Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на його користь не виплачену заробітну плату за період з січня 2011р. по жовтень 2013р. в сумі 31 990 грн. 95 коп., а також середню зарплату за період затримки розрахунку з 08.07.2013р по 04.12.2017р. у розмірі 89 118 грн. 36 коп., а всього 121109 грн. 31 коп. У судове засідання позивач не з'явився, надіслав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 квітня 2007 року Позивач був прийнятий на посаду провідного інженера служби постачання на ТзОВ « Львівські автобусні заводи». 01 квітня 2011 року був переведений на відокремлений підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду провідного інженера Управління постачання. 01 жовтня 2013 року Позивач звільнився з посади провідного інженера Управління постачання ТзОВ «Львівські автобусні заводи». З часу прийняття та до дня звільнення Позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується трудовою книжкою. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] не виплачено заборгованість по заробітній платі період з січня 2011р. по жовтень 2013р. в сумі 31 990 грн. 95 коп. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов та доказів на його спростування не подав. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1 ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата". Згідно з ст. 2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач 01 жовтня 2013 року звільнений з ТОВ «Львівські автобусні заводи» по ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Разом, з компенсацією за невикористані відпустки підприємство, на момент звільнення, заборгувало позивачу 31 990 грн. 95 коп. та в день звільнення повний розрахунок належних Позивачу виплат здійснений не був. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, згідно статті 117 КЗпП підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995р. №100 (ч.2,п.2). Період розрахунку - останні два повних робочих місяці , тобто травень-червень 2013 року. Середньоденна заробітна плата складає: (1818,63 грн. (серпень 2013 р. ) + 1829,62 грн. (вересень 2013р.)) : (21 робочих днів (серпень 2013р.) +18 робочих днів (вересень 201 Зр .)) 3648,15:42=86,86грн. (п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100). Період не виплати компенсації середнього заробітку за період затримки розрахунку з 2.10.2013 р. (перший день після звільнення) по 30.11.2017 рік. Норми тривалості робочого часу згідно листів Міністерства соціальної політики України р. №9050/0/14-12/13 на 2013 p., від 04.09.2013 p. № 9884/0/N/-13/13 на 2014 p., від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13 на 2015 p., від 20.07.2015 р. №10846/0/14-15/13 на 2016р.від. 05.08.2016 р. №11535/0/14-16/13 на 2017 р. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку на 05,12.2017р.. складає 89 118 грн. 36 коп. (86,86 грн. *1026 робочих днів.) Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Оглянувши позовну заяву та додатки до неї, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню та до стягнення підлягає 31990 грн. 95 коп. - заборгованості по заробітній платі та 89118 грн. 36 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до заявлених позовних вимог, а всього - 121 109 (сто двадцять одну тисячу сто дев'ять) грн. 31 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1762,00 гривень.

Outcome: approved