Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Представник позивача Руденко Ю.В . звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якій просить суд визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,62 кв.м., що належала на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне, згідно Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 10.09.1993 Управління житлово - комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів квартира № 15 загальною площею 44, 62 кв. м. за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 05.08.1993 [NUMBER]. Свідоцтво про право власності записано у реєстрову книгу за № 43П-137 [PERSON].04.04.2006 [PERSON] за наявності у неї повної цивільної дієздатності у державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори складено та власноручно підписано заповіт. У вказаному заповіті [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «належну мені квартиру за [ADDRESS] , а також усе інше належне мені майно, де б воно не знаходилося та з чого воно б не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать мені на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть мені на день смерті, я заповідаю [PERSON] , 1988 року народження».Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіт зареєстрований за номером 39365891. [PERSON] , [INFO] , є єдиним і рідним онуком бабусі, спадкодавця [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей 05.06.2007 зроблено відповідний актовий запис за № 1072. Свідоцтво про смерть видано Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, Серія [NUMBER] .13.08.2018 у державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори була зареєстрована спадкова справа № 327/2018 за померлою [PERSON] .20.05.2019 позивач звернувся до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори щодо спадкування після його померлої баусі - [PERSON] та видачею Свідоцтва про право на спадщину.Державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори видана Постанова про відмову вчинення нотаріальних дій, оскільки спадкоємець не надав документального підтвердження фактичного проживання на день смерті із спадкодавцем.Нотаріусом рекомендовано звернутися до суду задля вирішення питання спадкування за заповітом. Позивач, у судове засідання не з`явилась, представник позивача Руденко Ю.В., надала заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача - Виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, в судове засіданні не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Правом бути присутніми в судовому засіданні не скористались. Відзив на позовну заяву не надходив. 12.07.2019 року ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання. 05.11.2019 року ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.09.2019 року ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області витребувано докази. Інші процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.06.2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1072 (а.с.23). За життя, 04 квітня 2006 року [PERSON] було складено заповіт на ім`я позивача [PERSON] , відповідно до якого вона заповідає останньому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що належатиме йому на день смерті. Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Сьомої Криворізької державгної нотаріальної контори Лігутою Л.В. 04.04.2006 року та зареєстровано в реєстрі за №1833. Вказана обставина, також, підтверджується копіями витягів зі Спадкового реєстру №39365891 (а.с.22). Також, державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори 13.08.2018 року заведено спадкову справу №327/2018 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.42-48). Із копій матеріалів вказаної спадкової справи встановлено, що 27.07.2018 року до нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений посвідчено державним нотаріусом Сьомої Криворізької державгної нотаріальної контори Лігутою Л.В. 04.04.2006 року та зареєстровано в реєстрі за №1833. (а.с.43). Відповідно до інформаційної довідки про надання інформації щодо реєстрації особи відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 15.06.1990 по 07.09.2007. На день смерті [PERSON] , [INFO] , за даною адресою зареєстрованих осіб не значиться. (а.с.46) У зв`язку з отриманням таких відомостей, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 травня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємиць не надав документ підтвердження фактичного проживання на день смерті зі спадкодавицею, запропонувати спадкоємцю відповідно ст.. 16 ЦК України та ст..3,4 ЦПК України, звернутися до суду для встановлення факту прийняття спадщини після смерті його бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . (а.с.25) Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог щодо визнання за ним права власності на квартиру, суд виходить з такого. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з ч.2 ст.22, ч.5 ст.55, ст.64 Конституції України, гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. [INFO] померла [PERSON] , в день смерті якої, у відповідності до вимог ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина. При цьому, згідно з вимогами ст.1218 ЦК України, у склад спадщини увійшла квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,62 кв.м., що належала на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , як такий, що виявив бажання прийняти спадщину та фактично її прийняв, оскільки на момент її відкриття проживав із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовилася від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Також, суд встановив, що 04 квітня 2006 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , відповідно до якого вона заповідає останньому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що належатиме їй на день смерті, і на що він за законом матиме право. При цьому, як видно з копії спадкової справи №327/2018, заведеної після смерті [PERSON] , окрім [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Інших осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено. Згідно з ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Разом з цим, постановою нотаріуса від 20 травня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , на вказану квартиру, оскільки спадкоємиць не надав документального підтвердження фактичного проживання на день смерті зі спадкодавицею. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи те, що позивач оформити право на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, та приймаючи до уваги, що будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, суд вважає обґрунтованим позов в частині визнання за [PERSON] права власності на зазначену квартиру. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5, 6 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Таким чином, приймаючи до уваги викладені вимоги матеріального та процесуального закону, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу позивача, що в силу ст.392 ЦК України, рішення суду про визнання права власності на майно підтверджує наявне в позивача право власності як речове право, яке підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Outcome: approved