Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що 09 грудня 2017 року на 92-ому кілометрі автодороги «Київ-Харків» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , який працював водієм у П`ятому управлінні (Міжвідомчий центру спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України. 18 березня 2019 року постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, яка постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишена без змін. Згідно звіту про оцінку майна № 526 від 16 серпня 2018 року Приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» вартість відновлюваного ремонту з врахуванням фізичного зносу без ПДВ автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] становить у розмірі 121681,74 грн. Оскільки транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , не був застрахованим, у відшкодування матеріальної шкоди позивач отримав від Моторного (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в сумі 100 000 гривень, що є в межах ліміту, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, різниця між матеріальною шкодою, яка спричинена пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить у розмірі 21681,74 грн. (121681,74 грн. - 100 000,00 грн.), яку має відшкодувати організація, в якій працював водій - відповідач П`яте управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України. Крім того, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини зліва. У поєднанні з постійним стресовим навантаженням позивач пережив інфаркт міокарда, проходив лікування у 1-й Міській клінічній лікарні м. Полтава в період з 15 по 27 грудня 2017 року. Тому має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн. Також позивач поніс додаткові витрати на транспортування пошкодженого транспортного засобу в сумі 9396,00 гривень, витрати на проведення експертизи в сумі 6864,00 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 21 681,74 грн., моральну шкоду у розмірі 80 000,00 грн., матеріальні збитки, які складаються з витрат на оплату вартості експертного дослідження розміру матеріального збитку у розмірі 6864,00 грн. та витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі у розмірі 9396,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. 02 листопада 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13 листопада 2020 року ухвалою суду у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. 04 грудня 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України - Свириденка Олександра Михайловича про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 10 грудня 2020 року ухвалою суду витребувано з архіву Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області (08400, вул. Богдана Хмельницького, 65, м. Переяслав, Київська область): належним чином завірені матеріали адміністративної справи № 373/2327/17 відносно [PERSON] ; належним чином завірені матеріали адміністративної справи № 373/2329/17 відносно [PERSON] . 10 грудня 2020 року ухвалою суду у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про допит [PERSON] та [PERSON] в якості свідків відмовлено. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення сторін справи про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 09 грудня 2017 року на 92-ому кілометрі автодороги «Київ-Харків» сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який був співробітником П`ятого управлінні (Міжвідомчий центру спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України (а.с. 174-250, том 1, а.с. 1-194, том 2). 18 березня 2019 року постановою Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, яка постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишена без змін (а.с. 153-154,155-156, том 1). 13 листопада 2018 року постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області провадження по справі відносно позивача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, яка постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року залишена без змін (а.с. 149, 150, 151-152, том 1 ). Згідно звіту про оцінку майна № 526 від 16 серпня 2018 року Приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» вартість відновлюваного ремонту з врахуванням фізичного зносу без ПДВ автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] становить у розмірі 121 681,74 грн. (а.с.21-43, том 1) Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 21681,74 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідачі зобов`язані солідарно сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка сплачена Моторним (транспортне) страховим бюро України, у розмірі 21 681,74 грн. (121681,74 грн.-100000,00 грн.). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки вина водія автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не доведена та не підтверджується наявними матеріалами справи, сума до стягнення є необґрунтованою, витрати на проведення експертизи мали бути стягнені в рамках справи де вона проводилася. Моральна шкода не підлягає стягненню, оскільки інші позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підтвердження відзиву надано висновок № 167 від 01 лютого 2020 року експерта автотоварознавчого дослідження про вартість матеріального збитку автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка розрахована без технічного огляду автомобіля по даним з копії свідоцтва про реєстрацію автомобіля, фотознімків із Звіту № 526 про оцінку майна Приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 16 серпня 2018 року, дорівнює вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди 09 грудня 2017 року та складає 217 790,07 грн. (а.с.80-93, том 1). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки вина водія [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена. Крім того, [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки на час настання дорожньо-транспортної пригоди виконував службові обов`язки водія П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України. На підтвердження відзиву надано висновок № 1675 від 14 листопада 2019 року за результатами проведення експертного автотехнічного дослідження (а.с.114-118, том 1). Представник відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки здійснив регламентну виплату в розмірі ліміту відшкодування, на користь позивача. Підстави для доплати відсутні. МТСБУ не порушувало вимог законодавства у відносинах з позивачем щодо строків здійснення виплат, порядку визначення розміру відшкодування, тому відсутні підстави (а.с. 163-166, том 1). На підтвердження відзиву надано довідку про розмір відшкодування шкоді з фонду захисту потерпілих (а.с. 167, том 1); наказ № 2276 від 24 лютого 2020 року про відшкодування шкоди позивачу (а.с. 168, том 1). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Правовий аналіз зазначених норм приводить до висновку, що законодавством не передбачений солідарний обов`язок щодо стягнення різниці між матеріальною шкодою та страховою виплатою. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Судом встановлено, що Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено регламентну виплату на користь позивача в розмірі ліміту відшкодування, що становить 100 000 гривень. З огляду на викладене, позивач скористався своїм правом на отримання суми страхового відшкодування, визначеного в межах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зі змісту постанови Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності вбачається, що останній є співробітником П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Судом не встановлено обставин, які б свідчили про неправомірність заволодіння відповідачем [PERSON] транспортним засобом П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України. Оскільки відповідач перебував у трудових відносинах з П`ятим управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 21681,74 грн. та в даному випадку відповідальність за матеріальну шкоду покладається на П`яте управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, як власника транспортного засобу. Висновок звіту про оцінку майна № 526 від 16 серпня 2018 року Приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» не спростовано висновком № 167 від 01 лютого 2020 року експерта автотоварознавчого дослідження про вартість матеріального збитку автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] . Суд критично відноситься до наданого відповідачем висновку № 1675 від 14 листопада 2019 року за результатами проведення експертного автотехнічного дослідження, оскільки останній не містить висновків щодо відсутності причинного зв`язку між діями [PERSON] та дорожньо-транспортною пригодою. Отже, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вини відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відповідачем не надано. З урахуванням різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка сплачена Моторним (транспортне) страховим бюро України, у розмірі 100000,00 грн., розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить у сумі 21 681,74 грн. (121681,74 грн.-100000,00 грн.). За встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України, П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди частково: стягнути з П`ятого управління (Міжвідомчий центр спеціальної підготовки) Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, код ЄДРПОУ 20003360, юридична адреса: 39617, вул. Лікаря О. Богаєвського, 2-А, місто Кременчук, Полтавська область, на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 21 681 (двадцять одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 74 коп. В решті позовних вимог відмовити. Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 80 000 грн. 00 коп. На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку Першої Міської клінічної лікарні м. Полтава № 22686 від 10 Грудня 2017 року про звернення позивача за медичною допомогою, діагноз - забій грудної клітини зліва внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.18, том 1); довідку Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру від 20 грудня 2017 року № 196 про знаходження позивача з 15 грудня 2017 року на стаціонарному лікуванні в спеціалізованому кардіологічному відділенні для хворих інфарктом міокарда з ПІТ (а.с. 19, том 1); консультативний висновок спеціаліста-лікаря Бойко В.С. від 29 липня 2020 року, що спостерігаються наслідки ЗЧМТ після дорожньо-транспортної пригоди (09.12.2017 р.) та поставлений діагноз гіпертаційний синдром помірного ступеня та невротичний розлад (а.с.20,том 1). При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, які пов`язані з втратою здоров`я та пошкодженням транспортного засобу. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial