Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

28.12.2020 позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Просить суд визнати, що поширені 07.05.2020 [PERSON] відомості у письмових поясненнях слідчому Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, що [PERSON] є психічно хворою жінкою, у зв`язку з чим вона постійно скаржиться на роботу ПрАТ «Канів-Лада», такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену ним 07.05.2020 негативну інформацію про те, що [PERSON] є психічно хворою жінкою, у зв`язку з чим вона постійно скаржиться на роботу ПрАТ «Канів-Лада» до поліції, шляхом подачі відповідної заяви до Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області із наведенням наступного змісту: «прошу вважати поширені мною у письмових поясненнях від 07.05.2020, що відібрані слідчим Канівського ВП ГУНП в Черкаській області [PERSON] , відомості про психічну хворобу гр. [PERSON] та її неадекватну поведінку такими, що не відповідають дійсності»; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі й гідності позивача, грошову суму в розмірі 150000,00 гривень та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є співвласником домоволодіння по [ADDRESS] , яке розміщене поруч з СТО ПрАТ «Канів-Лада». 07.05.2020 [PERSON] звернулася в поліцію щодо крадіжки працівниками СТО сітки, яка слугувала огорожею у її домоволодінні. 07.05.2020 керівник ПрАТ «Канів-Лада» [PERSON] надав письмові пояснення співробітникам Канівського ВП ГУНП в Черкаській області з приводу того, що по сусідству із СТО проживає психічно хвора [PERSON] , яка постійно скаржиться на діяльність вказаного товариства. Зазначає, що поширена інформація у поясненнях, наданих відповідачем працівникам поліції, є недостовірною та такою що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона ніколи не хворіла на психічні хвороби та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Отримавши копію матеріалів перевірки за її заявою (лист Канівського ВП від 24.07.2020 № 5443/67/02-20), позивачка змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки поширена відповідачем недостовірна інформація про психічну хворобу [PERSON] була відображена в матеріалах вказаної перевірки, зокрема, у складеній довідці від 15.05.2020, а відтак стала відома невизначеному колу осіб (вказана поліцейська довідка про результати проведення перевірки не є документом ДСК та може бути прочитана будь-ким із працівників поліції). Вказує, що поширена відповідачем під час проведення поліцейської перевірки 07.05.2020 неправдива інформація про незадовільний стан здоров`я [PERSON] формує у її сусідів та співробітників поліції негативне уявлення про позивача як про психічно хвору неадекватну людину, призводить до зниження довіри до позивачки з боку громадян та правоохоронних органів, змушує позивачку докладати додаткових зусиль для поновлення її прав - спростовувати недостовірну інформацію про її мниму психічну хворобу, доводити хибність суджень [PERSON] про наявність у неї стійких психічних розладів, що зумовлюють часті звернення до правоохоронних органів на діяльність ПрАТ «Канів-Лада». Зазначає, що внаслідок цього їй завдана моральна шкода, що полягає у підриві її іміджу, честі, гідності внаслідок розповсюдження відповідачем співробітникам поліції недостовірної інформації про її психічну хворобу, сильних душевних хвилюваннях, оскільки сусіди та співробітники Канівського ВП ГУНП в Черкаській області отримали недостовірну інформацію про її психічну хворобу, а на всі її скарги та зауваження з приводу незаконності діяльності СТО у [PERSON] один аргумент - надумана відповідачем «психічна хвороба» позивачки. Посилається на правові норми, що регулюють захист немайнових прав особи, відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що її порушене право підлягає судовому захисту. 29.01.2021 від представника відповідача - адвоката Васянович В.В. надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Відзив на позов обгрунтований тим, що інформація, надана відповідачем під час розгляду заяви [PERSON] до Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, не може бути визнана як недостовірна за результатами розгляду даної справи, оскільки відповідач під час проведення процесуальних дій працівниками поліції реалізував своє процесуальне право. Достовірність або недостовірність наданої відповідачем інформації має встановити суд чи слідчі органи, в провадженні яких безпосередньо перебуває справа та надати отриманій інформації належну оцінку. Посилається на правові норми щодо свободи думки і слова, вираження поглядів. Зазначає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та порушенням прав позивача. 31.12.2020 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 14.01.2021 після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у відповідності до вимог ст. 185, 187 ЦПК України, призначено підготовче судове засідання. 11.02.2021 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити. Пояснила, що 01.05.2020 було знято сітку, яка слугувала огорожею між її будинковолодінням та територією СТО ПрАТ «Канів-Лада». 07.05.2020 нею було викликано поліцію по факту зникнення цієї сітки, яку забрали працівники СТО. Припускає, що після пояснень відповідача, наданих працівникам поліції, щодо неї формується негативне ставлення, оскільки адвокати відмовляються її представляти. Крім пояснень поліцейським, факти поширення інформації щодо стану її здоров`я їй не відомі. Моральна шкода обрахована за п`ять років, так як хвороби, які були в неї та її рідних до 07.05.2020 загострюються, у її сина алергічний риніт, хворіє також онука, яка була в неї в гостях. Вона викликає працівників поліції, оскільки на СТО все роблять без дозволів і документів, СТО взагалі не повинно там розміщуватися. Вона хотіла вирішити спір мирним шляхом, але відповідач відмовився. Така поведінка відповідача призвела до його додаткових витрат на правову допомогу. Вважає, що її звернення до компетентних органів щодо захисту її прав не свідчить про те, що вона психічно хвора. Висловлювання відповідача вважає образою, а не вираженням власної думки. Представник позивача адвокат Пилипенко Р.Б. підтримав заявлені вимоги. Пояснив, що все вказує на те, що відповідач поширив недостовірну інформацію щодо особи позивача та стану її психічного здоров`я. Відповідач надав пояснення поліції, пов`язавши стан її психічного здоров`я з її зверненнями. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не є психічно-хворою, відповідач з цим погодився. Разом з тим, інформація надана [PERSON] про психічне здоров`я позивача була відображена в довідці поліції. Дана довідка погоджувалась іншими особами, та стала відома іншим особам, можливо також їхнім родичам. Це стало розповсюдженням недостовірної інформації щодо психічного здоров`я [PERSON] . Реалізація права щодо захисту прав позивача не може тлумачитися як психічна хвороба [PERSON] . Працівники поліції також допустили порушення, не перевіривши інформацію надану відповідачем. Однак, в результаті поліцейської перевірки зроблено висновок, що поряд з СТО проживає психічно хвора людина, яка постійно скаржиться. Поширення недостовірної інформації щодо психічного стану здоров`я позивача вплинуло на психоемоційний стан позивача. Відповідач не довів, що [PERSON] страждає на психічні розлади та поширив недостовірну інформацію про її психічний стан. Наявні стосунки між ними не можуть бути підставою для поширення недостовірної інформації про психічне здоров`я. [PERSON] має чисту репутацію, до неї немає ніяких застережень чи зауважень, рішень суду, порушень з її боку немає. Передумови поширення недостовірної інформації щодо її психічного здоров`я відсутні. З боку відповідача не було ніяких вибачень, що могло б сприяти укладенню мирової угоди, відповідач також відмовився від медіації. Крім того, відповідачем заявлені необгрунтовані витрати, стягнення яких не відповідає принципу розумності, добросовісності. Честь і гідність є найвищою цінністю людини. Позивач є працездатною особою, а поширення інформації може мати негативний вплив, оскільки вона може не працевлаштуватися, це відображається на її іміджі, ставленню до неї. Необхідно також врахувати переживання позивача, за які вона має отримати справедливе відшкодування. В даному випадку не потрібно пов`язувати скарги позивача з її психічним здоров`ям, оскільки кожна особа, хвора вона чи ні, має право на захист. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що при його опитуванні працівниками поліції, які виїхали на виклик [PERSON] , він просто висловив своє припущення, оскільки в них багато років вже сусідський конфлікт, і [PERSON] з будь-якої причини викликає поліцію, пожежну охорону. Крім пояснень поліцейському, нікому нічого про [PERSON] не повідомляв. Представник відповідача пояснив, що пояснення відібрані у відповідача працівниками поліції, яка проводила перевірку заяви [PERSON] . Інформація, надана поліції, не підлягає поширенню, є лише в матеріалах справи, за розголошення такої інформації передбачена кримінальна відповідальність. Не можуть розглядатися судами позови про спростування інформації, яка міститься у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, вимоги про спростування інформації наукового характеру. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі. Для притягнення до відповідальності за поширення недостовірної інформації має бути склад правопорушення, тобто має бути поширення недостовірної інформації. Особа має право на оціночні судження та не може бути притягнута до відповідальності за висловлення своєї думки. ЄСПЛ неодноразово підтверджував право особи на вираження поглядів. Така інформація є оціночним судженням, містить оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить щодо змісту висловлювання. Особа, яка вважає інформацію щодо неї такою, що принижує її, має право на відповідь. Висловлювання відповідача є оціночними судженнями. Крім того, позов заявлений до [PERSON] - керівника ПрАТ «Канів-Лада», пояснення працівникам поліції він також надавав як керівник ПрАТ «Канів-Лада», а тому належним відповідачем має бути ПрАТ «Канів-Лада», а не фізична особа [PERSON] . Просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд встановив наступні обставини справи: Судом встановлено та вбачається з рапорту 07.05.2020, ЄО 2152, [PERSON] звернулася до Канівського відділення Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області із повідомленням про крадіжку працівниками СТО ПрАТ «Канів-Лада» сітки-рабиці, яка огороджувала її земельну ділянку (а.с. 14). 07.05.2020 слідчим СВ Канівського ВП [PERSON] відібрано пояснення у [PERSON] , в якому записано з його слів, що він є генеральним директором СТО ПрАТ «Канів-Лада», по сусідству з територією якого проживає психічно хвора жінка [PERSON] , яка постійно на них скаржиться. 07.05.2020 ними було демонтовано частину паркану для укріплення опори, паркан встановлював ПрАТ «Канів-Лада» (а.с.15). 07.05.2020 старшим оперуповноваженим СКП Канівського ВП [PERSON] відібрано пояснення у [PERSON] , в яких заявниця повідомляє про постійні конфлікти з СТО та про те, що 07.05.2020 у неї знову відбувся конфлікт з господарем СТО, так як він зняв одну секцію паркану, про що вона повідомила працівників поліції. До їх приїзду конфлікт вирішили самостійно (а.с.16). Відповідно до довідки від 15.05.2020 розгляду матеріалів повідомлення від гр. [PERSON] , складеної ДОП сектору превенції Канівського ВП [PERSON], в ході розгляду заяви [PERSON] від 07.05.2020 про крадіжку працівниками СТО сітки, яка огороджувала її земельну ділянку, було опитано гр. [PERSON] , який пояснив, що являється генеральним директором ПрАТ «Канів-Лада», СТО, що знаходиться в м. Канів, по вул. Дунаєцька, 2а , та по сусідству із територією СТО проживає психічно хвора жінка гр. [PERSON] , яка постійно скаржиться на роботу СТО. 07.05.2020 проводився демонтаж частки забору для укріплення опори, та даний паркан встановлювали ПрАТ «Канів-Лада». Також опитано заявницю гр. [PERSON] , яка пояснила, що її територія межує з СТО «Канів-Лада», та мається спільний паркан, через який 07.05.2020 виник конфлікт з господарем ПрАТ «Канів Лада», так як було знято одну секцію забору. Проте до приїзду працівників поліції даний конфлікт вирішено самостійно мирним шляхом. Дане повідомлення до бази ЄРДР вносити не доцільно, а тому ДОП сектору превенції Канівського ВП [PERSON] вважав би матеріали ЄО № 2152 від 07.05.2020 розглянутими, про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб (а.с.13). Лист Канівського ВП ГУНП в Черкаської області, вих. № 3365167101-2020 від 18.05.2020 містить повідомлення гр. [PERSON] про результати розгляду її заяви, ЄО 2152 від 07.05.2020, в порядку ЗУ «Про звернення громадян». Роз`яснено її право оскаржити до суду рішення щодо невнесення відомостей до ЄРДР у відповідності до ст. ст. 304-308 КПК України чи органу або посадовій особі вищого рівня (а.с.17). Відповідно супровідного листа, вих. № 5443/67/02-20 від 24.07.2020 Канівським ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області за зверненням [PERSON] їй надано ксерокопії матеріалів за результатами розгляду повідомлення від 07.05.2020 з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних» (а.с.12). Зі змісту листа заступника начальника СВ ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області № 1726/67/01-01 від 10.03.2021, [PERSON] , [INFO] , зверталася з повідомленнями відносно працівників СТО «Канів -Лада» протягом 2018-2021 років дев`ять разів. Підстави звернення - порушення працівниками СТО тиші, в тому числі і у вихідний день, створення шуму і неприємного запаху при виконанні робіт з газовим різаком, викрали частину огорожувальної сітки, знущаються над собакою (а.с.94). Відповідно до листа КНП «Канівська багатопрофільна лікарня Канівської міської ради Черкаської області» [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , за медичною допомогою до лікаря-психіатра не зверталася (а.с.93). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що перебував у складі слідчо-оперативної групи. Коли надійшов виклик, здійснив виїзд до [PERSON] , яка вказувала, що працівники СТО пошкодили чи забрали спільну огорожу. Заявниця була вдома, працівники СТО були на своїй території. Словесного конфлікту між [PERSON] та [PERSON] не було. При спілкуванні з працівниками СТО працівниками поліції з`ясовано, що вони хотіли укріпити паркан, який був аварійний, а заява [PERSON] не відповідала дійсності. Заявниця вела себе некоректно, говорила різні нісенітниці, які саме він не пам`ятає, але її жести та міміка обличчя були некоректними. Він відібрав пояснення у [PERSON] , не пам`ятає, чи дослівно записав його усні пояснення чи змінював. При написанні письмових пояснень з некоректної поведінки [PERSON] , було зроблено висновок, що вона психічно хвора жінка, хто зробив цей висновок, не пам`ятає. Пояснив, що інформація, здобута під час проведення перевірки працівниками поліції, не розповсюджується. Матеріали перевірки зберігаються у штабній частині і використовуються для надання відповіді особам, за заявами яких здійснювалась перевірка, в даному випадку - тільки заявниці, інша особа доступу до справи не має. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дружить з [PERSON] з дитинства. 01.05.2020 вона була у [PERSON] вдома, там був і її однокласник. На прохання [PERSON] вони разом зняли сітку - огорожу і поставили біля паркану. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] 07.05.2020 він був у своєї бабусі, в якої на той час проживав. [PERSON] показала йому відео і розказала, що працівники СТО і [PERSON] залізли на їхню територію і зняли сітку. [PERSON] поводиться нормально. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] , пояснив, що [PERSON] є його однокласницею. Він був у [PERSON] 01.05.2020 та на її прохання зняв сітку, яка слугувала огорожею, поставив під стіною. 07.05.2020, точного часу не пам`ятає, двоє людей перелізли з СТО і забрали сітку. [PERSON] зняла це на телефон та викликала працівників поліції, коли вони приїхали працівників СТО вже видно не було. Які пояснення давала працівникам поліції [PERSON] , він чув. Не бачив, щоб [PERSON] вела себе неадекватно. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист честі, гідності та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Разом з цим у Конституції України закріплено положення про те, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40). Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" передбачено підстави, які дають громадянам право оскаржувати рішення, дії (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності. Конституційний Суд України в рішенні від 10 квітня 2003 року у справі № 1-9/2003 роз`яснив, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом Конституції України та цивільного законодавства не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Сірик проти України" вказав, що згідно з зазначеним рішенням Конституційного Суду України звернення до правоохоронного органу щодо порушення прав особи не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд України дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, особи, які реалізують право на звернення, можуть обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до ЦК України. Разом з тим наявність у зверненні до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей чи в разі встановлення, що таке звернення було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, настає відповідальність, передбачена законодавством України. Зокрема, КК України встановлює кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення (стаття 383). До того ж стаття 27 Закону України "Про звернення громадян" передбачає відшкодування особою за рішенням суду витрат у зв`язку з перевіркою звернень, які містять завідомо неправдиві відомості. Як встановлено судом, 07.05.2021 відповідач [PERSON] надав слідчому Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області пояснення в рамках розгляду заяви [PERSON] про вчинення злочину. В цих поясненнях [PERSON] вказано, що він є генеральним директором СТО ПрАТ «Канів-Лада», по сусідству з територією якого проживає психічно хвора жінка [PERSON] , яка постійно на них скаржиться. 07.05.2020 ними було демонтовано частину паркану для укріплення опори, паркан встановлював ПрАТ «Канів-Лада». Суд встановив та дана обставина не заперечується сторонами, що пояснення відповідача [PERSON] від 07.05.2020 , надане слідчому СВ Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області в рамках перевірки заяви [PERSON] про вчинення злочину, використане для вирішення питання щодо наявності підстав внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також встановлено, що відповідач надав дане пояснення не з власної ініціативи, а з ініціативи слідчого, який несе кримінальну відповідальність за розголошення інформації, отриманої внаслідок здійснення перевірки. В судовому засіданні встановлено, що висловлювання щодо психічного стану [PERSON] є його особистою думкою, яку він висловив виключно працівнику поліції під час відібрання пояснень 07.05.2020. Доводи позивача про те, що відповідне судження відповідача було висловлено з метою поширення відомостей щодо психічного стану здоров`я позивачки чи було ним поширене або могло бути поширене необмеженому колу осіб, доказами в судовому засіданні не підтвердилось. Надані позивачем копії листів, рішення Державної екологічної інспекції у Черкаській області, копії листів виконавчого комітету Канівської міської ради, копія листа прокуратури Черкаської області, копії дозвільних документів ПрАТ «Канів-Лада», копії наказів про проведення перевірки ПрАТ «Канів- Лада» стосуються розгляду заяв [PERSON] про порушення ПрАТ «Канів-Лада» вимог природоохоронного, санітарного та архітектурно-будівельного законодавства та прийнятих компетентними органами відповідних рішень, та не містять інформації щодо предмету спору. Зображення паркану, відео- та аудіофайли на компакт-диску також не містять інформацію про поширення відповідачем [PERSON] неправдивої інформації щодо позивача [PERSON] . Таким чином, вказані докази не стосуються предмету спору щодо захисту честі гідності та ділової репутації [PERSON] у зв`язку із поясненнями відповідача, наданого ним працівнику поліції 07.05.2020. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Із роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. В зв`язку з наданням відповідачем пояснень працівнику правоохоронного органу, де відображено власне бачення [PERSON] про обставини справи та їх учасників, надання таких пояснень лише в рамках перевірки заяви про злочин, враховуючи, що така інформація є захищеною від її розповсюдження і повинна перевірятися лише цим органом, суд дійшов висновку, що такі пояснення [PERSON] не є поширенням недостовірної інформації, а отже підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. З цих же підстав суд відмовляє в задоволенні похідної вимоги позивача щодо зобов`язання [PERSON] спростувати поширену ним 07.05.2020 негативну інформацію відносно [PERSON] . Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди Згідно зі статтею 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання інформації недостовірною, суд вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed