Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Представник ТМО "Психіатрія" у м. Києві звернувся до суду з заявою про госпіталізацію у примусовому порядку відносно [PERSON], [INFO], яку 11.04.2016 р. було госпіталізовано до відділення №17 ТМО "Психіатрія" з підстав: неадекватної поведінки та агресивних тенденцій по відношенню до оточуючих, виявом реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, неспроможністю самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, та у зв'язку з потребою примусового лікування. В судовому засіданні представник заявника Нечипоренко М.Г. підтримав заяву. Пояснив, що 11.04.2016 року каретою швидкої допомоги за рапортом працівників поліції було госпіталізовано [PERSON] до відділення №17 ТМО «Психіатрія». Відмовилась від лікування в добровільному порядку. Психічний стан пацієнта на момент огляду ВКК: орієнтована всебічно правильно. Вербальному контакту доступна, однак він малопродуктивний. Під час бесіди напружена, підозріла, на більшість запитань відповідає стереотипно: «мовчання золото», «це вас не стосується». Суті своїх хворобливих переживань не розкриває. Мислення паралогічне. Імпульсивна. Критика відсутня, заявляє «передайте цим катам, що я все одно їх повбиваю, а на суді мені ще аплодувати будуть за справедливість, я Вам всім ще докажу». Категорично відмовляється від лікування. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти її госпіталізації в примусовому порядку. Пояснила, що хоче помститися директору Святошинського психоневрологічного інтернату, все одно відрубає йому голову та вчинить пожежу інтернату, тому що вважає, що він вчиняє незаконні дії відносно її подруг. Заінтересована особа [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], не заперечувала проти поміщення доньки в психіатричну лікарню для проходження лікування. Зазначила, що донька протягом 2014-2015 р.р. приходила курс лікування в ТМО «Психіатрія» майже два роки. Періодично відбувається загострення стану, виявляється агресивна поведінка по відношенню до директора Святошинського психоневрологічного інтернату. Почала страждати на шизофренію з 8 класу, та закінчила школу в домашніх умовах. Прокурор Іванова О.П. заяву підтримала.пояснила, що в 2013р. також з цих же підстав відносно цієї особи приймалось рішення про примусову госпіталізацію. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Як встановлено в судовому засіданні, 11.04.2016 року [PERSON], було госпіталізовано до відділення №17 ТМО «Психіатрія» у м. Києві, в зв'язку з неадекватною поведінкою та агресивними тенденціями по відношенню до оточуючих, виявом реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Згідно медичної картки стаціонарного хворого №7998 ТМО «Психіатрія» [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 23.12.2014 р. по 17.12.2015 р. з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Виражений апатико-дисоціативний дефект. Галюцинаторно-параноїдний синдром». 12.04.2016 року оглянута ВКК ТМО «Психіатрія» у м. Києві в складі голови ЛКК Лебедєва Д.С., заввідділення №17 Нечипоренком М.Г., лікаря-психіатра [PERSON] З висновку ВКК вбачається, що з дитинства [PERSON] була дуже вразливою, боялась темряви, самоти. З 14 років з'явилися диватства в поведінці, почала спостерігатися у психіатра. Вперше лікувалася стаціонарно в ТМО «Психіатрія» у віці 17 років, у зв'язку з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою. Встановлений діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Визнана інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню безстроково. Після виписки з психіатричного закладу підтримуюче лікування не приймала. Пацієнтка багато років ходить до Святошинського психоневрологічного інтернату, намагається оформити собі «перепустку», з метою «визволити з ув'язнення своїх подруг». Останні госпіталізації здійснювались в примусовому порядку за рішенням Подільського районного суду м. Києва в 2014 р., 2015 р., у зв'язку з черговою спробою проникнути до інтернату, погрожувала сокирою оточуючим людям та охоронцю, висловлювала наміри «зарізати директора інтернату». З наданих суду матеріалів вбачається, що остання відмовилася проходити лікування на загальних підставах, заперечуючи проти проведення курсу лікування з метою покращення її стану, про свою відмову також заявила в судовому засіданні. Тобто, своєю поведінкою представляє реальну загрозу своєму життю та життю оточуючих, також не може самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, тому суд приходить до висновку про задоволення заяви про госпіталізацію [PERSON] в примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved