Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВВ та ПЗ у м.Краматорську про стягнення моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.03.1988 року він був прийнятий на роботу на Виробниче об'єднання «Новокраматорський машинобудівний завод» у фасонолінейний цех № 1 формовщіком ручної формовки 2 розряду. 15 вересня 1993 року він був переведений вибивальником виливків 3 розряду. 29.09.2004 року він звільнився за власним бажанням. Його трудовий стаж складає 15 років 6 місяців, враховуючи і у важких для здоров'я умовах. Під час робот у ВО «НКМЗ» він піддавався впливу комплексу несприятливих виробничих факторів: пил, у концентраціях, що перевищують допустимі норми, шум, вібрації, фізичні навантаження, що спричинило виробничі захворювання: хронічний, обструктивний бронхіт пилової етіології, друга стадія помірного загострення, втрата працездатності в розмірі 50 %. 28.09.2004 року його було обстежено МСЕК, та встановлено втрата працездатності в розмірі 50 % у зв'язку з професійним захворюванням. 08.10.2007 року він вдруге пройшов обстеження та встановлено втрата працездатності в розмірі 70 %. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВВ та ПЗ у м.Краматорську моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я на виробництві, в розмірі 40 000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі.( а.с.13) У судовому засіданні представник відповідача Вараксіна І.М. проти позову заперечувала та показала, що після вищенаведеного нещасного випадку на виробництві 18.10.2004 року [PERSON] звернувся до відділення Фонду про призначення йому страхових виплат та соціальних послуг. Починаючи з 28.09.2004 року позивачу була проведена виплата одноразової допомоги в розмірі 10640 грн. та щомісячну страхову виплату - 1042,39 грн., яка відповідно до ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» підлягає перерахуванню з 1 березня наступного року у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. На теперішній час сума щомісячної страхової виплати [PERSON] складає - 5851,87 грн. Вимоги позивача з приводу відшкодування моральної шкоди в розмірі 40000 грн. вважає недоведеними. Крім того, довідка медико-соціальної експертної комісії є підставою для призначення позивачу страхових виплат, а не фактом встановлення моральної шкоди. Просить позов залишити без задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так судом встановлено, що 01.03.1988 року [PERSON] був прийнятий на роботу на Виробниче об'єднання «Новокраматорський машинобудівний завод» у фасонолінейний цех № 1 формовщіком ручної формовки 2 розряду. 15 вересня 1993 року він був переведений вибивальником виливків 3 розряду. 29.09.2004 року він звільнився за власним бажанням (а.с.8-9). Відповідно до акту про розслідування професійної хвороби (отруєння) по формі П-4 від 14.09.2004 року [PERSON] має загальний стаж роботи 15 років 6 місяців та має діагноз - хронічний, обструктивний бронхіт пилової етіології, друга стадія помірного загострення. Причиною професійного захворювання - є тривалий, протягом 15 років та 6 місяців вплив на організм пилу в концентраціях, що перевищують гранично-допустимі норми (а.с.4-5) Згідно акту огляду МСЕК 033968 серії 2-18 АЖ від 28.09.2004 року [PERSON] вперше було встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності з призначенням чергового переогляду 28.09.2005 року. Однак, при повторному огляді згідно довідки МСЕК 079939 від 08.10.2007 року позивачу була встановлена друга група інвалідності та встановлено 70% ступеня втрати професійної працездатності безстроково. (а.с.6-7) Згідно частини 1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Згідно з п.п "є" п.1 частини 1 ст. 21 та частини 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", що діяли до прийняття Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік", який набрав чинності з 01 січня 2006 року, а також Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року, який набрав чинності з 20 березня 2007 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом положень ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду виникає у особи в разі встановлення їй такої стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я (п.3). Крім того, рішенням Конституційного суду України від 27 січня 2004 року визначено, що ФССНВВ зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, заподіяну на виробництві всім потерпілим, в тому числі у випадку встановлення тимчасової стійкої часткової працездатності або повної втрати професійної працездатності. Судом було встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що позивач тривалий час працював у ВО «НКМЗ Висновком МСЕК від 28.09.2004 року позивачу була встановлена втрата працездатності на 50% з переоглядом 28.09.2005 року (а.с. 6). Судом встановлено, що позивач перебував на обліку у Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Краматорську з 2004 року, на підставі заяви позивача та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випаду на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" отримав одноразову матеріальну допомогу та отримує щомісячні страхові виплати. Також поясненнями представника відповідача встановлено, що відповідач у відповідності до діючого законодавства відшкодував позивачеві матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, але відшкодувати моральну шкоду відмовляється, посилаючись на недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, необґрунтованість розміру такої шкоди та відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди і стягнення таких сум з Фонду. Разом з тим, судом встановлено, що внаслідок ушкодження здоров'я, викликаного стійким захворюванням, позивач зазнав моральних страждань, пов'язаних з тривалим лікуванням, фізичним болем, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, виходячи з положень ст. 21 та ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", суд дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди через трудове каліцтво ,що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди саме цим відповідачем. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди здоров'ю та про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, строки позовної давності не поширюються. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, а тому зазначені норми не можуть бути підставою для відмови у праві на відшкодування моральної шкоди до їх прийняття. Крім того, доводи представника відповідача про те, що факт заподіяння моральної шкоди не встановлений висновком МСЕК - безпідставні і не ґрунтуються на законі, який не передбачає обов'язковість висновків МСЕК в даному випадку. Вже сам факт ушкодження здоров'я позивача і втрата ним працездатності свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачеві. Також, посилання представника відповідача на виконання своїх обов'язків по відшкодуванню матеріальної шкоди як на підставу до відмови у даному позові також є необґрунтованими, оскільки жодним законодавчим актом, яким врегульовані дані правовідносини не передбачено звільнення від обов'язку відшкодування моральної шкоди в разі відшкодування матеріальної шкоди постраждалому. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку відповідач не надав доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову і взагалі не переконав суд у своїй правоті. Разом з тим, вирішуючи даний спір та визначаючи розмір відшкодування, що підлягає задоволенню, суд не може повністю погодитись з доводами позивача, якими він цей розмір обґрунтовував з огляду на таке. Статтею 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено, що сума страхової виплати за моральну шкоду не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Приймаючи до уваги вищевказане та враховуючи глибину моральних страждань позивача з приводу ушкодження його здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суттєвість змін укладу його життя, який ніколи не відновиться до нормального стану, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необхідно задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти заявлених позовних вимог суд відмовляє, оскільки такі вимоги позивача про стягнення з відповідача саме 40 000 грн. у відшкодування моральної шкоди не відповідають глибині тих моральних та фізичних страждань, яких позивач зазнав внаслідок професійного захворювання і втрати ним працездатності. На підставі ст.ст. 15, 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року № 1-92004, п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України,

Outcome: partial