Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Вказана позовна заява мотивована тим, що 13.05.2015 року між позивачем ПАТ «СК «ТАС» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування за №А430962, відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси [PERSON] , які пов`язані із експлуатацією легкового автомобіля Нyundai, д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу належить [PERSON] .. 10.07.2015 року о 22 год. 35 хв. в м. Золотоноша до вул.. Черкаська 51 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Нyundai, д.н.з. [NUMBER] під кернуванням [PERSON] .. Внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої був визнаний винним [PERSON] , автомобілі отримали механічні пошкодження, а на відновлювальний ремонт автомобіля Нyundai було витрачено кошти у розмірі 90094 грн. Оскільки позивач мав відповідні зобов`язання перед [PERSON] , а тому ПАТ «СК «ТАС» здійснила виплату вказаної вище суми заподіяних збитків власнику транспортного засобу. На момент вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ «СК «Цессія» за полісом №АІ/3905207, а тому остання, в межах ліміту відповідальності страховика здійснила виплату ПАТ «СК «ТАС» у розмірі 50000 гри.. Решта суми коштів, які виходять за межі ліміту коштів, передбачених договором цивільно-правової відповідальності відповідача у розмірі 40094 гри. залишилися не відшкодованими, а тому позивач, на підставі норм ст.. 27 ЗУ «Про страхування» та ст.. 993 ЦК України вважає, що до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідач по справі звернення позивача про необхідність погашення суми коштів не покритих договором цивільно-правової відповідальності ігнорує, кошти не повертає та ухиляється від їх сплати. За таких обставин, посилаючись на ряд норм чинного законодавства, зокрема статтю 27 Закону України "Про страхування", статті 993, 1166, 1194 ЦК України позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути па його користь вказану суму з відповідача в порядку суброгації, а також відшкодувати судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Розгляд вказаної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 02.08.2018 року та 13.11.2018 року. Представник позивача позовні вимоги ствердив, та звернувся до суду із заявою відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання, які були призначені на 06.02.2019 року, 04.06.2019 року та 31.10.2019 року не прибув хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку визначеному чинним законодавством, однак не повідомив про причини неявки та не надав заяву про розгляд справи у його відсутність чи заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату. У матеріалах справи наявний відзив відповідача на вказану позовну заяву, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] позовні вимоги не визнає вважаючи, що підстави для застосування норм ст. 38 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні, доводи позивача не обґрунтовані, а право вимоги позивача до [PERSON] не встановлені. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи пояснення представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно на підставі ухвали суду від 31.10.2019 року. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у зв`язку із наступним. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу за № [NUMBER] від 13.05.2015 року, укладеного між ІІАТ «Страхова група «ТЛС» та [PERSON] предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованого транспортного засобу. Відповідно до п. 11.4.6 вказаного договору, страховик, а саме позивач взяв на себе зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та строки передбачені цим договором. Із умов вказаного договору вбачається, що сторони визначили строк дії даного договору, страхові суми, а також вид застрахованого транспортного засобу, а саме Hyundai, д.н.з. [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного тасобу серії [NUMBER] належить [PERSON] 10.07.2015 року о 22 год. 35 хв. в м. Золотоноша по вул.. Черкаська 51 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Hyundai, д.н.з. [NUMBER] під кернуванням [PERSON] .. Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.08.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП , а саме вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.07.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Позивач у своїх позовних вимогах наполягає, що в наслідок пошкодження транспортного засобу та на виконання умов вказаного вище договору страхування наземного транспортного засобу [PERSON] , як власнику пошкодженого транспортного засобу, була виплачена сума коштів на його ремонт у розмірі 90094 гри., що стверджується платіжними дорученнями за №63931 від 16.09.2015 року та №59496 від 05.08.2015 року. Вказана сума нарахована на підстав розрахунку суми страхового відшкодування від 03.08.2015 року та 14.09.2015 року, які містяться в матеріалах справи, та які в свою чергу розраховані на підставі рахунку фактури №120 від 21.07.2015 року та акту виконаних робіт від 02.09.2015 року. При розгляді матеріалів даної справи суд бере до уваги, що відповідач заперечуючи у задоволенні позовних вимог не оспорює та не заперечує ні суми заподіяних матеріальних збитків, ні порядок їх нарахування позивачем по справі. Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 12 ЦІІК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У свою чергу заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на норми ст., ст. 33, 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також зазначав, що відповідно до умов вказаного договору страхування саме позивач взяв на себе обов`язки провести відновлювальний ремонт потерпілому, а жодних правочинів чи зобовязапальних документів між позивачем та відповідачем по справі не існує, та не існувало в минулому. ПАТ СК «Цессія» не має жодних претензій до відповідача. Разом з тим вказані доводи відповідача не відповідають нормам чинного законодавства. Відповідно досі. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Разом із тим стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. А згідно ж зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за доктором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Так у своїй постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавана шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавай шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі N 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Разом із тим у справі яка розглядається судом встановлено, що на момент вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ «СК «Цессія» за полісом №АІ/3905207, а тому остання, в межах ліміту відповідальності страховика здійснила виплату ПАТ «СК «ТАС» у розмірі 50000 гри.. Вказана обставина ніяк не оспорювалася та не заперечувалася самим відповідачем по справі, а навпаки у своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ПАТ «СК «Цессія» немає жодних претензій до нього. Таким чином, оскільки ПАТ «СК «Цессія» в межах ліміту відповідальності страховика здійснила виплату коштів у розмірі 50000 гри., то остання свої зобов`язання виконала. Як вже зазначалося вище, відповідно до ст.. 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою шкоди остання зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом із тим вбачається, що залишилася не відшкодована частина страхової виплати у розмірі 40094 гри., яка відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства підлягає стягненню із відповідача. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникли повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Тому суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються платіжним дорученням від 01.03.2018 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved