Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що між позивачем [PERSON] та відповідачем Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії за №406/137/08-11 від 26 березня 2008 року. За умовами вказаного договору відповідач надав позивачу кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит на умовах, визначених цим договором. Згідно з умовами договору позивач повинен був отримати кредит на 40 000 доларів США частинами зі сплатою 13.5% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному у Додатку №1 та з кінцевим поверненням заборгованості кредиту до 25 березня 2018 року. Також відповідно до умов договору в якості забезпечення позивачем на виконання своїх зобов'язань відповідач зобов'язався в день укладення цього договору укласти договір між позивачем, відповідачем та [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого позивач та [PERSON] передають відповідачу в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 49,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. Відповідний договір було укладено. Як стало відомо позивачу [PERSON] відповідач звернувся до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2014 року на підставі виконавчого напису №1186 від 11.02.2014 року, що видав Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Позивач [PERSON] вважає, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис нотаріуса є позасудовим врегулюванням вимог відповідача. Тобто перш ніж звернутися до нотаріуса про вчинення виконавчого напису відповідач повинен був надіслати позивачу письмову вимогу про усунення порушення. Але жодної вимоги від відповідача на адресу позивача про усунення порушення за останні три роки не надходило Окрім того, позивач зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду від 14.11.2013 року у справі за позовом між цими же сторонами було прийнято рішення про визнання договору кредиту недійсним. Рішенням суду було визнано недійсним договір кредиту на підставі якого було укладено договір іпотеки. Останній платіж по договору був здійснений: позивачем на при кінці 2009 року - початок 2010 року. Тобто, з вважає, що з дня виникнення права вимоги пройшло більше трьох років. Тому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1186 від 11.02.2014 року та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Уксоцбанк" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як встановлено судом між позивачем [PERSON] та відповідачем Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії за №406/137/08-11 від 26 березня 2008 року, що підтверджується вказаним договором за №406/137/08-11 від 26 березня 2008 року. (а.с.45) За умовами вказаного договору відповідач надав позивачу кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит на умовах, визначених цим договором. Як вбачається з матеріалів справи згідно з умовами договору позивач повинен був отримати кредит на 40 000 доларів США частинами зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному у Додатку №1 та з кінцевим поверненням заборгованості кредиту до 25 березня 2018 року. Також відповідно до умов договору в якості забезпечення позивачем на виконання своїх зобов'язань відповідач зобов'язався в день укладення цього договору укласти договір між позивачем, відповідачем та [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого позивач та [PERSON] передають відповідачу в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 49,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. Як встановлено судом відповідний договір було укладено, що підтверджується іпотечним договором за №04/I-159 від 26.03.2008 року. (а.с. 32). Як стало відомо позивачу [PERSON] відповідач звернувся до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2014 року на підставі виконавчого напису №1186 від 11.02.2014 року, що видав Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Виконавчий напис нотаріуса є позасудовим врегулюванням вимог відповідача. Позивач посилається на те, що перш ніж звернутися до нотаріуса про вчинення виконавчого напису відповідач повинен був надіслати позивачу письмову вимогу про усунення порушення. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 31 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою. У п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. З огляду на ст. 89 Закону України "Про нотаріат" (у редакції станом на вчинення спірного виконавчого напису) у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Абзацом 1 п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за № 283/8882, визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за № 283/8882, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Зважаючи на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що посвідчують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення Голосіївського районного суду від 14.11.2013 року у справі за позовом [PERSON] до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним було прийнято рішення про визнання договору кредиту недійсним. Вказане рішення, згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014 року було скасовано, у позові [PERSON] до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним було відмовлено. (а.с 10). Як вбачається з матеріалів справи, листа-вимоги від 21 вересня 2011 року з проханням погасити заборгованість на суму 86 696 (вісімдесят шість тисяч шістсот дев'яносто шість) доларів США 54 центи позивач не отримував. З повідомлень, які додані до матеріалів нотаріусу не вбачається, що відповідні листи були вручені безпосередньо позивачу, у зв'язку з тим, що на повідомлені зазначено лише прізвище позивача, а не його підпис. Дані листи були направлені з метою досудового врегулювання ситуації, про що чітко зазначено в останньому абзаці, а не з метою вчинення у подальшому виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до вище зазначеної статті Закону в письмовій вимозі про усунення порушення зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. В листі-вимозі зазначено, що станом на 21.09.2011 року заборгованість становить 16 489.93 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) доларів США 93 центи прострочена заборгованість по кредиту та процентам та 7 035,30 (сім тисяч тридцять п'ять) гривень 30 копійок пеня за прострочку платежів. Надалі в листі зазначено про негайне повернення заборгованості. Згідно з наведеним у листі не встановлено строк для виконання порушеного зобов'язання та немає попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. В заяві до нотаріуса зазначено, що заборгованість станом на 21 травня 2013 року становить 107 515,50 (сто сім тисяч п'ятсот п'ятнадцять) доларів США 50 центів. Період за який здійснюється стягнення з 12.06.2012 року по 20.05,2013 року. Як вбачається з матеріалів справи жодної вимоги про сплату заборгованості у розмірі 107 515,50 (сто сім тисяч п'ятсот п'ятнадцять) доларів США 50 центів у не менш ніж тридцятиденний термін з попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки до позивача не надходило. Відтак, суд приходить до висновку, що сума заборгованості, зазначена в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса, не могла бути безспірною, оскільки така сума не співпадає із сумою заборгованості, зазначеній у повідомленнях-вимогах, що були направлені позивачу. Оскільки інших листів-вимог банку про усунення порушення з боку позивача із сумою ідентичною тій, що вказана в оспорюваному виконавчому написі, а також доказів їх надсилання боржнику та отримання їх ним, суду надано не було. Чіткий опис в тексті виконавчого напису зобов'язань, виконання яких забезпечено іпотечними договорами, укладеними між сторонами, відсутність доказів оспорення позивачем суми заборгованості, визначеної у направлених йому повідомленнях, не свідчать про безспірність зазначеної у виконавчому написі суми заборгованості, так як взагалі відсутні докази того, що взагалі мало місце надсилання банком вимоги про усунення порушення з боку позивача із сумою ідентичною тій, що вказана в оспорюваному виконавчому написі, а також отримання її ним. Тобто, суд вважає, що у нотаріуса не було підстав вчиняти спірний виконавчий напис, так як у нього не було доказів безспірності вимог стягувача, як це передбачено ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. Належних доказів на підтвердження протилежного відповідачем всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України суду надано не було, хоча вони повинні бути саме у відповідача (докази надсилання листа-вимоги позивачу та отримання її ним). Третя особа - приватний нотаріус, який вчиняв оспорюваний виконавчий напис, теж не надав суду документів, які б підтверджували наявність на час вчинення виконавчого напису підстав вважати, що заборгованість є безспірною. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 589, 610, 611, 1049 ЦК України, ст.ст. 31, 34, 87-89 Закону України «Про нотаріат», ст. 35 Закону України «Про іпотеку», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, п.п. 282-284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року,

Outcome: approved