Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що з 05 вересня 1987року перебуває з відповідчем в зареєстрованому шлюбі. У 2007році тяжко захворіла тітка її чоловіка, через що звернулася до їхньої родини з приводу догляду за нею в обмін на квартиру [ADDRESS] та належала їй на праві приватної власності. Вони погодилися на пропозиції родички. Чоловік не міг доглядати за лежачою жінкою, тому всі функції з догляду були покладені виключно на неї. Вона їх виконувала дуже сумлінно. Наприкінці свого життя тітка переписала свій заповіт зі своєї сестри на її чоловіка. Після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO], її чоловікові залишилася спадщина за заповітом у вигляді двокімнатної квартири за адрсеою [ADDRESS]. Квартира на час прийняття спадщини мала жахливий вигляд і потребувала негайного ремонту, через що виникла потреба в грошових коштах на ремонт спадкового майна. У зв"язку з тим,що вони з чоловіком працівники бюджетної сфери, заробітки мають не великі, то вона звернулася до своєї подруги з проханням надати їй кошти на ремонт квартири [ADDRESS] . Подруга погодилася, та надала їй 50тисяч грн. Всі кошти, які надала подруга, а також сімейні заощадження вони вклали в ремонт зазначеної квартири. Внаслідок спільних грошових заощаджень та грошових коштів, які були надані за договором позики, квартира істотно збільшилася у своїй вартості (зроблено автономне опалення, замінені всі труби та батареї, замінені поли, вікна, двері, зроблений капітальний ремонт лоджії, після чого вона може використовуватися, як кімната). На теперішній час їхні стосунки зіпсувалися, чоловік зайняв відремонтовану квартиру та не бажає слухати про те, що б повернути кошти за ремонт, чи надати їй право на володіння частиною цієї квартири. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не хоче добровільно розділити майно та переоформити частину квартири на неї, намагається продати квартиру, через що вона вимушена звернутися до суду. Просить визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на квартиру в рівних частках по 1/2 за кожним; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Під час розгляду справи позивач надала уточнену позовну заяву, в якій просить визнати за нею право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати (а.с.33). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги і просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. [PERSON] пояснив, що спірна квартира отримана ним у спадщину, тому є його особистою приватною власністю. Догляд за тіткою фактично здійснювала прихожанка [PERSON], яка приходила вранці і уходила ввечорі. З ранку позивач приносила завтрак тітці, а вечером приходив він після роботи і здійснював необхідний догляд. Квартира не мала жахливого вигляду, як стверджує позивач. Навпаки в квартирі були паркетні поли, які в наступному були замінені на ламінат, що на його думку не можна вважати, що це є збільшенням вартості. Також квартира мала дерев"яні вікна, оклеєна шпалерами, можливо не такими сучасними. Ремонт в квартирі був розпочатий ще за життя тітки: були замінені вхідний дверний блок, встановлені пластикові вікна, балконний блок. Все це було здійснено за особисті кошти померлої тітки [PERSON]. Подальший ремонт здійснювався також за кошти померлої, які були ним успадковані. Ніякої позики не було. А договір, який позивач надає як доказ про позику грошей, вважає сфальсифікованим. Також вважає, що не відбулося ніякого збільшення вартості квартири, відбулася на його думку естетизація квартири. Квартира в розмірах не збільшилася, а проведений ремонт не свідчить про збільшення істотної вартості квартири. Також вважає ствердження позивача про малогабаритну квартиру безпідставним. Успадкована ним квартира загальною площею складає 50,6 кв.м., а загальна площа квартири по вул.Орджонікідзе, яка належить йому і позивачці складає 46 кв.м. Ніяких переобладнань в квартирі не проводилося. Про продаж квартири мова взагалі не велася. Вважають, що позивач не довів свої вимоги, тому просять в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на час розгляду справи позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1987року, що визнається сторонами у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке зареєстровано у реєстрі за № 1-2414 від 03 листопада 2009року. Оцінка спадкового майна: тридцять дві тисячи вісімсот шістдесят п"ять грн (а.с.24-25). Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Судом встановлено, що в період з грудня 2007року по 2012рік сторони по справі здійснили ремонт в спірній квартирі, що визнається позивачем та відповідачем. Позивач стверджує, що на ремонт квартири були витрачені спільні з відповідачем кошти в розмірі 44800грн. На підтвердження своїх доводів надає договір позики від 25.04.2009року, згідно якому [PERSON] позичила [PERSON] на ремонт квартири 50 000грн, а також перелік придбаних матеріалів для ремонту і витрачених коштів на ремонт спірної квартири всього на суму 44800грн. (а.с.3,5-6). Суд не приймає зазначені докази до уваги з наступних підстав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є прихожанкою церкви і була знайома з [PERSON], яка також ходила до церкви. Приблизно з вересня 2008року вона здійснювала догляд за [PERSON] доки [PERSON] були на роботі. [PERSON] її змінював ввечері, і вона уходила додому. Вікна пластикові, двері були замінені ще при житті [PERSON]. Померла мала кошти, які зберігала під матрацом, вона їх бачила. Свідок [PERSON], яка дружила з дочкою померлої [PERSON], і підтримувала дружні стосунки з [PERSON], в судовому засіданні також підтвердила , що за [PERSON] доглядали, як [PERSON] так і жінка з церкви. Іноді вона допомагала , коли виникала необхідність. У [PERSON] так і у її померлої дочки [PERSON] були гроші. Ще при житті [PERSON] в квартирі були замінені вікна на пластикові, двері, почали завозити сантехніку. Вона давала кошти [PERSON] на придбання необхідних матеріалів для ремонту. Комунальні послуги за квартиру оплачувала [PERSON] своїми коштами. Також [PERSON] давала пожертвування на церкву, до якої ходила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює разом з [PERSON] та з її слів їй було відомо, що [PERSON] доглядала за тіткою її чоловіка. В перерву ходила годувала її. Свідок [PERSON], яка є матір"ю відповідача і рідною сестрою померлої [PERSON], також підтвердила в судовому засіданні, що догляд за [PERSON] здійснювали, як вона, так і [PERSON], [PERSON], прихожанка з церкви [PERSON]. Ще при житті [PERSON] в квартирі були замінені вікна, двері, лоджія застеклена, замінена сантехніка. Сестра давала кошти [PERSON] і він купував все необхідне для ремонту. Згідно ощадних книжок (а.с.35- 41), які надані відповідачем до справи, вбачається, що [PERSON] мала заощадження в банку в сумі 22611грн, які успадкувала після смерті своєї дочки [PERSON], рахунок було закрито у вересні 2008року, що також підтверджує пояснення відповідача та свідків про наявність коштів у померлої. Аналізуючи пояснення свідків, суд приходить до висновку, що частковий ремонт в квартирі, яку успадкував відповідач, був зроблений ще при житті спадкодавця [PERSON] і за її кошти, а не за кошти сторін у справі. Саме замінені вікна на пластикові, встановлений пластиковий балконний блок, вхідні двері замінені, цей факт позивачем не спростований. Суд не приймає до уваги договір позики та розписку про повернення коштів, який наданий позивачем на підтвердження своїх доводів, оскільки з їх змісту взагалі не вбачається ким ці документи підписані. Суд також не приймає до уваги перелік, наданий позивачем придбаних матеріалів та витрачених коштів на ремонт квартири, оскільки з цього переліку не вбачається, що перелічені матеріали та кошти в зазначеному розмірі були витрачені саме на ремонт спірної квартири, також не вбачається, що ці грошові кошти були спільними коштами подружжя [PERSON], чи одного з подружжя. Не надано жодного доказу, чеку, накладної, фінансового документу тощо, які б свідчили про вартість та час проведення грошових затрат. Навіть, якщо проаналізувати цей перелік, то з його змісту вбачається, що на придбання котла, ванної,меблів, ролетів, люстри, електроплити, вішалки було витрачено 19690грн. При цьому вхідні двері, вартість яких зазначена в переліку 450грн,500грн,500грн, були встановленні ще при житті спадкодавця та за її кошти, що підтверджено в судовому засіданні свідками і не спростовано позивачем. Все це зменшує суму витрат на ремонт, яка заявлена позивачем з 44800грн до розміру 23 660грн. і порівняно з вартістю спірної квартири до проведення ремонту в розмірі 32865грн не є істотним і достатнім для настання наслідків, передбачених ст. 62 Сімейного Кодексу України. Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що квартира [ADDRESS] істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Сам по собі факт спільного використання в інтересах сім'ї майна, яке є власністю одного з подружжя, і спільний господарський догляд за збереженням цього майна (ремонт, благоустрій) не є підставою виникнення спільної сумісної власності. Тому підстав для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] у суду немає, і відповідно не має підстав для визнання за позивачам права власності на 1/2частку цієї квартири. Суд вважає, якщо [PERSON] понесла відповідні затрати на ремонт спірної квартири, то вона має право на їх відшкодування, про що і може бути заявлений позов. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог щодо визнання права спільної сумісної власності на квартиру та її поділ, то відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed