Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 квітня 2019 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс № АО/3297725 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 111740», реєстраційний номер [NUMBER] (забезпечений транспортний засіб). 08 вересня 2019 року в місті Києві на вулиці Попова відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер [NUMBER] яким керувала [PERSON] та забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 111740», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] 10 липня 2019 року до АТ «ПРОСТО-страхування» звернулося ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 11310,40 гривень. ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», виконуючи свої обов`язки згідно Договору добровільного страхування № пм4817а6ф від 23 червня 2016 року укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] , виплатила останній страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер [NUMBER] . За результатами розгляду наданих ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» документів АТ «ПРОСТО-страхування» прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди від 08.09.2019 року страховим випадком, про що 19 жовтня 2020 року було складено страховий акт № 146088. Відповідно до платіжного доручення №15581 від 20.10.2020 АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» в розмірі 11 310,40 грн. Отже, позивач зазначає, що до Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача. Відтак, позивач, посилаючись на ст.ст. 1172, 1187, 1191 ЦК України, положення підпункт "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальної власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" страхове відшкодування в розмірі 11310,40 гривень, витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270,00 гривень та 5000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 01.07.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, при цьому, 12 серпня 2021 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, вказав, що позовні вимоги АТ «ПРОСТО-Страхування» підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне. 11.04.2019 між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № АО/3297725, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 111740», реєстраційний номер [NUMBER] (забезпечений транспортний засіб). З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2019 року о 13 годині 50 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ» (державний номер [NUMBER] ) по вул. Попова, 5 в м. Києві, під час руху заднім ходом не переконався у безпечності маневру, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.н. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.9, 2.3.б ПДР України. Разом з тим, [PERSON] 08.09.2019 о 13.50 год. керував «ВАЗ», д.н. [NUMBER] , по вул. Попова, 15 в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від медичного огляду у встановленому законом порядку відмовся у присутності двох свідків. Своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строком один рік (а.с. 6-7). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 08.09.2019 за участю автомобілів «ВАЗ» д.н. [NUMBER] та «Фольксваген» д.н. [NUMBER] , визнано відповідача [PERSON] . Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фольксваген» д.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Власник пошкодження транспортного засобу «Фольксваген» д.н. [NUMBER] звернувся до страхової компанії, з якою він уклав договір добровільного страхування наземного транспорту. Предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме АТ СК « АРКС». Факт дорожньо-транспортної пригоди 08.09.2019. був визнаний АТ СК « АРКС» страховим випадком, що підтверджується страховим актом № АRX2556775. На підставі страхового акту, на виконання вимог статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України АТ СК « АРКС» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 11 310 40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 661 477 від 14.04.2020. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 11 310 40 грн., заподіяну відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 08.09.2019, АТ СК « АРКС» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 11 310 40 грн. Оскільки на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідач мав чинний договір обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АО/3297725 в АТ «ПРОСТО-страхування», то АТ СК « АРКС» звернулося до останньої, з вимогою про відшкодування збитків. 19 жовтня 2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 146088, щодо дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце в м. Київ, по вул. Попова, 15, 08.09.2019 року, подія згідно діючого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», умов укладеного договору страхування, проведеного розслідування визнана страховим випадком, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 11310,40 грн на користь АТ СК « АРКС» (а.с. 8). Як вбачається з копії платіжного доручення від 20 жовтня 2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок АТ СК «АРКС» у розмірі 11310,40 грн. (а.с. 9). 11 листопада 2020 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» направило на адресу [PERSON] на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регресну вимогу на суму 11310,40 грн., яка залишена останнім без відповіді та задоволення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За умовами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як зазначалося вище, відповідач керуючи «ВАЗ», д.н. [NUMBER] , по вул. Попова, 15 в м. Києві спричинив дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 08.09.2019 о 13.50 год. з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від медичного огляду у встановленому законом порядку відмовся у присутності двох свідків, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року у справі №756/12651/19. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що шкоду заподіяно з вини відповідача, позивачем сплачено страхове відшкодування, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування шкоди в розмірі 11 310,40 грн. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. У частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 02.01.2020 між АТ «ПРОСТО-страхування» та Адвокатським Бюро «Синюк та Партнери» в особі керуючого бюро адвоката Синюк С.Л. укладено Договір про надання правової допомоги №1, відповідно до умов якого бюро взяло на себе зобов`язання представляти інтереси компанії на всій території України, вести справи в судах загальної юрисдикції, тощо. Згідно п. 4.1. Договору, сторони домовились, що вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги та виставляє клієнту відповідний рахунок. Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги від 30.04.2021 розкрито обсяг наданої правничої допомоги по страховій справі №146088 (страхувальник - [PERSON] , учасник ДТП - [PERSON] ), при цьому, визначено загальну вартість правової допомоги у розмірі 5000,00 грн. Крім того, сторонами підписано додаток до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2020 з переліком справ у яких було надано правову допомогу, до якого включена справа до [PERSON] . Адвокатським Бюро «Синюк та Партнери» в особі керуючого бюро адвоката Синюк С.Л. було виставлено рахункок -фактури №8 від 01.04.2021 АТ «ПРОСТО-страхування» з вартістю наданих послуг. 02.04.2021 АТ «ПРОСТО-страхування» на користь Адвокатського Бюро «Синюк та Партнери» здійснено оплату вартості надання правничої допомоги, що підтверджується платіжним дорученням № 5716 від 02.04.2021. Надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідачів на його користь витрат на правничу допомогу, а також ураховуючи критерій складності справи, обсяг виконаних робіт, ціну позову, досвід адвоката (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6423/10 від 15.02.2018), принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 2270, 00 грн.

Outcome: approved