Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач, ДВНЗ "Криворізький національний університет", звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 25.08.2013 року між Відповідачем та Позивачем в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету Шрамка Я.В., укладено договір про надання місця у гуртожитку № 525 від 25.08.2013 року. Відповідачу видано ордер на житлову площу у гуртожитку № 711 серія 1, який є єдиною підставою для вселення на дану житлову площу. Згідно зазначеного ордеру, Відповідачу, як студенту денної форми навчання, надана житлова площа у гуртожитку [ADDRESS] розміром 18,0 кв.м.. Відповідно до наказу № 1186-с від 12.12.2013 року Відповідача відраховано з контингенту студентів, за подання недостовірних відомостей про здобуту раніше освіту. У відповідності з актом про не проживання - відповідач не мешкає за місцем реєстрації, позивач просить визнати його особою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняти останнього з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача не був присутнім, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судовому засіданні не була присутньою, про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомленням про вручення поштового відправлення, після подання заяви про відкладення судового засідання до суду не з»явився, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд розглядає справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ДВНЗ "Криворізький національний університет" підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 серпня 2013 року між [PERSON] та Позивачем в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету Шрамка Я.В. укладено договір № 525 про надання місця проживання в гуртожитку (а.с.9). На підставі вищевказаного договору 24 вересня 2013 року [PERSON] отримав ордер № 711 серії 1 на житлову площу гуртожитку (а.с.6). Відповідно до картки реєстрації [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів, [PERSON] - студента 1-го курсу денної форми навчання - відраховано 12 грудня 2013 року зі складу студентів за подання недостовірних відомостей про здобуту раніше освіту (а.с.8). Згідно з Акту № 04 від 19 лютого 2014 року [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації (а.с.9). Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР для проживання студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно з вимогами ч.2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету, при цьому єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Відповідно до ст. 132 ЖК Української РСР, особи, що вчилися в навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку. Відповідно до акту комісії гуртожитку №04 від 19.12.2014р., Відповідач не мешкає за місцем реєстрації у гуртожитку та відрахований наказом № 1186-с від 12.12.2013року, але зберігає реєстрацію. (а.с.9). Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.11.2007 року № 1004 затверджено Примірне положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу (надалі наказ № 1004), відповідно до пункту 5 якого житлова площа та місця загального користування в гуртожитку не підлягають приватизації, обміну, закладанню, бронюванню і здаванню для проживання сторонніх осіб чи наймання з іншою метою. В силу пункту 7 наказу № 1004, поселення студентів до студентських гуртожитків здійснюється рішенням керівника вищого навчального закладу за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів на підставі ордерів відповідно до Житлового кодексу України. При поселенні укладається угода (контракт) на проживання. При цьому, проживання в студентських гуртожитках сторонніх осіб, розміщення підрозділів вищого навчального закладу, а також інших організацій забороняється (п.14 наказу № 1004). При цьому, пунктом 37 вищевказаного наказу за № 1004 на студентів, які проживають у гуртожитку, покладено обов'язки не лише своєчасно сплачувати за проживання і додаткові платні послуги, якими вони користується; а й обов'язок після закінчення навчання або при достроковому позбавленні права на проживання в гуртожитку здати майно гуртожитку, що перебувало в його користуванні, і кімнату в належному стані та виселитися з гуртожитку в двотижневий термін. Згідно з пунктом 43 наказу № 1004 при відрахуванні з навчального закладу Студенти, які проживали в гуртожитку, залишають його в установленому порядку в двотижневий термін від дня видачі відповідного наказу. У разі, коли з поважних причин Студент не може залишити гуртожиток у відповідний термін, рішенням керівництва вищого навчального закладу за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів цей термін може бути продовжений. З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що жила площа в студентському гуртожитку надається студентам на період навчання, тобто лише на час існування правовідносин з приводу надання відповідної освітньої послуги. Тобто, право користування жилим приміщенням у гуртожитку студента залежить від його навчання у навчальному закладі, який надає такий гуртожиток. Таким чином відповідач залишається зареєстрованим в гуртожитку без відповідних правових підстав, з моменту відрахування з навчального закладу протягом двох тижнів займану житлову площу не звільнив, із заявами про продовження строку перебування в гуртожитку не звертався, рішенням керівництва вищого навчального закладу за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів двотижневий термін перебування в гуртожитку після відрахування не продовжений, поважні причини збереження реєстрації в гуртожитку судом не встановлено. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що дійсно відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим в в кімнаті [ADDRESS], в м. Кривий Ріг, без поважних причин, чим чинить відповідні перешкоди, крім того накопичується заборгованість за житлові послуги, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право на користування кімнатою у гуртожитку. В частині вимог позивача про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратили право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття останніх з реєстрації в цьому приміщенні. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved