Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

30 грудня 2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у період з 2003 року по 2015 рік вона проживала спільно у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між позивачкою та відповідачем припинені. Дитина залишилася проживат із позивачою та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] не бере участі у житті та вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач звернулася до суду та просить стяувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-2). Ухвалою судді Краснолиманського міського суу Донецької області від 02 лютого 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надала відповідну заяву (а.с.29). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с.26), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 24 березня 2021 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, малолітня [PERSON] народилася [INFO] , батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Батьки дитини: [PERSON] та [PERSON] , з 12 серпня 2005 року перебували у шлюбі, про що свідчить відмітка у паспорті позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , виданому 15 вересня 2005 року Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області (а.с. 3-6). Відповідно до довідки, виданої 25 серпня 2020 року КП "Керуюча компанія Петровського района міста Донецька", так званої Донецької Народної Республіки (а.с. 9), малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та мешкає разом із позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження. У Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №\~235/2357/17 зазначено, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведене, вирішуючи питання щодо допустимості та належності зазначених доказів, суд приймає до уваги досліджену судом копію\~\~довідки, що видана 25 серпня 2020 року КП "Керуюча компанія Петровського района міста Донецька", так званої Донецької Народної Республіки, яка хоч і не є офіційними документами, що створює сама по собі правові наслідки, однак у сукупності із копією паспорта позивачки, копією свідоцтва про народження дитини, може слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що дитина проживає разом із позивачкою. Відповідач не приймає участі в вихованні та утриманні дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Частиною 2 статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року становить 2395,00 гривень. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у судовому порядку. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд, проаналізувавши матеріали справи та всі докази в сукупності, а також беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути [PERSON] на користь позивачки аліменти на утриманні неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку\~(доходу)\~платника аліментів,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку, починаючи з дати подання позову та до\~\~досягнення\~\~дитиною\~повноліття. Розв`язуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 15.12.2017 року № 3674-17 та положень ст. 141 ЦПК України, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, позов задоволено повністю, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні складає 908,00 гривень. Відповідно до п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved