Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги, тим, що спір стосується приватизації квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира була у користуванні [PERSON] на підставі договору-найму житлового приміщення, яка померла та в подальшому на підставі рішення № 97 Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 20.03.2015 р. було змінено наймача з [PERSON] на її доньку [PERSON] 17.07.2015 р. Виконавчим комітетом Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради було винесено рішення № 274 про зміну у договорі-найму житлового приміщення вказаної квартири з [PERSON] на неї. Вона у вказаній квартирі проживає та зареєстрована з 02.09.2014р. З метою приватизації вказаної квартири, у 2017 р. вона звернулась до відповідача з пакетом документів, який зазначено у описі документів від 02.10.2017р. Проте, їй було надано відмову у приватизації вказаної квартири, у зв`язку із тим, що вищевказана квартира зареєстрована за юридичною особою - ДП «Авіаагрегат», а орган приватизації до якого вона звернулась, є органом приватизації житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, а також відсутні відомості про реєстрацію [PERSON] , та довідка про її реєстрацію місця проживання не завірена належним чином. Вважає, що зазначені дії відповідача є незаконними, у зв`язку із чим вона звернулась до суду з відповідним позовом, в якому просить визнати її право на приватизацію, визнати незаконними дії відповідача щодо відмови їй у приватизації, зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву щодо приватизації зазначеної квартири на підставі раніше поданих нею документів. 28 серпня 2020 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 05\~листопада 2020\~року представник\~відповідача [PERSON] \~надала до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначила,\~що порядок\~оформлення документів\~на приватизацію\~квартир та\~перелік документів,\~необхідних для\~здійснення приватизації,\~визначений Положенням\~про порядок\~передачі квартир\~(будинків),\~жилих приміщень\~у гуртожитках\~у власність\~громадян,\~затвердженим наказом\~Міністерства з\~питань житлово-комунального\~господарства України\~№ 396\~від 16.12.2009\~року.\~Відповідно до\~п.\~17\~цього Положення\~громадянин,\~який виявив\~бажання приватизувати\~займану ним\~і членами\~його сім`ї\~на умовах\~найму квартиру\~(будинок),\~жиле приміщення\~в гуртожитку,\~кімнату в\~комунальній квартирі,\~звертається в\~орган приватизації,\~де одержує\~бланк заяви\~та необхідну\~консультацію.\~Вичерпний перелік\~документів,\~які громадянин\~повинен подати\~до органу\~приватизації визначено\~пунктом 18\~вказаного Положення.\~Позивачем до\~департаменту житлового\~господарства Дніпровської\~міської ради,\~який є\~органом приватизації\~житлового фонду,\~що перебуває\~у власності\~територіальної громади\~міста в\~особі Дніпровської\~міської ради,\~було подано\~заяву про\~приватизацію квартири\~ [ADDRESS] ,\~проте така\~заява не\~могла бути\~розглянута в\~зв`язку\~з тим,\~що надані\~документи не\~оформлені належним\~чином,\~а саме:\~відсутні відомості\~про реєстрацію\~ [PERSON] \~та довідка\~про реєстрацію\~ [PERSON] \~не завірені\~належним чином.\~У зв`язку\~з чим\~їй було\~відмовлено у\~наданні адміністративної\~послуги,\~про що\~повідомлено листом\~від 23.10.2020\~№ 3/4-2291.\~Позивач просить\~суд визнати\~право на\~приватизацію,\~проте право\~позивача на\~приватизацію квартири\~ніким не\~оспорюється. Зазначений лист про розгляд звернення не є рішенням органу приватизації про відмову позивачу в приватизації квартири. Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради діяв у межах та спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 10 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] надала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідач у відзиві посилається на перелік документів, який зазначений у пункті 18 Положення про порядок передачі квартир(будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 р. Вищевказані документи були наданні позивачем відповідачу у повному обсязі, зокрема, визначені переліком документи також перелічені в описі документів, що надані до ЦНАП [PERSON] від 02.10.2017 р. Також у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не були наданні відомості про реєстрацію [PERSON] , однак у свою чергу відповідач не посилається на нормативні акти, якими було б передбачено надання особою, яка подає заяву про приватизацію відомостей про реєстрацію колишнього квартиронаймача, а тому така вимога та твердження відповідача є безпідставною та необґрунтованою. Окрім того, відповідач вказує, що заява позивача також не була розглянута, оскільки довідки про реєстрацію позивача не завіренні належним чином. Проте, відповідач знову ж таки не зазначає та не посилається на норми законодавства, якими передбачено певний порядок завірення документів та взагалі необхідність їх завірення при оформленні документів, необхідних для здійснення приватизації. Зазначає, що Положенням також не передбачений порядок належного завірення копій документів. Відповідач у відзиві посилається на те, що лист №3/4-2291 від 23.10.2017 р. не є рішенням органу приватизації про відмову у приватизації, а також те, що відповідач діяв у межах та спосіб, передбачений чинним законодавством, але з цим погодитись не можна, оскільки положенням передбачено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян (п. 23), тобто за результатами розгляду звернення із заявою на приватизацію відповідний орган приймає рішення у випадку передачі у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, а щодо відмови у прийнятті такого рішення, то ані Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", ані Положенням не передбачено як саме має бути оформлена відповідна відмова, чи то у формі «повідомлення», чи то «листа», чи то «рішення» або інше. У свою чергу, лист як його називає відповідач за №3/4-2291 від 23.10.2017 р. по своєму змісту містить інформацію, якою чітко та зрозуміло викладено, що заявнику відмовлено у наданні послуги з приводу приватизації квартири [ADDRESS] та вказані необґрунтовані, жодними нормативно-правовими актам не підкріплені підстави. Оскільки законні та обґрунтовані підстави відмови позивачу у розгляді та прийняті її заяви про приватизацію квартири у відповідача відсутні, то вважає, що його дії незаконні, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи із того, що позивачем належними, достовірними та допустимими доказами обґрунтовано всі вимоги. 14 січня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за клопотаннями представника позивача витребувано у Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради матеріали, на підставі яких було відмовлено [PERSON] , [INFO] , у приватизації квартири [ADDRESS] . 09 лютого 2021 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на адресу суду надіслано лист № 3/4-2291 від 23.10.2017 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовної заяви, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 20.03.2015 року за № 97 змінено умови договору-найму жилого приміщення, що складається з однієї кімнати ж/пл. 18,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , з померлої матері [PERSON] на дочку [PERSON] , 1977 року народження, з родиною у складі: сестра [PERSON] , 1974 року народження (а. с. 6). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 17.07.2015 року за № 274 змінено умови договору-найму жилого приміщення, що складається з однієї кімнати ж/пл. 18,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , з вибулої [PERSON] , 1977 року народження, на сестру [PERSON] , 1974 року народження (а. с. 7). Згідно із довідкою про склад сім`ї наймача ізольованної квартири (одноквартирного будинку) та займані приміщення від 08.09.2017 року за № 257 станом на 22 вересня 2017 року [PERSON] , 1974 року народження, з 02 вересня 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20). Також судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою щодо приватизації квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та нею був наданий певний пакет документів для реалізації її права, який зазначений в описі документів, що наданий до Центру надання адміністративних послуг (а. с. 9). Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 23.10.2017 року за № 3/4-2291 позивачу [PERSON] відмовлено у праві на приватизацію і зазначено, що підставою у відмові надання адміністративної послуги є те, що надані документи не оформлені належним чином (а. с. 10). Судом встановлено, що 22 січня 2021 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 24 (а. с. 69). Матеріалами справи також підтверджено, що 18.11.2004 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення № 3179 згідно із п.4.4 якого зазначено про передання житлових будинків, загальною площею 3293,7 кв.м. на баланс Комунального житлово-експлуатаційного підприємства-34 Ленінського району (а. с. 81). У додатку № 15 до вищевказаного рішення зазначений перелік будинків, зокрема будинок [ADDRESS] , який передається з балансу КЖЕП «Лівобережжя» на баланс КЖЕП 34 Ленінського району (а. с. 82). Факт передання вищевказаного будинку у комунальну власність, у якому розташована квартира позивача за [ADDRESS] , підтверджується Актом приймання-передачі основних засобів від 20.12.2004 р. (а. с. 84). Відповідно до листа № 3/9-5075 від 04.11.2020 р. Департаменту житлового господарства ДМР зазначено, що відповідно до вищевказаного рішення ДМР, будинок [ADDRESS] прийнятий на баланс КЖЕП №34 (а. с. 83). У довідці ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» від 15.09.2015р. зазначено, що станом на 14.09.2015 р. житловий будинок, зокрема, [ADDRESS] на балансі ПАТ «Дніпропетровській агрегатний завод» не значиться (а. с. 85). Враховуючи вищезазначене, судом встановлено та не заперечувалось у судовому засіданні 29 вересня 2021 року представником відповідача [PERSON] , що вказаний будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі КЖЕП № 34, та належить до майна комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. Статтею 9\~ЖК Української\~РСР передбачено, що громадяни України мають право на приватизацію державного житлового фонду. Приватизація державного житлового фонду здійснюється відповідно до Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, затвердженим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно із ст.\~2\~зазначеного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 4\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про\~приватизацію державного\~житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно із ч. 3 ст.\~8\~вказаного закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за №109/17404 громадянин подає до органів приватизації вичерпний перелік документів, зокрема довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі. Згідно із п. 23 вказаного Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Відповідно до висновків, викладених у рішенні Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №826/17201/17 суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави. Законодавство передбачає зокрема, що орган приватизації має прийняти рішення щодо приватизації в місячний строк з дня одержання відповідної заяви. Таке рішення може бути - про передачу жилих приміщень у власність громадян або про відмову у приватизації. Вчинити будь-яких інших дій чи прийняти інших рішень орган приватизації не вправі. Із листа відповідача від 23 жовтня 2017 року 3/4-2291, який є органом приватизації, вбачається, що відповідачем не прийнято рішення про передачу квартири у власність позивачу, а із його змісту вбачається відмова [PERSON] у приватизації житла. В цьому випадку лист-відповідь від 23 жовтня 2017 року суд розцінює як відмову позивачу [PERSON] у праві на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи усі надані позивачем докази, які підтверджують її право на приватизацію, зважаючи на «принцип належного урядування», суд обмежується детальним аналізом тих обставин, що зазначені в листі відповідача від 23 жовтня 2017 року 3/4-2291. Щодо посилань у листі № 3/4-2291 від 23 жовтня 2017 року на ненадання відомостей про реєстрацію [PERSON] на думку суду є безпідставним та необґрунтованим, оскільки у пункті 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, не зазначено про надання відомостей про реєстрацію колишнього квартиронаймача. Також не заслуговують на увагу посилання у листі від 23 жовтня 2017 року на довідки про реєстрацію [PERSON] , які не завіренні належним чином, оскільки представник відповідача у судовому засіданні не зазначила, якими саме нормами законодавства передбачено певний порядок завірення документів. Крім того, Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян також не передбачений порядок належного завірення копій документів, чи необхідність їх завірення при оформленні документів, необхідних для здійснення приватизації. Відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом, а саме: передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підтягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Вказаний вище перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, отже відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в приватизації займаної позивачем квартири [ADDRESS] є неправомірною. Відповідно до ст.\~60\~Закону «Про\~місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Тобто право відповідача визначати статус спірного майна не суперечить нормам чинного законодавства. Також судом встановлено, що [PERSON] була вселена до спірного житла на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про зміну умов договору-найму жилого приміщення, відповідачем не спростовано факту вселення [PERSON] до спірної квартири, не ухвалено вмотивованого рішення про відмову у визнанні позивача наймачем спірної квартири, тому відповідач не мав законних підстав відмовляти позивачу у приватизації квартири у зв`язку з ненаданням документів оформлених належним чином. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача в оформленні приватизації квартири позивачем [PERSON] порушує її право на отримання житла у власність. За таких підстав, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи способи захисту цивільних прав, а також той факт, що вимога про зобов`язання вчинити певні дії є похідною від вимоги щодо визнання відмови у приватизації квартири протиправною, а позивачем в мотивувальній частині позовної заяви акцентується увага саме на протиправність такої відмови, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання протиправною відмови (у формі листа-відповіді) відповідача у приватизації квартири, та зобов`язання відповідача провести дії по приватизації квартири на ім`я [PERSON] у відповідності до п. 18 Наказу МЖКГ України від 16.1.2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян». Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права на приватизацію квартири, суд зазначає наступне. З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Суд, в цьому випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16ц. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 681 грн. 60 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial