Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач в червні 2014 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач на виконання своєї статутної мети здійснює постачання теплової енергії відповідачу, що проживає за адресою: [ADDRESS], опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку. Щомісяця відповідно до тарифів на теплову енергію і гаряче водопостачання установленими рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради здійснюється нарахування плати за надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. За період з 01.09.2008 по 01.10.2009р. відповідач не оплачувала отримані послуги, заборгованість за цей період складає 2229, 69 грн., судовий наказ, про стягнення вищезазначеної заборгованості, виданий 11 квітня 2011 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, за заявою відповідача 06 березня 2014 року скасовано судом. За період з 01.03.2011р. по 01.03.2015р. заборгованість відповідача складає 4677, 68 грн., судовий наказ про стягнення вищезазначеної заборгованості скасовано за заявою відповідача 10 грудня 2014 року. Просить стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 6907, 37 грн. (т. 1 а.с. 2, 182). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON], що належним чином, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду (т. 2 а.с.180), повторно не з'явилась в судове засідання (перша неявка 10.08.2015 р. (т.2 а.с. 72, 115), друга неявка 23.10.2015р. (т. 2 а.с. 77, 80, 116), третя неявка 13.11.2015р. (т.2 а.с. 84, 87-88, 90). 29 січня 2016 року відповідач [PERSON] подала безпосередньо до канцелярії суду заяву про перенесення розгляду справи, призначеної на 01.02.2016р. з причини хвороби дитини, до вищезазначеної заяви відповідач не надала жодних доказів поважності неявки в судове засідання (свідоцтва про народження дитини, довідки про хворобу дитини, лікарняного листа, згідно з яким відповідач доглядає за дитиною на час хвороби, доказів неможливості залишити дитину з іншими членами сім'ї). Також суд приймає до уваги той факт, що відповідач 29.01.2016р., незважаючи на зазначену в заяві хворобу дитини мала можливість з'явитись до суду та подати до канцелярії безпосередньо дві заяви (т.2 а.с. 186, 191), тому неможливість явки 01.02.2016р. є сумнівною. Крім того, 29.12.2015р. суд відкладав засідання за клопотанням відповідача [PERSON], оскільки остання заявила про погіршення стану свого здоров'я, однак відповідних медичних документів до теперешнього часу суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Оскільки відкладення судового засідання з причини повторної четвертої неявки відповідача не передбачено діючим цивільним процесуальним законодавством України, доказів поважності причин неявки суду не надано, відповідач надавала суду чисельні клопотання, що були судом розглянуті, заперечення та докази, які оголошені судом, з метою забезпечення права сторін на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справа розглядається у відсутність відповідача [PERSON] Відповідно до наданих суду письмових заперечень відповідач [PERSON] заперечує проти позову, оскільки між позивачем та відповідачем не укладено договір про надання послуг, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, розрахунок боргу, довідка про тарифи без договору не зобов'язує відповідача сплачувати послуги, позивачем пропущено строк позовної давності (т.1 а.с. 46-51). В судових засіданнях 29.12.2015р., 13.01.2015р. відповідач заперечувала проти позову з причини неналежних повноважень керівника позивача та ненадання оригіналу статуту позивача. Вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке згідно із статтями 67, 68, 162 Житлового кодексу України, статтями 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язане проводити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Факт правомірності надання позивачем послуг з теплопостачання підтверджується наданими суду свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, відповідними ліцензіями та статутом (т. 1 а.с. 21, 112 -125, т.2 а.с.174-175). В судовому засіданні 13.01.2016 р. судом досліджено оригінали статутів позивача, діючих в період нарахування заборгованості. Відповідно до положень статуту позивач - КПТМ «Криворіжтепломережа» створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам. Відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» позивач відноситься до суб'єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно статею 19 Закону України «Про теплопостачання» позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Вищезазначеним спростовується твердження відповідача щодо відсутності у позивача правових підстав щодо постачання теплової енергії населенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою:[ADDRESS], є власником цього житла. на її ім'я відкрито особовий рахунок (а.с.3). Інформація, яка надана позивачем, щодо адреси відповідача, її анкетних даних, є необхідною для позовної заяви, та для вирішення спору в суді. Відповідно до частини першої статті 151 Житлового кодексу України визначено, що власник житла зобов'язаний забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.Згідно із частиною четвертою статті 319 та статею 322 Цивільного кодексу України власність зобов'язує, і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору є виконавцем цих послуг. Пунктом першим частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що саме споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Приписами пункту п'ятого частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки передбачені договором або Законом та відповідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із статею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, зобов'язання відповідача в умовах неукладеного письмового договору на теплопостачання виникає на підставі дії вищеперелічених законів, а неукладення договору в письмовій формі не звільняє відповідача від сплати заборгованості на спожиту теплову енергію та гарячу воду. Відповідно до статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Статтями 68-67, 162 Житлового кодексу України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Квартирна плата та плати за комунальні послуги вносяться щомісяця у встановлені строки. Судом встановлено, що теплова енергія та послуги з централізованого опалення поставлялись позивачем в будинок №4 по вул. Панаса Мирного м. Кривий Ріг. Оскільки будинок №4 по вул. Панаса Мирного є багатоповерховим, теплопостачання до квартири №14, де мешкає відповідач, здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід'ємною частиною системи опалення вказаного будинку, та свідчить про те, що відповідач фактично отримував теплову енергію в належному їй приміщенні. Нарахування плати проводилось щомісяця відповідно до тарифів на теплову енергію і гаряче водопостачання, встановлених рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про затвердження тарифів на послуги теплопостачання в м. Кривому Розі» за №584 від 13.08.2008 року, за №822 від 26.11.2008 року, та згідно з постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14.12.2010 року. Право позивача на нарахування та збір платежів за опалення та гаряче водопостачання з населення підтверджується розпорядженням виконкому Криворізької міської ради від 04.09.1996 року за №537/2-р (а.с.75). Факт постачання та отримання відповідачем послуг з теплопостачання від позивача підтверджується долученими до матеріалів справи актами підключення до теплопостачання будинків на початку опалювального сезону та актами відключення від мережі теплопостачання по закінченню цього сезону (т.1 а.с. 24-25, а.с. 187-198). Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про звернення [PERSON] до КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо відмови від послуг з надання теплової енергії та вирішення цього питання у встановленому законом порядку. Таким чином, судом встановлено, що позивач, виконуючи свої обов'язки, надавав відповідачу в спірний період послуги з опалення та гарячого водопостачання, але остання в повному обсязі за надані послуги не сплачувала, що призвело до того, що позивач звертався до суду з заявами про видачу судових наказів, які було задоволено, але за заявами відповідача [PERSON] ухвалами Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 06.03.2014 року та від 10 грудня 2014 року ці судові накази було скасовано (т.1 а..с. 26, 186). 05.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.09.2008р. по 01.10.2009р. в розмірі 2229, 69 грн. (ухвала про скасування судового наказу про стягнення вищезазначеної заборгованості 06.03.2014р.), уточнивши позовні вимоги позивач 17.03.2015р. заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.03.2011р. по 01.03.2015р. в розмірі 4677, 68 грн. (ухвала про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01.03.2011р. по 01.10.2014р. в розмірі 5220,68 грн. від 10 грудня 2014 року). Як зазначено в уточненому позові заборгованість зменшилась в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу не передавала показники лічильника гарячої води, а після їх зазначення в лютому 2015р. було проведено перерахунок згідно показань лічильника. Лічильник гарячої води відповідачем встановлено 08.04.2013р. відповідно до акту (т.1 а.с. 184). Судом встановлено, що за період з 01.09.2008р. по 01.10.2009р. за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 2229, 69 грн., та за період з 01.03.2011р. по 01.03.2015р. заборгованість в розмірі 4677, 68 грн., що підтверджується відповідними розрахунками (т. 1 а.с.. 3-4, 183, т. 2 а.с. 192-201), загальна сума заборгованості складає 6907, 37 грн. Доказів сплати вищезазначеної заборгованості відповідачем суду не надано. Таким чином, заборгованість по оплаті за опалення та гаряче водопостачання в розмірі 6907, 37 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на те, що відповідач [PERSON] просить в запереченнях врахувати строк позовної давності, то суд зазначає таке. Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини другої та третьою статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що з заявою про видачу судових наказів про стягнення вищезазначеної заборгованості позивач звернувся у встановлені законом строки: щодо заборгованості за період з 01.09.2008р. по 01.10.2009р. в розмірі 2229, 69 грн. судовий наказ видано 11.04.2011р., за заявою відповідача скасовано 06.03.2014р. (т. 1 а.с. 26), з заявою про стягнення цієї заборгованості позивач звернувся 05.06.2014р.; щодо заборгованості за період з 01.03.2011р. по 01.03.2015р. в розмірі 4667, 68 грн., то судовий наказ про стягнення заборгованості за період з 01.03.2011р. по 01.10.2014р. видано 05.11.2014р., за заявою відповідача скасовано 10.12.2014р. (т. 1 а.с. 186), позовні вимоги про стягнення вищезазначеної заборгованості позивач заявив 17.03.2015р. (т.1 а.с. 182), а отже строк позовної давності після переривання почався заново з дати скасування судових наказів та станом на дату подачі позову не сплинув. Суд вважає, що позивачем надано суду достатньо належних доказів, які підтверджують, що права позивача щодо своєчасного та повного отримання оплати послуг порушено відповідачем, та підлягають відновленню. В той же час відповідачем не доведений факт неотримання нею теплової енергії. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який сплачений позивачем при поданні позову.

Outcome: approved