Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» звернулося до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , - в якому просить: визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 р., укладений між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та [PERSON] на договір оренди землі, кадастровий номер земельної ділянки 1422481500:11:000:0079, площею 3,8978 га, на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, кадастровий номер 1422481500:11:000:79, площею 3,8978 га (04.05.2018 р.) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,пославшись на таке: 20 лютого 2014 року між ПрАТ\~«АПК-Інвест»\~та [PERSON] було укладено\~Договір оренди\~земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 р. у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 58 (далі - Договір), згідно з яким в оренду передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0091807, виданого 10.01.1997 Костянтинівською районною державною адміністрацією. Цього ж дня, 20 лютого 2014 року Актом приймання-передачі земельної частки (паю) до Договору [PERSON] передав, а ПрАТ «АПК-Інвест» прийняло в володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів, що розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом. Пунктом 2.3 Договору встановлений двадцятирічний строк його дії, тобто по 20.02.2034, що на даний момент не сплинув. З часу укладення Договору по день подання позову ПрАТ «АПК-Інвест» сумлінно виконуються усі обов`язки згідно з Договором, у тому числі, але не виключно, і зі сплати орендної плати [PERSON] . В подальшому позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачем земельної ділянки площею 3,8978 га, якій було присвоєно кадастровий номер 1422481500:11:000:0079 та яка на сьогоднішній день фактично використовується позивачем на підставі укладеного договору орендної земельної частки (паю) від 20.02.2014. Відповідач [PERSON] порушив норми, закріплені чинним законодавством та безпосередньо договором оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 щодо обов`язку повідомити та в подальшому переукласти договорі з ПрАТ «АПК-Інвест» після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), чим було грубо порушені права позивача як орендаря. Пунктом 3.1. Договору оренду, передбачено обов`язок Орендодавця повідомити Орендаря про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) протягом п`яти робочих днів з дати такого виділення. Відповідно до ч.5 ст.31 ЗУ «Про оренду землі», особа, яка набула права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї, зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному ст.148-1 ЗК України. [PERSON] не повідомив ПрАТ «АПК-Інвест» про отримання ним правовстановлюючого документа, що підтверджує його право власності на земельну ділянку кадастровий № 1422481500:11:000:0079, чим порушив вимоги договору та діючих нормативних актів та безпосередньо права позивача, як орендаря та фактичного користувача земельної частки (паю), яка була виділена відповідачем у земельну ділянку. Земельна частка (пай) передавалася позивачу в оренду на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), шляхом укладення договору оренди земельної частки (паю), як передбачено Указом Президента України «Про гарантування захисту економічних інтересів та поліпшення соціального забезпечення селен пенсіонерів, які мають право на земельну частку (пай), від 15.12.1998 № 1353/98 Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 03.12.1999 № 1529/99 та формою Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 за № 101/4322 (далі - форма Типового договору). На момент укладення договору оренди земельної частки (паю) між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] , так само, як і на теперішній час, діють норми перехідних положень Закону України «Про оренду землі», якими встановлено імперативну норму щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), яким укладено договорі оренди землі, а саме: такий договорі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні вимоги встановлені укладеним договором оренди земельної частки (паю) між позивачем та відповідачем. Отже, під час укладення договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] вчинив волевиявлення щодо укладення договору оренди земельної частки (паю) строком на 20 років та правових наслідків подальшої реалізації ним права на виділ земельної ділянки переукладення договору оренди землі із орендарем, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю). Проте, відповідач протиправно вчинив односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладення договору оренди, чим порушив права та законні інтереси позивача, як належного орендаря та користувача земельної ділянки. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2019 року відкрите провадження по цивільній справі за первісним позовом за правилами загального позовного провадження, цивільну справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні (а.с.48-49). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019\~року підготовче провадження у цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с.57-58). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.10.2019\~зустрічний позов [PERSON] , третя особа «про переукладення договору» (в якому позивач за зустрічним позовом просив розірвати договір оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014, укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» як орендарем та ним як орендодавцем, предметом якого є земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, для сільськогосподарських потреб (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), терміном на 20 років, переданої у користування ПрАТ «АПК-Інвест» на підставі Акту приймання-передачі земельної частки (паю) від 20.02.2014, що зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок (паїв) Білокузьминівської селищної ради Костянтинівського району Донецької області за №58 20.02.2014) був залишений без руху за підстав невідповідності вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України несплати судового збору (а.с.181-182). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.10.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «АПК-Інвест» «про розірвання договору» повернуто позивачу за зустрічним позовом за підстав невиправлення недоліків несплати судового збору (а.с.203-204). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за наведених у ньому підстав, а також з підстав, викладених у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.182-185), зауваживши на такому: Щодо твердження відповідача, що заявлена позивачем позовна вимога визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та відповідачем на договір оренди землі є неналежним способом захисту цивільних прав та інтересів Позивача, вважає, що представником відповідача не враховано, що перелік способів захисту цивільних прав, визначений ст.16 ЦК України не є вичерпним, а також положення ст.5 ЦПК України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний спосіб захисту), ст.27, частини 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», п.«д» ч.3 ст.152 ЗК України. Обраний ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» спосіб захисту не суперечить жодному закону та відповідає критерію «ефективного способу захисту». Щодо доводів відповідача з приводу нібито невідповідності договору оренди паю та акту приймання-передачі паю вимогам п.2.2. Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 № 5, зауважує, що представником відповідача не враховано, що зауваження до змісту та форми договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 не є предметом спору у даній справі. До того ж, представником Відповідача не зазначено, яким чином це впливає на чинність договору оренди земельної частки (паю). Щодо висновку відповідача про сплив двомісячного терміну на переукладення договору оренди паю 04.05.2018, вважає такий висновок помилковим, адже саме факт неповідомлення відповідачем про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та ухилення від переукладення договору оренди земельної частки (паю) всупереч положенням п. 2.3. та п. 3.1. діючого договору оренди земельної частки (паю), укладеного між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та [PERSON] 20.02.2014 і стало підставою для звернення Позивача за захистом свого цивільного права до суду. Щодо зміни предмету зобов`язання за укладеним між позивачем та відповідачем договором оренди паю після 04.05.2018, внаслідок чого змінились і його суттєві умови, що є приводом для подальшого переукладення договору оренди паю, але лише за умови взаємної згоди сторін, або приводом припинення зобов`язання договору оренди паю у разі відсутності такої згоди: При формулюванні висновків щодо відсутності волевиявлення [PERSON] на переукладення договору оренди земельної частки (паю) представником відповідача не враховано що, 20.02.2014 між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю), де серед іншого, пунктом 2.3 Договору встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії, що на даний момент не сплинув. На момент укладення договору оренди земельної частки (паю) між ПрАТ «АПК- ІНВЕСТ» та [PERSON] , так само, як і на теперішній час, діють норми перехідних положень Закону України «Про оренду землі», якими встановлено імперативну норму щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власником земельної частки (паю), яким укладено договір оренди землі, а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні вимоги встановлені укладеним договором оренди земельної частки (паю) між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та [PERSON] (абзац 7 пункту 2.3 Договору оренди земельної частки (паю). Отже, під час укладання договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] вчинив волевиявлення щодо укладення договору оренди земельної частки (паю) строком на 20 років та правових наслідків подальшої реалізації ним права на виділ земельної ділянки - переукладання договору оренди землі із орендарем, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю). Натомість, відсутність бажання на переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення земельної ділянки на місцевості (в натурі) свідчить про односторонню відмову [PERSON] від виконання договірних зобов`язань, що в свою чергу є порушенням ним приписів ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України. Щодо доводів представника відповідача про недотримання позивачем процедури позасудового порядку укладення договору оренди землі та акту приймання-передачі земельної ділянки, вважає, що представником відповідача не враховано, що положення ст.ст.638,640,641-645 ЦК України, які визначають загальний порядок укладення цивільних договорів, не мають жодного відношення до процедури переукладення діючих цивільних договорів, зокрема і порядку переукладення договору оренди земельної частки (паю), укладеного між Позивачем та відповідачем 20.02.2014, а стосуються виключно порядку укладення нових договорів. Щодо тверджень представника відповідача про те, що заявлена позовна вимога є необґрунтованою з огляду на дію принципу свободи договору, передбаченого ст.627 ЦК України: Стаття 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, стаття 629 ЦК України встановлює загальний принцип обов`язковості договору. Згідно зі ст.525 ЦК України, а також з абз.4 п.2.3. Договору оренди земельної частки (паю), одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Тож укладений між позивачем та відповідачем Договір оренди є обов`язковим до виконання обома його сторонами, а сам по собі виділ земельної ділянки в натурі (на місцевості) не визначений умовами договору, як підстава для його автоматичного припинення. Щодо належності відповідача: Земельна ділянка була виділена в натурі [PERSON] 04.05.2018, натомість перейшла у власність [PERSON] лише 29.11.2018. Враховуючи, що [PERSON] стала власником земельної ділянки, безпосередньо після виділення її в натурі [PERSON] , то права та обов`язки до неї, як нового власника, перейдуть після переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, його представником [PERSON] (правомочною на час подання відзиву на позовну заяву і якою у заяві від 07.10.2019 (а.с.181) повідомлено про припинення повноважень представника Бородіна О. В.) наданий відзив на позовну заяву (а.с.127-139), в якому заперечені позовні вимоги за таких підстав: Заявлена Позивачем позовна вимога переукладення Договору оренди земельної ділянки частки (паю) від 20.02.2014 між Позивачем та Відповідачем на інший Договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки 1422481500:11:000:79, площею 3,8978) на тих самих умовах, що і раніше укладений Договір оренди Паю, починаючи з дати державної реєстрації права власності Відповідачем на Земельну ділянку (04.05.2018 року) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у запропонованій Позивачем редакції такого Договору оренди Земельної ділянки та Акту приймання-передачі Земельної ділянки від 04.05.2018, не є належним способом захисту цивільних прав та інтересів Позивача у розумінні ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.152 ЗК України та ст.27 ЗУ "Про оренду землі", а тому вимога, яка заявлена в порушення ст.ст.4,5 ЦПК України, не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, встановлених ст.16 ЦК України, ст.152 ЗК України та ст.27 ЗУ "Про оренду землі", що, вважає, є підставою для відмови у задоволенні судом такого Позову. По-друге, з Договору оренди Паю та Акту приймання - передачі Паю, не вбачається яким саме є розмір земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом терміном на 20 років, в межах якої розміщена такий Пай, розміром 2,33 умовних кадастрових га, що є предметом Договору оренди Паю та Акту приймання - передачі Паю. Крім того, не зазначено номер лоту такої земельної ділянки та її місце розташування, як і не зазначено місце розташування самого Паю. Також в Договорі оренди Паю відсутня вартість Паю, відсутнє посилання на кадастровий план, кадастрові та інші характеристики, що не відповідає вимогам 2.2 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, та що не дає можливості встановити фактичне місце розташування такого Паю. Після виділення Земельної ділянки в натуру за Відповідачем 04.05.2018 було зареєстровано право власності на Земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Дана Земельна ділянка була сформована з моменту присвоєння їй кадастрового номера, її межі були винесені в натуру (на місцевість), та вона стала об`єктом цивільних прав вже після укладання Договору оренди Паю та Акту приймання - передачі Паю, а тому, незрозуміло, чому Позивач вважає, що Пай, площею 4,65 умовних кадастрових га, який є предметом Договору оренди Паю та Акту приймання - передачі Паю та місце розташування якого нічим не встановлено, має відношення до Земельної ділянки та/або є тією самою Земельною ділянкою, право власності на яку Відповідач набув 04.05.2018, тобто, через 4 роки після укладання між Позивачем та Відповідачем Договору оренди Паю та Акту приймання - передачі Паю. Також не зрозумілі твердження Позивача про те, що ним обробляється саме Земельна ділянка, яка ніколи Відповідачем Позивачеві не передавалась, ані будь-яка інша земельна ділянка або Пай, який є предметом Договору оренди Паю та Акту приймання - передачі Паю, враховуючи те, що Земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав та стала належить Відповідачу на праві власності лише 04.05.2018. Земельна ділянка стала об`єктом права 04.05.2018, після виділення Земельної ділянки в натурі і реєстрації права власності на неї за Відповідачем, що змінило предмет зобов`язання за укладеним між Позивачем та Відповідачем Договором оренди Паю, внаслідок чого змінились і його суттєві умови, що може бути приводом для подальшого переукладення Договору оренди Паю, але лише за умовами наявності взаємної згоди сторін, або приводом припинення зобов`язання Договору оренди Паю - у разі відсутності такої згоди. До цього слід зазначити, що Договір оренди Паю та Договір оренди Земельної ділянки є самостійними договорами з різними предметами і сторонами, оскільки за Договором оренди Паю предметом договору є Пай, а сторонами - власник сертифіката на цей Пай та його орендар, а за Договором оренди Земельної ділянки предметом є конкретна Земельна ділянка, а сторонами - власник Земельної ділянки та орендар Земельної ділянки. Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, виділення Земельної ділянки в натурі є умовою припинення Договору оренди Паю, то з моменту виділення належної Відповідачеві Земельної ділянки у натурі (на місцевості) та реєстрації Відповідачем 04.05.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - свого права власності на таку Земельну ділянку, сертифікат, на підставі якого укладено Договір оренди Паю, утратив чинність, а укладений між сторонами Договір оренди Паю є припиненим та відсутня потреба в його додатковому розірванні, про що вбачається також з п.2.3 Типового договору оренди Паю, за яким зобов`язання сторін за укладеним договором оренди земельної частки (паю) припиняються відповідно до чинного законодавства та належна Відповідачеві на праві власності Земельна ділянка підлягає поверненню. Враховуючи положення ст.ст.792 ч.2, 321 ЦК України, ст.ст.93 ч.1, 125, п.17 Перехідних положень ЗК України, ст. ст.1, 13, 31 ч.ч.2-4 ЗУ "Про оренду землі", п.2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322, а також ту обставину, що з часу реєстрації Відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свого права приватної власності на таку Земельну ділянку (04.05.2018), Відповідач набув статус власника Земельної ділянки, внаслідок чого змінився предмет (об`єкт) оренди, статус сторін договору оренди, а тому, вважає, Договір оренди Паю слід вважати припиненими. Необґрунтованими вважає також посилання Позивача на порушення Відповідачем п.3.1 Договору оренди Паю і як наслідок - п.2.3 Договору оренди Паю, оскільки неповідомлення Відповідачем Позивача про набуття права власності на Земельну ділянку не впливає на зміну юридичного статусу Земельної ділянки та його наслідки. Вищезазначене узгоджується з правовим висновком Постанови Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі №484/4135/18, провадження №61-11820ск19, а також з правовим висновком Постанови Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі №6- 7167сво06. Відповідна правова позиція викладена також в Ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних, постановленої 09.11.2011 у справі № 6-16823св11. Абзацом 2 Перехідних положень ЗУ "Про оренду землі" передбачається право, а не обов`язок на переукладення договору оренди. Відповідно до вимог ст.ст.203,215 ЦК України, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін. Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, така вимога Позивача порушує права та законні інтереси Відповідача та ст.ст.14,41 Конституції України, ст.ст.203,215,319,321, ч.1 ст.12, ч.2 ст.14, ч.4 ст.124 ЦК України, Перехідних положень ЗУ "Про оренду землі", п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322. По-третє. Позивач просить визнати в судовому порядку переукладеним Договір оренди Паю на інший Договір оренди Земельної ділянки, починаючи з дати державної реєстрації права власності Відповідача на Земельну ділянку (04.05.2018) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у запропонованої Позивачем редакції такого Договору оренди Земельної ділянки та Акту приймання-передачі Земельної ділянки від 04.05.2018. Але, нормами ЦК України (ст.ст. 11, 6, 3 ч.1 п.1, 627, 628 ч.1, 638-647 ЦК) визначений певний порядок укладання договорів, за яким сторони повинні досягнути згоди з усіх істотних умов договору, шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Примусовий порядок укладення договорів за рішенням суду регулюється ч.2 ст.649 ЦК України, за якою розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом. Тож, необхідною підставою для укладення договору за рішенням суду є наявність розбіжностей, що виникли між сторонами при укладанні договору шляхом надання та отримання сторонами відповідних пропозицій щодо істотних умов договору, тобто наявності відповідного переддоговірного спору між сторонами. Але, Позивачем не надано доказів тому, що Позивач звертався до Відповідача з будь-якими пропозиціями укласти Договір оренди та Акт приймання-передачі Земельної ділянки на визначених Позивачем у даному Позові істотних умовах, що викладені у проекті Договору оренди землі та Акту приймання-передачі від 04.05.2018, які є предметом розгляду даної справи, а також відсутні докази того, що Позивач направляв Відповідачу такі пропозиції, а Відповідач їх отримував, в порядку ч.2 ст.638, ч.1 ст.640, ч.1 ст.641 ЦК України, якими визначено обов`язок сторони правочину, яка вважає за необхідне укласти договір, надіслання іншій стороні відповідних пропозицій. Таким чином, Позивачем не було дотримано позасудовий порядок укладення договору, що вважає підставою для відмови у задоволенні судом такого Позову. Крім того, запропонована Позивачем редакція такого Договору оренди Земельної ділянки не відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220. По-четверте. З 28.12.2018 власником Земельної ділянки є Третя особа - [PERSON] , а тому будь-які права на цю Земельну ділянку у Відповідача припинились саме з 28.12.2018. Відповідач, який на даний час не є власником Земельної ділянки, на яку у нього немає ніяких прав, не може бути належним відповідачем за цим [PERSON] , внаслідок чого позов також не підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, письмових пояснень щодо заявлених сторонами позовів або відзивів на них не надала. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд прийшов до таких висновків: Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року між [PERSON] та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено Договір оренди земельної частки (паю) (далі Договір) відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець [PERSON] передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай), яка належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН №0091807, розміром 4,65 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, рілля загальною площею 4,65 га, терміном на 20 років (а.с.8-11). Сторони узгодили розмір орендної плати 4823,53 грн та її виплату два рази на рік червень-грудень поточного року (п. 2.2 Договору). Відповідно до п.3.1. Договору, [PERSON] зобов`язався протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря. Пунктом 2.3. Договору встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою Сторін. Договір оренди переукладається Сторонами за Договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України. Згідно з позначкою у Договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської с/р за №58 20 лютого 2014 року за підписом посадової особи [PERSON] , скріплено печаткою Білокузьминівської с/р, що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119. 20 лютого 2014 року сторонами підписано Акт приймання передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 20 лютого 2014 року (а.с.12). На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати на користь [PERSON] позивачем надано копії платіжних документів (а.с.15-28). Отже, ПрАТ «АПК-Інвест» виконуються обов`язки за договором оренди, здійснювалась сплата орендної плати (протягом 2014-2018 років). За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Інформацією Державного земельного кадастру «про право власності та речові права на земельну ділянку» право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:11:000:0079 площею 3,8978 га, яка розташована на території Білокузьминіської сільської ради Костянтинівського району Донецької області 04.05.2018 зареєстровано за [PERSON] (а.с.14). В порушення п.3.1 Договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово не повідомив про це ПрАТ «АПК-Інвест», що ним не спростовано. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2019 року в цивільній справі №233/4175/18 визнано недійсним Договір оренди земельної ділянки кадастровий №1422481500:23:000:0063, площею 3,898 га, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Веліс», право оренди за яким зареєстровано 21.05.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області, та скасовано запис № 26275601 про державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «Веліс» (а.с.30-31), яким, зокрема встановлено, що на час ухвалення судового рішення земельна ділянка використовується та обробляється ПрАТ «АПК-Інвест». За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Інформацією Державного земельного кадастру «про право власності та речові права на земельну ділянку» право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:11:000:0079 площею 3,8978 га, яка розташована на території Білокузьминіської сільської ради Костянтинівського району Донецької області 28.12.2018 зареєстровано за [PERSON] (а.с.13). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з такого. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі Закон). За змістом ст.1 вказаного Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.31 Закону, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Одночасно частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Як зазначено вище, пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 20.02.2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та відповідачем, сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Згідно з пунктом 3.1 Договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 [PERSON] як орендодавець зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря. В порушення умов Договору відповідач протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово не повідомив про це ПрАТ «АПК-Інвест», що ним не спростовано. Верховний Суд в п.20 постанови від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 висловив правову позицію про те, що після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю, дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі». Згідно із частиною 2\~ст.95 ЗК України,\~ст.27 Закону України «Про оренду землі»\~орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Враховуючи наведені положення законодавства та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, приймаючи до уваги, що договір оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року між сторонами укладено строком на 20 років, суд вважає, що вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:11:000:0079. Статтею 5\~ЦПК України\~передбачено,\~що здійснюючи\~правосуддя,\~суд\~захищає\~права,\~свободи\~та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права\~та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні\~та\~суспільні інтереси\~у\~спосіб,\~визначений\~законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про переукладення договору оренди земельної частки (паю) від 20 лютого 2014 року є такими, що ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Одночасно, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що положення п.2.3 Договору оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014, укладеного між ним та ПрАТ «АПК-Інвест», передбачає лише право, а не обов`язок сторони на переукладення договору оренди, та відхиляє їх, з огляду на таке. Як зазначено в абз.2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Із наведеної норми не вбачається, що переукладення договору оренди землі є правом, а не обов`язком. Вказана норма закону є імперативною щодо продовження дії договору оренди і передбачає згоду сторін, яка стосується лише зміни умов договору. Саме такої згоди дійшли орендар та орендодавець у договорі оренди від 20 лютого 2014 року. Доводи відповідача щодо необхідності застосування принципу свободи договору та принципу непорушності права приватної власності суд також відхиляє з огляду на те, що під час укладення 20.02.2014 з позивачем договору оренди земельної частки (паю) відповідач [PERSON] визначився зі своїм волевиявленням, уклавши Договір оренди строком на 20 років на зазначених в Договорі умовах, зокрема і правових наслідків у випадку реалізації ним права на виділ земельної ділянки в натурі, а саме - переукладання договору оренди землі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю) (п.2.3 договору). Крім того, відповідач сам порушив п.3.1. Договору оренди, щодо виконання ним обов`язку повідомити про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту про право власності на земельну ділянку в продовж 5 робочих днів та в подальшому (не більш ніж протягом двох місяців) переукласти договір з орендарем на тих самих умовах. Щодо заперечення проти позову в тій частині, що переукладення договору на тих самих умовах є неможливим через виділення земельної ділянки в натурі, оскільки розмір паю, що належав відповідачу і був предметом спірного Договору, не відповідає розміру земельної ділянки, виділеної відповідачу в натурі, суд зауважує на тому, що обставина виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) й визначена законодавцем як умова переукладення договорів оренди землі. Щодо доводів про неналежність відповідача за первісним позовом через належність земельної ділянки, кадастровий № 1422481500:11:000:0079, на праві власності третій особі [PERSON] : Земельна ділянка, кадастровий № 1422481500:11:000:0079 стала власністю третьої особи лише 28.12.2018. Стаття 148-1 Земельного кодексу України закріплює, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Згідно з договором оренди земельної частки (паю) від 20.02.2014 обов`язок щодо його переукладення на договір оренди землі нерозривно пов`язаний з власником сертифіката, за яким особі надається право на земельну частку (пай). Враховуючи, що [PERSON] стала власником земельної ділянки безпосередньо після виділення її в натурі відповідачу, то права та обов`язки до неї, як нового власника, перейдуть після переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі. Суд також не враховує правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України у справах: № 6-2498 від 02.04.2008; № 6-7167св06 від 28.03.2007, на які посилається відповідач, з огляду на положення ч.4 ст. 263 ЦПК України, якою передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 484/4135/18 від 14.08.2019, також не може бути застосована до правовідносин між сторонами, оскільки зазначена постанова не містить висновків щодо застосування частини 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі». Суд також вважає необхідним застосувати доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується це на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої принцип добросовісності. У статті І.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Отже, позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «АПК-Інвест» судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: approved