Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

04 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові зазначив, що на праві власності має житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані в його будинку, але не проживають в ньому з серпня 2017 року і фактичне місце їх проживання йому не відоме. Наявність реєстрації відповідачів у його будинку створює для нього правові наслідки, перешкоджає йому здійснювати в повному обсязі право власності на будинок, а саме він не може ним розпоряджатися. Оскільки він є власником зазначеного будинку, має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Просив визнати відповідачів, такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 06 грудня 2019 року відкрито в порядку спрощеного позовного провадження справу за даним позовом та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Березнегуватську районну державну адміністрацію Миколаївської області (а.с.11). Позивач в судове засідання направив заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи в заочному порядку. (а.с.18). Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, але своєчасно та належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не надали. (а.с.12-15). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив заяву з письмовим поясненням, в якому заперечував проти визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, при вирішенні спору просить врахувати інтереси малолітньої дитини,а справу розглянути за його відсутності. (а.с.19-21). Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що вбачається з копії свідоцтва про право власності на будинок, виданого на підставі рішення виконкому Березнегуватської селищної ради від 21 жовтня 1992 року за № 58. (а.с.8). В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 20 листопада 2019 року за вих. № 3167 (а.с.6). З акту обстеження місця проживання, складеного 19 листопада 2019 року депутатом селищної ради 7 скликання від виборчого округу № 10 слідує, що відповідачі в даному будинку з серпня 2017 року не проживають. (а.с.5). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 зазначеного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 755/5870/17-ц, з огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391 ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням. Оскільки відповідачі не проживають у належному позивачу будинку понад встановлені законом строки, протягом яких зберігається право користування житлом, не надали суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їм користуватися жилим приміщенням, відсутність права власності на житловий будинок, позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання малолітньої [PERSON] , 2009 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд доходить наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Отже, беручи до уваги вік малолітньої дитини, яка не може самостійно обирати місце проживання, факт її не проживання у житловому будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним позивачу майном. Відомостей про забезпечення малолітньої іншим житлом суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що підстави для визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] , відсутні. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved