Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

12.05.2021 заявник звернулася до суду в порядку окремого провадження із вказаною заявою, в якій просить продовжити обмежувальний припис щодо вжиття заходiв тимчасового обмеження прав [PERSON] у вигляді: заборони перебувати в місці її проживання у квартирі [ADDRESS] та заборони наближатися до місця проживання на вiдстань менше 300 м на строк шість місяців; видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким заборонити йому перебувати в місці проживання малолітнього [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та заборонити наближатися до місця проживання на відстань менше 300 м на строк шість місяців. Заяву аргументує тим, що заінтересована особа - [PERSON] є її колишнім чоловiком i батьком сина, який веде аморальний спосіб життя. В стані алкогольного сп`яніння щодо неї він вчиняє насилля, що підтверджується: постановою суду від 08.12.2019; рішенням про винесення обмежувального припису від 20.12.2019; постановою суду від 24.12.2019; постановою суду вiд 25.02.2021; постановою суду від 02.03.2021; довідкою-витягом №8926 від 21.04.2021 з ITC Iнформаційного порталу Національної поліції про кількість викликів за останній час; витягом з ЄРДР № 12021275380000100 від 16.03.2021; актом з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї від 16.03.2021. Зазначає, що неадекватна поведінка кривдника негативно впливає на їх психічний стан, здоров`я, а дитина лякається та наслідує негативний приклад. Звернення за допомогою до правоохоронних органів не дають результату i суттєво не вплинули на поведінку [PERSON] , профілактичні бесіди вiн сприймає з зухвалою насмішкою та впевненістю в безнаказаності. Вона переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо них із дитиною, а також настання тяжких наслідків для здоров`я i життя є дуже високою, тому звертається до суду з заявою про видачу (продовження) обмежувального припису, оскільки попередні заходи, вжиті поліцією, судом, виявилися неефективними та не захистили їх вiд насильства. В судовому засіданні заявник та її представник - [PERSON] заяву підтримали повністю за вищевикладених у ній підстав. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений оголошенням на офіційному сайті судової влади України у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Суд, заслухавши думку заявника та її представника, зважаючи на скорочені строки розгляду справи (72 години з моменту надходження заяви до суду), вважає можливим розглянути справу у відсутності заінтересованої особи. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. 06.03.2015 між заявником - [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який на підставі заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 вересня 2019 року розірвано. Під час спільного проживання у шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Заявник вказує, що [PERSON] проживає зі своїми батьками по [ADDRESS] . Він не має будь-яких прав стосовно житла за місцем її мешкання по [ADDRESS] , де вона наразі проживає з сином [PERSON] та іншим чоловіком. Останнім часом вона стала дозволяти [PERSON] брати сина [PERSON] до себе, у будинок його батьків, аби син погуляв з бабусею. При цьому, під час проводження дитиною часу з батьком останній вчиняє стосовно дитини насильство, зазначаючи що дитина отримала тілесні ушкодження з власної необережності. Крім того, [PERSON] також вчиняє насильство стосовно неї. Внаслідок вчинення таких протиправних дій з боку [PERSON] у заявника виникають хвилювання за настання тяжких негативних наслідків для здоров`я її та сина, так як ймовірність повторності такого домашнього насилля є досить високою. [PERSON] вважає, що оскільки звертаючись до правоохоронних органів не отримала ефективного реагування на вищевказані події, постала потреба звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст.26 Закону №2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За заявою осіб, визначених частиною першою статті 26 Закону, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської від 20.12.2019 заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено частково. Видано обмежувальний припис, яким заборонено [PERSON] протягом шести місяців: перебувати в місці проживання (перебування) з [PERSON] у будинку [ADDRESS] , наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26, п.9 ч. 1 ст. 1 цього Закону). При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону). За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обставини, викладені в заяві, та письмові докази, подані заявником, не доводять обґрунтованості вимог заяви в частині продовження обмежувального припису відносно [PERSON] і визначення заходів тимчасового обмеження його прав відносно [PERSON] , а свідчать про погані взаємовідносини між колишнім подружжям. Ці докази не містять фактичних даних, з яких можна встановити подію вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до [PERSON] та визначити його форму, адже вони зводяться до суб`єктивного бачення заявника особистих відносин з колишнім чоловіком. З матеріалів справи не вбачається доведеним факт застосування [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] на системній основі чи у такій ступені, що би дозволило дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку. Крім того, бракує повноти доказів, а саме, показань свідків, адміністративних стягнень, які б застосовувалися до порушника з підстав викладених у заяві, тощо. Надані суду постанова Ніжинського міськрайонного суду від 08.12.2020, згідно із якою протокол про адміністративне правопорушення від 23.11.2020 стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП повернуто до Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області для усунення недоліків, а також постанова Ніжинського міськрайонного суду від 25.02.2021, згідно із якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП стосовно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не доводять вчинення [PERSON] домашнього насильства, як не доводить цього і відомості у постанові Ніжинського міськрайонного суду від 02.03.2021, згідно із якою судом звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП з оголошенням усного зауваження, встановивши при розгляді справи, що 29.01.2021 близько 18 год гр. [PERSON] за місцем проживання в [ADDRESS] ухилився від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишив його без нагляду, внаслідок чого дитина з власної необережності впала із тумбочки та отримав синець під лівим оком, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.184 КУпАП. Встановлені у постанові Ніжинського міськрайонного суду від 24.12.2019 факти вчинення [PERSON] правопорушень за ч. 1 ст. 173-2, 173 КУпАП мали місце більше року тому, у зв"язку із чим судом до уваги не приймаються. Самі по собі факти звернення до органів поліції із заявами про вчинення стосовно [PERSON] та [PERSON] неправомірних дій, на підтвердження чого суду подано інформацію Ніжинського РВП від 21.04.2021, без підтвердження фактів неправомірних дій іншими доказами, не є достатніми для того, щоб вважати такі факти встановленими і доведеними. Водночас є об`єктивно підтвердженим довідкою № 109 про звернення до травматологічного відділення НЦМЛ ім. Галицького наявність у малолітнього [PERSON] станом на 15.03.2021 струсу головного мозку, осадніння тім"яної ділянки голови, ЗЧМТ. На причетність [PERSON] до отримання вказаних тілесних ушкоджень малолітнім [PERSON] , як вбачається із акта з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 16.03.2021, вказує сама дитина, пояснивши, що він тікав від батька і вдарився об полку, батько карав дитину (вдарив по руках і сідницях, дитина забирала у тата телефон). За вказаним фактом проводиться досудове розслідування, що слідує із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12021275380000100, зареєстрованому 16.03.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою [PERSON] про спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви в частині видання обмежувального припису відносно [PERSON] з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав відносно [PERSON] , та необхідності відмови у задоволенні решти вимог заяви щодо продовження обмежувального припису відносно [PERSON] з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав відносно [PERSON] , з причин не повноти доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial