Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, відповідно до якого спадкодавець заповіла належний їй житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], своїй дочці, - позивачеві у справі. Остання спадщину прийняла шляхом своєчасного подання заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини, утім в реалізації її спадкових прав нотаріусом було відмовлено, оскільки об'єкт нерухомості, що є предметом спору та увійшов до складу спадкової маси належить до суспільної групи колгоспний двір, отож належить його членам на праві спільної сумісної власності, однак визначити, яка частка належала спадкодавцеві нотаріусу не представляється за можливе, а також у правочині не визначено його точної адреси його місцезнаходження, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач не подав до суду відзиву на позов, утім сільським головою подано заяву про визнання позову, відповідно до якої він не заперечував обставини викладені позивачем у позові, просив про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з'явились, представник надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 22.10.2018 було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON]. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] в с. Вахнівка Липовецького району, померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON], які були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим за життя спадкодавця, відповідно до якого [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Вахнівка [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Вахнівської сільської ради 03.10.1991 та зареєстровано в реєстрі за №25, який є чинним та не змінювався, не скасовувався спадкодавцем, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом та дочкою спадкодавця, що доведено відповідно свідоцтвом про її народження та одруження, в межах визначеного законодавцем строку подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку на спадкове майно за наявності заповіту, відсутні, а інші спадкоємці відмовились від свого права на спадкування майна неохопленого заповітом, подавши заяви відповідного змісту. Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, яка спадщину прийняла, отож вона їй належить. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 14.09.2018, позивачеві відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, яка мотивована тим, що будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим, при цьому, відсутній правовстановлюючий документ на об'єкт нерухомості, а у заповіті не конкретизовано точне місцезнаходження майна в населеному пункті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно відомостей органу місцевого самоврядування, які відображені у довідках від 10.10.2018 за №1704, 1708, станом на 15.04.1991 головою колгоспного двору вищевказаного житлового будинку була лише [PERSON], інші члени колгоспного двору відсутні, іншого об'єкта нерухомого майна належного [PERSON] на території Вахнівської сільської ради не встановлено. Згідно записів вчинених у по господарських книгах виконавчого комітету Вахнівської сільської ради №4 за 1991-1995 р.р., житловий будинок з господарськими будівлями що розташований по [ADDRESS], 1960 року забудови, належить [PERSON] Відповідно до довідки КП ««Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», [PERSON] є користувачем зазначеного вище будинку згідно матеріалів інвентаризаційної справи №667. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Зібрані у справі докази підтверджують належність майна спадкодавцеві як власнику, позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняла, у тому числі у вигляді житлового будинку, що є предметом спору, отож він їй належить, іншого майна на території Вахнівської сільської ради яке б належало [PERSON] не встановлено, отож об'єкт нерухомості конкретизовано, підтвердженням чого є довідки видані органом місцевого самоврядування, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний нею спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved