Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] відповідно до вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ Про міліцію та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2005 по 12.07.2009 р. У 2005 році був зарахований курсантом 1-го курсу факультету з підготовки слідчих освітньо - кваліфікаційного рівня спеціаліст до Одеського юридичного інституту національного університету внутрішніх справ (далі - Університет, ОДУВС), був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєно звання рядовий міліції. 2009 року відповідач, успішно закінчив ОДУВС, отримав диплом фахівця та був направлений до ГУМВС України у Вінницькій області. 15.07.2009 року наказом УМВС України у Вінницькій області № 120 о/с він, як випускник Одеського державного університету внутрішніх справ був призначений на посаду слідчого слідчого відділення Ленінського районного відділу Вінницького міського управління ГУМВС України у Вінницькій області. 28.01.2011 року наказом УМВС України у Вінницькій області № 15 о/с [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 66 (за дискредитацію звання рядового і начальницького складу). 17.10.2006 року між Одеським юридичним інститутом Харківського Національного університету внутрішніх справ, з одного боку, та громадянином [PERSON], [INFO] був укладений контракт про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті Харківського Національного університету внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. 05.10.2007 року на виконання вимог ст. 18 Закону України Про міліцію, Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 р. Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 р. Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням та наказу МВС України № 150 від 14.05.2007 р. Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України між ОДУВС з одного боку, Головним управлінням МВС України у Вінницькій області, з іншої сторони, та громадянином [PERSON], [INFO] був укладений Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Пунктом 2.3.6. вказаного договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.З договору, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України. З урахуванням викладеного, представник Одеського державного університету внутрішніх справ [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER] на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (рахунок 31252201100570 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області, МФО 828011, ЄДРПОУ 08571570) 31495,20 грн. ( тридцять одну тисячу чотириста дев'яносто п'ять грн. 20 коп.) та 315 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяви про підтримання позовних вимог в повному обсязі та просив справу розглядати в судовому засіданні без участі представника позивача. Відповідач позовні вимоги визнав частково та надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що твердження Позивача про те, що на навчання за період з 01.09.2005р. по 12.07.2009 р. складає 31495,20 грн. є хибним, оскільки згідно контракту про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті Харківського Національного університету внутрішнім справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування від 17.10.2006 р. (надалі Контракт) правовідносини між сторонами виникли лише 17.10.2006 року. Тому період з 01.09.2005 по 17.10.2006 року має бути виключеним з розрахунку заборгованості. При цьому в розрахунку заборгованості, що надана позивачем не вказано конкретно за що саме та які саме суми коштів були витрачено на утримання відповідача, що не дає можливості ні погодитися з вказаним розрахунком ані заперечити його,у звязку з відсутністю інформації щодо правильності розрахунку. Також до позовної заяви не надано жодного документального підтвердження вказаних витрат на утримання відповідача. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач [PERSON] відповідно до вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ Про міліцію та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2005 по 12.07.2009 р. 15.08.2005 року [PERSON] був зарахований курсантом першого курсу факультету підготовки слідчих, освітньо-кваліфікаційного рівня "спеціаліст" до Одеського державного університету внутрішніх справ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєнням звання "рядовий міліцї", що вбачається з витягу з наказу №95 о/с від 15.08.2005 року (а.с.7). 17.10.2006 року між Одеським юридичним інститутом Харківського Національного університету внутрішніх справ, з одного боку, та громадянином [PERSON], був укладений контракт про підготовку фахівця в Одеському юридичному інституті Харківського Національного університету внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування (а.с.9). 05.10.2007 року між ОДУВС з одного боку, Головним управлінням МВС України у Вінницькій області, з іншої сторони, та громадянином [PERSON], [INFO] був укладений Договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с.11-12). 11 липня 2009 року відповідач успішно закінчив університет, отримав диплом спеціаліста (а.с. 40) та був направлений до УМВС України у Вінницькій області для подальшого проходження служби. 15.07.2009 року наказом ГУМВС України у Вінницькій області № 120 о/с (а.с.8) [PERSON] прибулого після закінчення ОДУВС було призначено на посаду слідчого СВ Ленінського РВ Вінницького міського управління ГУМВС України у Вінницькій області. 28.01.2011 року останнього було звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за дискредитацію звання рядового і начальницького складу, що вказано у наказі УМВС України у Вінницькій області №15 о/с від 28.01.2011 року (а.с.9). Відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про міліцію" особи начальницького складу ОВС, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службові невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Пунктом 2.3.6. договору від 05.10.2007 року (а.с.11-12), передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.З договору, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України. Згідно з п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України. Позивач ОДУВС як структурний підрозділ МВС України, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обов'язків по договору, здійснював фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача [PERSON] Згідно з розрахунком вартості утримання курсанта [PERSON] за 1 курс навчання складає 4430,02 грн., 2 курс навчання - 6658,73 грн., 3 курс - 7740,48 грн., 4 курс - 12665,97 грн., що загалом становить 31495,20 грн., які МВС України затратило на його навчання в університеті. При цьому судом встановлено, що відповідно до п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ №313 від 01 березня 2007 року, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. За вимогами ч. 4 ст. 32 ЦК України, згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. При цьому договору з батьками [PERSON] укладено не було, що суперчить викладеним нормам. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив умови договору щодо відпрацювання на посаді в органах внутрішніх справ за посадою, на яку призначений замовником, не менше трьох років. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. За загальними умовами виконання зобов'язань, встановленими ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним з таких наслідків є відшкодування збитків. Між тим, на дані правовідносини поширюється строк позовної давності, зокрема ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.5 ст.267 ЦК якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем зазначено, що про звільнення [PERSON] з ОВС дізналися з листа Управління кадрового забезпечення УМВС України у Вінницькій області №2/725 від 03.03.2015 року (а.с. 21). При цьому, суд враховує, що незважаючи на те, що навчання [PERSON] проходив з 2005 року, контракт з ним був заключений лише у 2006 році, тому і стягнення по даному контракту можливі лише з моменту укладення договору, тобто з початку 2006-2007 навчального року, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення за період з 2 по 4 курс включно. Судом не прийнято до уваги покази свідка [PERSON], так як його покази стосуються позовних вимог, які відповідачем визнані, а тому додаткового доказування не потребують. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивач суму судового збору, яка відповідає сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial