Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення у солідарному порядку заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2017 року по 01.11.2020 року в розмірі 39173, 67 грн., індекс інфляції в сумі 2311, 62 грн., 3 % річних у сумі 1888, 39 грн. Позовні вимоги позивачем мотивовані тим, що підприємство «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого теплопостачання квартири [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 36,8 кв. м. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» відповідачі зобов`язані вносити плату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця: за послуги централізованого опалення в розмірі 1596, 93 грн./Гкал протягом опалювального періоду, за послугу з централізованого постачання гарячої води 89, 54 грн./куб.м. Відповідно до ч. 2-6ст.\~19\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.Ухвалою суду від 29.12.2020 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. 22.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідачів адвокатом Пономаренко В. В., в якому остання частково заперечує проти позову в частині нарахування оплати за послуги з підігріву води, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] взагалі не зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 26.1.2015 року, а відповідачі [PERSON] фактично проживає у Польщі з вересня 2016 року, а [PERSON] з 19.10.2018 року. На підтвердження вказаних обставин до відзиву надано акт про непроживання, складений 08.02.2021 року сусідами по будинку [ADDRESS] , та копіями паспортів відповідачів з відмітками про перетин кордону у вказаний період. Окрім того, представник відповідачів вказує про те, що позивач звернувся із позовом із пропуском строків позовної давності за період з 01.03.2017 року по 01.11.2017 року, і просить застосувати вимоги ст 257 ЦК України. Також [PERSON] вказує, що період стягнення з 01.03.2017 по 01.07.2017 року та обставини на які вона посилається у відзиві встановлені у рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 11.10.2017 року у справі №554/2590/17. Також до відзиву надано контрозрахунок суми індексу інфляції та 3% річних. Також представник позивача [PERSON] надала до суду відповідь на відзив представника відповідачів адвоката Пономаренко В. В., в якому заперечувала щодо обставин, вкладених у ньому, та у врахуванні судом доказів, наданих одночасно із відзивом на позовну заяву. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно дост.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно дост.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост. 25 Закону України "Про теплопостачання", у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п. п. 17, 18постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення", послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Пунктом 21 зазначених Правил передбачено, що в разі відсутності у квартирі (будинкусадибного типу) на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, зокрема: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та наведення особистого підсобногого сподарства. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] у рівних частках є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки № 434 від 10.02.2021 року наданої КП ЖЕО № 2 на запит адвоката Пономаренко В.В. за вказаною вище адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] із 26.11.2015 року знятий із реєстраційного обліку. Квартира [ADDRESS] не обладнана приладами обліку використання води, а тому позивач здійснює нарахування за надання послуг гарячої води із норми на одну особу, що проживає та зареєстрована у квартирі із розрахунку вартості за 1 куб.м. Вказані обставини не оспорюються сторонами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права і обов`язки визначає Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 3 ст. 2 цього Закону визначено, що норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ч 1 ст. 9 зазначеного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. У статті 12 ЗаконуУкраїни «Про\~житлово-комунальні\~послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками цих відносин, з точки зору Закону є власник, споживач, виконавець і виробник. Із матеріалів справи вбачається, що договір про надання послуг з теплопостачання та підігрів холодної води між позивачем та відповідачами не укладався. Згідно із ч. 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідачі [PERSON] з вересня 2016 року фактично живе в Республіці Польща, а [PERSON] виїхав до Республіка Польща з 19 жовтня 2018 року. Окрім копії паспортів відповідачів, наданих суду разом із відзивом на позовну заяву, вказані обставини підтверджуються Актом, складеного сусідами по під`їзду у будинку [ADDRESS] , підписи яких посвідчено начальником КП ЖЕО №2. Згідност. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост. 322 ЦК Українивласник несе тягар утримання належного йому майна. Відповідно дост. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що співвласники квартири [PERSON] та [PERSON] зобов`язані сплачувати послуги з теплопостачання, які ними було фактично отримано. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі [PERSON] не отримувала послуги по підігріву води в період з 01.03.2017 року по 01.12.2020 року, а [PERSON] з 19.10.2018 року по 01.12.2020 року. При цьому, суд вважає, що позивач безпідставно заявив позовні вимоги до відповідача [PERSON] , оскільки останній з 26.11.2015 року знятий з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] , не є її власником. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Із рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11.10.2017 року у справі №554/2590/17 вбачається, що спір розглядався між тими самими сторонами, предметом якого було стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.06.2014 року по 01.07.2017 року, яку було стягнуто судом. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач звернувся до суду у грудні 2020 року, а тому з врахуванням вимог ст. 257 ЦК України, ч.4 ст. 82 ЦПК України, періодом, за який може бути стягнуто заборгованість з відповідачів є з 01.12.2017 року по 01.11.2020 року, оскільки частково сума заборгованості в період з 01.03.2017 року о 01.06.2017 року стягнуто на підставі рішення у справі №554/2590/17, а період з 01.06.2017 року по 01.12.2017 року знаходиться поза межами строків позовної давності, про що представником відповідачів заявлено у відзиві на позовну заяву. Пунктом 29 постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630\~"Про\~затвердження Правил\~надання послуг\~з централізованого\~опалення,\~постачання холодної\~і гарячої\~води і\~водовідведення та\~типового договору\~про надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~і гарячої\~води і\~водовідведення" передбачено, що споживач має право на зменшення плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно ч. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 передбачено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну у випадку перетинання громадянами України державного кордону, що здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає до часткового задоволення, оскільки в добровільному порядку співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] не здійснюють повну оплату за спожиті послуги теплопостачання, внаслідок чого станом виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню у солідарному порядку. Одночасно суд не приймає до уваги доводів представника позивача, що акт про непроживаннята копії паспортів є суперечливими документами, оскільки це не передбачено п. 29 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Із копії паспортів громадян України для виїзду за кордон вбачається, що [PERSON] здійснила перетин державного кордону і в`їхала на територію Республіки Польща 08.12.2016 року (стор. 7 паспорту), а [PERSON] здійснив перетин державного кордону України і в`їхав на територію Республіки Польща 19.10.2018 року (стор. 6 паспорту), а тому наявні підстави звільнення від сплати вартості послуг за теплопостачання по підігріву води [PERSON] з 01.12.2017 року по 01.11.2020 року, а [PERSON] з 19.10.2018 року по 01.11.2020 року, так як та з цих причин вони не користувалися такими послугами. Акт про непроживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , складений сусідами по будинку [ADDRESS] підтверджує також обставини виїзду і користування [PERSON] та [PERSON] послугами по теплопостачанню яка полягає у підігріві води. Суд вважає, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про його перетин та Акт про непроживання, складений сусідами 08.02.2021 року, тобто в період перебування справи на розгляді в суді узгоджється з п. 29 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, і є документами, що підтверджують відсутність відповідачів за адресою [ADDRESS] . Сам по собі факт перебування [PERSON] та [PERSON] на території іншої держави унеможливлює подачу ними відповідних заяв до абонентського відділу позивача. При цьому відповідачі [PERSON] та [PERSON] не ставлять питання про звільнення від оплати їх за вказаний період за фактичне опалення квартири [ADDRESS] . Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволенню підлягають частково, оскільки доведеним є факт не отримання відповідачем [PERSON] послуг по підігріву води в період з 01.12.2017 року по 01.11.2020 року , а відповідачем [PERSON] з 19.10.2018 року по 01.12.2020 року. Отже, фактично стягненню з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку підлягають суми за такі періоди та послуги. За послуги по опаленню: за грудень 2017 року в сумі 864,51 грн.; за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 5547,01 грн.; за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року сумі 6099,31 грн.; за період з 01.01.2020 року по 31.10.2020 року 3330, 58 грн., всього 15841,41грн. За послуги по підігріву води: за грудень 2017 року в сумі 279,81 грн.; за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 2348,68 грн., з них: за січень - 273,83 грн.; за лютий 247,33 грн.; за березень 273,83 грн.; за квітень 265 грн.; за травень 247,33 грн.; за червень 70,67 грн.; за липень 265 грн.; за серпень 273,83 грн.; за вересень 265 грн.; за жовтень (18 днів) 166,86 грн. всього 2628, 49 грн. З врахуванням приписів ст. 625 ЦК України та звільнення відповідача від сплати за послуги з підігріву води за період з 01.12.2017 року по 01.11.2020 року, а відповідача [PERSON] за період з 19.10.2018 року по 01.11.2020 року сума інфляційних втрат позивача становить 1460,34 грн., сума трьох відсотків річних складає 928,37 грн. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість по теплопостачанню, яка утворилась за період з 01.12.2017 року по 01.11.2020 року, з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в загальному розмірі 20858, 61 коп. Відповідно до ст. ст. 141, 264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує питання в тому числі про розподіл між сторонами судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з співвідповідачів на користь позивача підлягають стягненню в повному обсязі витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.(а.с. 1,2). На підставі викладеного,ст. 25 Закону України "Про теплопостачання",

Outcome: partial