Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про зміну умов договору оренди землі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 148893473 від 11.12.2018 року, 21.11.2005 року між відповідачем і його батьком [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 2323082400:09:027:0001 з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 20,4 га, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району, Запорізької області. 01.12.2018 року між батьком та [PERSON] була укладена додаткова угода до зазначеного договору оренди земельної ділянки строком на 30 років з правом пролонгації. [INFO] батько помер. 11 грудня 2019 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 20,4 га, кадастровий номер 2323082400:09:027:0001. 12.02.2020 року він письмово повідомив [PERSON] про смерть батька для поновлення договору оренди землі. Відповідачем йому надано відповідь по відсутність підстав для вирішення питання щодо поновлення договору оренди землі. 08.04.2020 року він отримав від [PERSON] проекти додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за № 2040627200011 від 01.03.2006 року, відповідно до умов якої у зв`язку зі смертю [PERSON] та прийняття спадщини за законом, йому запропоновано змінити сторони договору оренди: вважати орендодавцем (власником) його [PERSON] . Інші умови договору, до яких не внесено зміни, зберігають чинність. 16.04.2020 року, у відповідності до ст. 15 ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» на адресу [PERSON] позивачем направлено пропозицію про узгодження істотних умов договору, а саме: строку дії договору на сім років та орендної плати у грошовій формі в розмірі 50 000 грн. (п`ятьдесят) тисяч гривень на рік. Відповіді на дану пропозицію від [PERSON] він не отримав. У зв`язку цим позивач вважає, що між ними не досягнуто домовленості щодо орендної плати та строку дії договору. 15.03.2021 року позивачем уточнено позовні вимоги, просить змінити умови договору оренди земельної ділянки виклавши в новій редакції: орендодавець: власник земельної ділянки [PERSON] , п. 9. Орендна плата вноситься орендарем щороку в грошовій формі у строк до 31 грудня у розмірі 50 000 (п`ятьдесят) тисяч гривень. В обґрунтування зазначив, що у наданій відповідачем копії додаткової угоди до договору оренди землі від 01.12.2018року, проекту додаткової угоди до договору оренди землі від 18.03.2020 року орендна плата не переглядалася. За 2019 рік ним отримано орендну плату в розмірі 19000 грн. З 2005 року на теперішній час розмір орендної плати не переглядався. Розмір орендної плати 19000 грн. яку він отримав за 2019 рік, відповідно до п. 13, п. 34 договору не має обґрунтування і взаємної згоди сторін у письмовій формі. Земельна ділянка, яку орендує [PERSON] , не належить до земель державної або комунальної власності, укладені ним з [PERSON] договір оренди є цивільно-правовим, а отже цьому правочину притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов`язковість його виконання сторонами тощо. Що відповідає правовій позиції викладеної в постанові Верховного Суду відроку у справі № 825/3698/16-а. Запропоновані зміни до договору оренди землі в частині орендної плати, строку дії договору обґрунтовані п. 13 договору, а саме: з 2005 року на теперішній час змінились у бік збільшення розмір земельного податку; підвищилися ціни на споживчі товари, продукти харчування, тарифи на комунальні послуги, інші послуги, підвищилися закупівельні ціни на продукцію сільхозвиробництва, що збільшило доходи орендарів що є загальновідомими обставинами та не потребують доказування відповідно до ч. З ст. 82 ЦПК України. Зміни до договору оренди землі вважає відповідають ст. ст. 627, 6 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», договору оренди землі, розумності та справедливості. У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява з письмовими поясненнями, відповідно до якої наполягає на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві, просить розглянути справу за його та позивача відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, разом з письмовими запереченнями. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивні вимоги є безпідставними та не відповідають приписам чинного законодавства. Відповідачем підтверджено обставини укладення 21.11.2005 року між батьком позивача договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2323082400:09:027:0001 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області площею 20,4 га. та зазначено наступне. 01.12.2018 укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої продовжено строк дії договору. 11.12.2019 позивачем після смерті батька отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 2323082400:09:027:0001 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області площею 20,4 га. Також відповідач зазначив, що дійсно, враховуючи положення п. 9 договору оренди у якому визначено що розмір орендної плати становить 1500 грн., проте після переходу до позивача прав орендодавця йому за 2019 рік було сплачено орендну плату в розмірі 19000 гривен. Як на правову підставу для зміни умов договору в частині розміру орендної плати позивач посилається на обставини не перегляду з 2005 року до теперішнього часу збільшення розміру земельного податку; підвищення цін на споживчі товари, продукти харчування, тарифи на комунальні послуги, інші послуги, підвищилися закупівельні ціни на продукцію сільхозвиробництва, що збільшило доходи орендарів що є загальновідомими обставинами та які не потребують доказування відповідно до ч. З ст. 82 ЦПК України, а також на положення ст.ст. 6,627 ЦК, проте дані норми права є загальними щодо укладення договорів, і жодним чином не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки їх не регулюють. Крім того, позивачем набуто права за договором оренди лише після смерті батька. Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Умовами п. 13 Договору оренди землі передбачено перегляд орендної плати щороку у разі: зміни умов господарювання - умови не змінювались; зміну розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів у тому числі внаслідок інфляції - на дані підстави позивач посилається однак ним не надано доказів на підтвердження що розмір орендної плати сплачений був менше, ніж підвищились ціни, тарифи у тому числі інфляція сягнула таких розмірів, навпаки позивачем зазначено що ним отримано орендну плату в розмірі 19000 (дев`ятнадцять тисяч) за 2019 рік. Щодо розміру орендної плати з часу укладення договору оренди він відповідав встановленим законодавством відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Указом Президента України від 03.12.99 р. N 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" передбачено, що укладання підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю) з власниками цих часток, паїв з виплатою орендної плати в натуральній або грошовій формі є обов`язковим; встановлення сторонами договору оренди земельної частки (паю) розміру плати за її оренду на рівні не менше одного відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної частки (паю). Надалі Указом Президента України N 92/2002 від 02.02.2002 р. орендна плата збільшена до 1,5 відсотка, а Указом N 725/2008 від 19.08.2008 р. - до 3 відсотків. На виконання зазначених вимог розмір орендної плати сплачений позивачу навіть перевищував вартість 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Базою оподаткування відповідно до статті 271 ПК є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ ПК. За змістом пункту 289.1 статті 289 ПК і частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (частина перша статті 23 цього Закону). Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 ПК. Ураховуючи наведене, позивачем у справі, яка розглядається, не наводиться невідповідність сплаченої орендної плати відповідно до договору або нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а тому в даному випадку позивачем не доведено належними засобами доказування порушення норм матеріального права відповідачем, що вплинуло на його права, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Таким чином, підстави для внесення змін до договору оренди в частині ціни відсутні. Розмір орендної плати відповідачем визначено на підставі нормативно грошової оцінки земельної ділянки у межах населених пунктів затвердженою сільською радою. Вартість земельної ділянки 2323082400:09:027:0001 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області площею 20,4 га., яка належить позивачу становить 350267,39 грн., три відсотки складає 10508,02 грн. Крім того, індекс споживчих цін уже враховано у Коефіцієнті індексації нормативної грошової оцінки земель, який відповідач застосував при виплаті орендної плати, а тому повторно застосувати його немає підстав. Відповідно до п. 38 Договору зазначено, що перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, не є підставою для зміни або розірвання договору. В даному випадку змінився власник. Право власності на земельну ділянку перейшло до спадкоємця, і на нього розповсюджуються умови договору. Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України до спадкоємця перейшли право власності на земельну ділянку та права й обов`язки орендодавця за договором оренди. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України, із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Однак відповідну інформацію на виконання вимог закону позивачем зазначено не було. Також відповідач зазначив про недобросовісні дії позивача, які виразились в ухиленні від отримання орендної плати за землю за 2020 рік. Надано квитанції про направлення грошових поштових переказів. Та відомості про їх повернення. Таким чином, на підставі зазначеного, у зв`язку з добросовісним виконанням умов договору оренди землі, без внесення до договору змін в частині розміру орендної плати позивачем не доведено порушення його прав, а обраний спосіб захисту не можна вважати таким, що ґрунтується на вимогах закону і передбачений умовами договору оренди земельної ділянки у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову відповідно до закону. 18 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 06 травня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.76,78 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 21.11.2005 року між батьком позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди землі, кадастровий номер земельної ділянки 2323082400:09:027:0001 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області площею 20,4 га. (а.с. 8, 54-55) 01.12.2018 було укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої продовжено строк дії договору на 30 років (а.с. 8, 52) 11.12.2019 позивач [PERSON] після смерті батька отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 2323082400:09:027:0001 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області площею 20,4 га.(а.с.6). Відповідно до ст. ст. 13, 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотною умовою договору оренди землі є в тому числі орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі",перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до п. 38 Договору зазначено, що перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, не є підставою для зміни або розірвання договору. В даному випадку змінився власник. Право власності на земельну ділянку перейшло до спадкоємця, і на нього розповсюджуються умови договору. Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України до спадкоємця перейшли право власності на земельну ділянку та права й обов`язки орендодавця за договором оренди. Отже, чинне законодавство передбачає, що у договорі оренди землі може бути замінено як орендаря, так і орендодавця, і зміст наведеного законодавчого регулювання є спрямованим на збереження попередніх існуючих орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку чи реорганізації орендаря. Вказане зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 920/418/19. За змістом статей 759 та 762 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, п.13 договору оренди земельної ділянки передбачено, що розмір орендної плати переглядається щороку у разі: зміни умов господарювання; зміну розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами. Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що вимоги про внесення змін до договору оренди землі, переданої в оренду [PERSON] , пов`язані зі зміною розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів у тому числі внаслідок інфляції. Відповідно до п. 34 договору оренди земельної ділянки передбачено, що зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається у судовому порядку. Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається у судовому порядку. Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За загальними правилами, передбаченими ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. За правилами ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Тож зміна умов договору у судовому порядку є винятковим випадком, можливим лише у разі наявності одночасно всіх умов, передбачених ч.2 ст 652 ЦК України: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ст. ст.. 288,289 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Як встановлено під час судового розгляду, позивачем після набуття права власності на спадкове майно на земельну ділянку було отримано від відповідача орендну плату в розмірі 19000 тисяч гривень. Відповідно до наданих відповідачем відомостей про нормативно грошову оцінку земельної ділянки у 2020 році кадастровий номер 2323082400:09:027:0001 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області площею 20,4 га., яка належить позивачу становить 350267,39 грн., три відсотки від її вартості складає 10508,02 грн. Таким чином, розмір отриманої орендної плати за 2019 рік перевищує 3 % та не свідчить про порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавлення заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Не отримання позивачем орендної плати за 2020 рік відповідно до його письмових пояснень, у зв`язку з не відповідністю трьом відсоткам від вартості земельної ділянки, спростовуються долученими даними, які свідчать про направлення поштових переказів на адресу поштового відділення за місцем проживання позивача, та останній становив 12000 тисяч гривень, однак грошові кошти за минуванням часу зберігання у зв`язку з їх неотриманням позивачем, повертались відповідачу. 16.09.2020 було направлено грошовий переказ в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень, повернувся 22.10.2020; 23.10.2020 було направлено грошовий переказ в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень, повернувся 04.11.2020; 15.12.2020 було направлено грошовий переказ в розмірі 12000 (дванадцяти тисяч) гривен, повернувся 29.12.2020 (а.с.75-77). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність порушення прав позивача що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вимогу позивача про внесення судом змін до п. 9, вказавши їх у запропонованій позивачем редакції не можна вважати таким способом судового захисту, який ґрунтується на вимогах закону і передбачений умовами договору оренди земельної ділянки.

Outcome: dismissed