Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Сватівська обласна психіатрична лікарня звернулася до суду з заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до Сватівської обласної психіатричної лікарні в примусовому порядку. Виходячи з того, що комісія прийшла до висновку про необхідність її госпіталізації в психіатричний стаціонар для лікування в зв'язку з тим, що вона має тяжкий психічний розлад, не може забезпечити свої життєві потреби на рівні, який зебезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні представник Сватівської обласної психіатричної лікарні Скворчевський В.О. пояснив, що [PERSON] потребує невідкладної госпіталізації в зв'язку зі своїм станом здоров'я, тому просить заяву задовольнити. В судовому засіданні лікар - психіатр [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] була госпіталізована 20.03.2018 року черговим лікарем [PERSON] за направленням лікаря-психіатра Троїцького ТМО, для стаціонарного обстеження, лікування, проведення чергового огляду МСЕК. Під час оформлення до стаціонару контакт формальний, односкладово відповідає на питання, не розуміє ціль госпіталізації, до свого стану не критична. Хроріє з дитинства. На обліку з 2009 року. Неодноразово лікувалася. Не може забезпечити свої життєві потреби без сторонньої допомоги. Знижені інтелектуальні функції, порушено мислення. Прокурор вважає за необхідне задовольнити заяву та госпіталізувати [PERSON] в Сватівську обласну психіатричну лікарню в примусовому порядку. Особа, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] в судове засідання не з'явилася, згідно висновку ЛКК за своїм психічним станом не може приймати участь в судовому засіданні. Опікун особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію - [PERSON], в судове засідання не з'явився, звернувшись з заявою, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, оскільки судом встановлено наступні обставини: [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з 2009 року. Проходила курс стаціонарного лікування в ЛОКПНЛ з 14.09.2009 по 12.10.2009, з діагнозом: Помірна розумова відсталість. З 2009 року отримувала соціальну допомогу як дитина-інвалід. За рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 05.09.2017 визнана недієздатною, опікуном призначений [PERSON] 02.10.2017 оглянута комісією МСЕК, визнана інвалідом 2 групи, виражене обмеження життєдіяльності. Контакт з хворою малопродуктивний, до бесіди не прагне, мова бідна, словарний запас обмежений, на запитання відповідає односкладово, безглуздо посміхається. Дезорієнтована в часі. Не розуміє профіль лікарні, причини госпіталізації. Інтелектуально-мнестичні функції нерозвинені. Настрій нестійкий, благодушна. Вольова діяльність з вираженим недорозвитком. Потребує контролю та догляду зі сторони медперсоналу. Фізичні відправлення під себе. Соціально дезадаптована. Критика до свого стану відсутня. Відповідно до доданого Висновку про стан психіатричного здоров'я [PERSON] вбачається, що хвора страждає тяжким психічним розладом у формі: помірна розумова відсталість з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Хвора [PERSON] критично свій стан не оцінює, не може забезпечити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та потребує примусової невідкладної госпіталізації. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого, вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Відповідно до п. «е» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне затримання психічнохворих. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по -перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою, по -друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання (див. рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів", п.39; рішення у справі "Варбанов проти Болгарії", п.45, ЄСПЛ 2000-Х, та вищезазначене рішення у справі "Штукатуров проти Росії", п. 114; рішення у справі "Акопян проти України", п. 73). Таким чином, в судовому засіданні достовірно доведено, що [PERSON] страждає тяжким психічним розладом, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2009 року, згідно рішення Троїцького районного суду від 05.09.2017 року визнана недієздатною, її життєдіяльність обмежена, вона не може забезпечити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та її можливе тривале тримання в психіатричній лікарні обгрунтовано поясненнями лікаря-психіатра, наданими в судовому засіданні, висновком комісії лікарів-психіатрів про стан психічного здоров'я [PERSON], тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved