищенської сільської ради (а.с.21-25), до складу сім'ї [PERSON] входе чоловік та син, окрім того з грудня 2014 року в її сім'ї проживає малолітня племінниця [PERSON] 2012р.н. Сім'я характеризується із позитивної сторони, в будинку створені належні умови для проживання. Висновки служби у справах дітей Літинської РДА підтверджують той факт, що малолітня [PERSON] проживає більше двох років в сім'ї тітки [PERSON] ЇЇ батьки, [PERSON] та [PERSON], не виконують своїх батьківських обов'язків. Вони залишили дитину, більше двох років не цікавляться її життям, не беруть участі у вихованні, не забезпечують матеріально. Крім того, судом з'ясовано, що обоє батьків взагалі проживають окремо від дочки , родинних стосунків з нею не підтримують. Тому комісією зроблено висновок про доцільність позбавлення обох батьків батьківських прав. Крім того комісія вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном її малолітньої племінниці. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що обоє батьків малолітньої не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, вони не забезпечують її необхідним, матеріально не утримують , не турбуються моральним розвитком, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток малолітньої Відповідно до ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року передбачено, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. В національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських права, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов'язків. Більше того, усі обставини свідчать про те, що вони продовжують ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вони залишили дитину , більше двох років не цікавляться їх життям, не беруть участі у вихованні, не забезпечують матеріально. Крім того, судом з'ясовано, що обоє батьків взагалі проживають окремо від дочки, родинних стосунків з нею не підтримують . Тому суд вважає, що розлучення малолітньої з її батьками буде в найкращих їх інтересах. Відповідно до ППВС України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п. 15 передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16. передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних нормморалі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до практики ЄС "справа Гаазе проти Німеччини" п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей. У рішенні по справі " Хант проти України " п 54. зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення усправі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Савіни проти України" п.47 зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Тому зважаючи на наведене, позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Ст. 243 СК України передбачає, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування . Верховний Суд України в Узагальненні від 11.12.2008 р в «Практиці розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки і піклування над дітьми» наведене вище положення розяснив , що слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Верховний Суд звернутає увагу на те, що відповідно до положень частин З, 4 ст. 60 ЦК , суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Вбачається, що замість подання у матеріалах справи може бути наявний офіційний висновок чи інший документ органу опіки та піклування, який свідчить про згоду цього органу на призначення певної особи опікуном або піклувальником. Згідно ст. 166 ч 3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до Ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не мож:е бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред 'явлення позову.

Outcome: approved