Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

19.05. 2017 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, про надання дозволу на виїзд за кордон дітей без згоди батька. У позовній заяві позивач просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України до Італії (Італійської Республіки), Республіки Польща та інших країн - членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, Туреччини, Ізраїлю, Єгипту, згідно з візами, що проставлені в проїзному документі або в паспорті громадянина України для виїзду за кордон неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в період часу з 1 липня 2017 року по [INFO] року для тимчасових поїздок за кордон, тривалістю до 90 днів перебування в кожній з вищевказаних країн, без згоди та супроводу її батька [PERSON], в супроводі її матері [PERSON] або осіб, які уповноважені [PERSON] за її нотаріально посвідченою згодою. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO]. Позивач з метою покращення фізичного, духовного, морального стану дітей має намір виїхати з дитиною за кордон на короткий період, проте відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на вчинення таких дій. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву про визнання заявлених позивачем позовних вимог, позов просить задоволити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області у судове засідання не з'явився. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.05. 2013 року. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09. 2016 року сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] року. Позивач у позовній заяві вказує, що остання має можливість вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення, з метою розширення її кругозору, відпочинку та лікування. Відомості про те, що відповідач позбавлений батьківських прав суду не представлено. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231(із змінами). Згідно положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року(із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи встановлено відсутність обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Проте, з урахуваннями того, що відповідач як батько дитини має рівні з позивачем права щодо виховання їхньої дитини, а строки перебування дитини за межами України, вказані позивачем у позовній заяві, не узгоджують з принципом рівності батьків в правах щодо їх дітей. Також враховуючи той факт, що перебування дитини за кордоном до 31.12. 2020 року з правом перебування дитини в кожній з країн Шенгенської зони та Європейського союзу до 90 днів, обмежить відповідача у його батьківських правах, суд вважає, що з метою забезпечення права відповідача на виховання дитини, строк перебування дитини з матір'ю чи іншими уповноваженими особами за межами України з слід обмежити трьома місяцями з часу ухвалення судом рішення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в корись позивача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed