Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 05.03.2012 року, укладеного між банком та [PERSON], перший надав останньому кредит в сумі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 31.05.2018 року має заборгованість перед позивачем в сумі 108647 гривень 73 копійки, яку в добровільному порядку сплатити не бажає. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному ч.8,11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, доказів про наявність поважних причин своєї неявки, відзиву та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. З огляду на вказане, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із анкети - заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку від 05.03.2012 року, встановлено, що позичальник погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді. Зазначена заява скріплена підписом позичальника (а.с.8) . Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт " Універсальна " за користування кредитом встановлено відсоткову ставку 3,0 % в місяць (а.с.9). Таким чином, під час укладення договору від 05.03.2012 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Згідно пункту 2.1.1.2.3 умов сторони погодилися, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає банку право у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт. Також згідно пункту 2.1.1.2.4 умов, сторони погодилися, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф розмірі 500 гривень плюс 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до п. 1.1.5.23 умов, у разі порушення клієнтом встановленого законом зобов'язання з повернення належним чином зарахованих коштів клієнт платить банку пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожен день. Отже, доведеним є факт, що 05.03.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк " та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н., згідно з яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п.1.7 Статуту АТ КБ "ПРИВАТБАНК" останнє є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.18). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.03.2012 року, встановлено, що станом на 31.05.2018 року заборгованість відповідача перед банком становить 119209 гривень 61 копійку, та складається з : тіла кредиту в сумі 1805 гривень 78 копійок; заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 111705 гривень 56 копійок; пені та комісії в сумі 5698 гривень 27 копійок; штрафів у сумі 5649 гривень 89 копійок (а.с.39-43) . Ухвалою Добровеличківського районого суду Кіровоградської області від 27.08.2018 року закрито провадження в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в частині стягнення з [PERSON] боргу по кредитному договору №б/н від 05.03.2012 року, який станом на 31 грудня 2015 року становив 16211 гривень 77 копійок та складався з : заборгованості за кредитом в сумі 1805 гривень 78 копійок , заборгованості за процентам в сумі 10359 гривень 28 копійок ; заборгованості за комісією у сумі 2798 гривень 53 копійки, а також заборгованості по судовим штрафам 1248 гривень 18 копійок. Підставою для постановлення зазначеної вище ухвали стала наявність такого, що набрало законної сили рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.03.2016 року по цивільній справі № 387/218/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК " заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.03.2012 року, яка станом на 31.12.2015 року становила 16211 гривень 77 копійки . Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не були виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України . Таким чином позивач не був позбавлений права вимагати стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором, а також заборгованості за пенею та комісієї, що виникла після 31.12.2015 року, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, пені та комісії за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 року в сумі 104246 гривень 02 копійки є обґрунтованими та підлягають задоволенню . Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів суд виходить з наступного : Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже в задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів слід відмовити . Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1690 гривень 62 копійки . На підставі викладеного, ст.ст.11,207,526,629,634,638,1054, ЦК України,

Outcome: partial