Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] 16 лютого 2021 року звернулася до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на наступне. З 25 травня 1981 року по 14 червня 1996 року вона працювала в КСП «Залиман», членом якого вона була, який на даний час ліквідований без правонаступника. Під час ліквідації КСП до державного акту на право колективної власності на землю було надано список членів цього підприємства для розпаювання землі та одержання земельного паю. Вона була включена в цей список, але сертифікат про право на земельну частку не було видано і на теперішній час земельну частку (пай) не виділено в натурі, тому вимушена звернутися до суду для захисту свого права. В судове засідання позивач не з`явилася, в заяві на ім`я суду просить справу розглянути за її відсутності у зв`язку з поганим самочуттям, свої вимоги підтримує. Представник Красноріченської селищної ради С. Глущенко в судове засідання не з`явився, у заяві на ім`я суду просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Кремінської районної державної адміністрації О. Клименчуков у судове засідання не з`явився, у заяві на ім`я суду просить справу розглянути за його відсутності та вирішити справу на розсуд суду. Представник третьої особи також в судове засідання не з`явився, в заяві на ім`я суду просить справу розглянути за його відсутності та прийняти законне рішення. З огляду на позицію учасників справи, суд відповідно до вимог ч.1 ст.223, ч.3 ст. 247 ЦПК України вирішив справу розглянути за їх відсутності та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.3\~ст.3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1\~ст. 4 вказаного Кодексу\~передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в\~ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Реалізуючи передбачене\~ст.64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Правовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05 червня 2003 року, Земельним Кодексом України ( у редакції від 2 червня 1993 року), Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року\~право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною 3\~ст. 1 цього Закону\~передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 9\~ст. 5 ЗК України\~(у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами 6 і 7\~ст. 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1\~ст. 22 ЗК України\~в той же редакції право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до\~ст. 23 цього Кодексу\~у вищевказаної редакції право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 1\~Указу Президента\~України від\~08\~серпня 1995\~року №\~720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2-4 цього\~Указу\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку ( пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно з вимогами ст.ст.\~22,\~23 ЗК України\~(у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного\~указу\~особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, який був членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку. Докази, надані позивачем, свідчать про наступне. Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ № 3050000018 від 10 квітня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 17, КСП «Залиман», яке знаходиться на території Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області, рішенням цієї ради від 08 квітня 1996 передано у колективну власність землю 3\~617, 3 га, для сільськогосподарського використання /а.с.10-13/. [PERSON] під номером 253 включена до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком № 1 до Державного акта /а.с.14-24/. Вказане також зазначено у листах Відділу у Кремінському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області за № 1127/103-20 від 28 жовтня 2020 року та за №1230/102-20 від 19 листопада 2020 року, відповідно до змісту яких сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я позивача не видавався і не виготовлявся та отримати його не є можливим /а.с.30,31/. Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Луганській області у приватну власність передавалися земельні частки (паї) із земель колишнього КСП на підставі розпорядження голови Кремінської РДА від 11 липня 2002 року № 910 у розмірі 11,80 умовних кадастрових гектарів, в тому числі: рілля - 8,68 га; багаторічні насадження 00,7 га; пасовища 2,27 га; сіножаті 0,78 га, вартістю земельної частки (паю) в цінах на 01 липня 1995 року 34\~838 грн. 64 коп. /а.с.34/. Позивач на законних підставах набула право на земельну частку (пай) як член колишнього КСП «Залиман», була включена до списку осіб цього підприємства і це право є непорушним та підлягає захисту. Відповідно до п.17\~розділу Х "Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2, ч.ч. 2, 4 ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Отже, видача сертифікату на право на земельну частку (пай) можлива після визначення конкретного розміру земельної частки (паю) та її вартості, при цьому законодавством не визначено, в межах яких строків можливо його одержання, що посвідчує право на неї, а встановлений лише строк до 01 січня 2025 року власникам не витребуваних земельних часток (паїв) або їх спадкоємцям для оформлення права власності на земельну ділянку. Позивач починаючи з 2020 року вчиняла дії, спрямовані на оформлення права на земельну частку (пай), тому її права необхідно захистити, оскільки [PERSON] дізналася з відповіді голови Кремінської районної державної адміністрації від 03 лютого 2021 року про неможливість видачі їй сертифікату на право на земельну частку (пай). Позивач 04 березня 2021 року сплатила судовий збір у розмірі 908 грн., сплату якого ухвалою суду від 17 лютого 2021 року їй було відстрочено до ухвалення рішення у справі.

Outcome: approved