Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить суд встановити місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], з ним - батьком [PERSON], посилаючись на те, що вони з колишньої дружиною [PERSON], з якою він розлучився в 2014 році, не можуть дійти згоди щодо постійного місця проживання дитини. [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву та просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] з нею - матір'ю [PERSON] При цьому, [PERSON] посилається на те, що син знаходиться на її утриманні та проживає з нею, проти зустрічей батька з сином вона ніколи не заперечувала, проте [PERSON] без її відома забрав дитину до себе та по сьогоднішній день син знаходиться у нього. Самостійно дійти згоди щодо місця проживання дитини сторони не можуть. Ухвалою суду від 17.10.2017 року було задоволено клопотання [PERSON] та призначено судово-психологічну експертизу для вирішення ряду питань, а саме, яке відношення кожного з батьків до дитини, яке відношення дитини до кожного з батьків, чи є позитивним сприйняття дитиною сім'ї, в якій вона проживає на даний час, з ким із батьків, виходячи з індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану, рівня розвитку, інтересів дитини, краще проживати дитині з точки зору її психологічного комфорту та здоров'я, який вплив кожного з батьків на розвиток дитини. Однак, експертною установою матеріали справи були повернуті суду без виконання ухвали у зв'язки з відсутністю оплати за проведення експертизи, обов'язок щодо якої було покладено на [PERSON] Позивач [PERSON] та його адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх та відмовити у задоволені позову [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON] та просила суд визначити місце проживання дитини з матір'ю [PERSON] Представник органу опіки та піклування Бабіч Т.В. в судовому засіданні просила суд прийняти рішення з врахуванням думки дитини та виходячи з її інтересів. Дослідивши надані докази, заслухавши доводи сторін, встановивши характер правовідносин, що склалися між ними та з урахуванням обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 11.08.2007 року сторони зареєстрували шлюб, який в подальшому 30.10.2014 року був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 495/7814/14-ц. Під час шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 29. Після припинення шлюбних відносин та розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини. Згідно ч.8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. На сьогоднішній день дитина проживає з батьком в квартирі [ADDRESS] разом з співмешканкою батька [PERSON], якій і належить вказана квартира, та її дванадцятирічним сином. Згідно з Актом обстеження житлових умов [PERSON] від 10.03.2017 року ОСББ «Платан», для проживання малолітньої дитини є всі необхідні умови та спеціально облаштована кімната. Батьком належним чином займається вихованням та утриманням сина. В сім'ї панує гармонія, лад та спокій. Дитина чемна та вихована. У відповідності до характеристик наданих на [PERSON] з місяця проживання - ОСББ «Платан», та з місця роботи - КП «Асорті», де [PERSON] орендує торгове місце в м'ясному корпусі з 2003 року по теперішній час, останній зарекомендував себе як ввічлива, комунікабельна, відповідальна, сумлінна, працьовита людина. За характером витриманий, користується авторитетом серед колег, порушень правил торгівлі та громадського порядку не має і не допускає. Опитані в судовому засіданні свідки з боку позивача [PERSON], яка є знайомою родини, [PERSON], який є хрещеним батьком [PERSON], [PERSON] - друг батька [PERSON], повідомили, що в останнє бачили матір [PERSON] три роки тому, в 2014 році. Батько [PERSON] характеризується добре, доглядає сина та піклується про нього. Згідно з Характеристикою матері [PERSON], наданою ФОП [PERSON], [PERSON] має офіційний статус фізичної особи - підприємця та займається наданням послуг, орендує місце в салоні краси, що належить [PERSON] За час здійснення підприємницької діяльності в салоні зарекомендувала себе позитивно в стосунках з орендодавцем чесна та сумлінна. До співробітників салону ставиться з повагою, користується авторитетом, дружелюбна, наділена умінням думати, будувати взаємини з людьми, комунікабельна, завжди в пошуку можливостей, ініціативна. До споживачів послуг ставиться відповідально, тактовно та ввічливо. За характером співчутлива, витримана, наполеглива і цілеспрямована. Виховує малолітнього сина, який ставиться до матері чутливо та з любов'ю. Відповідно до довідки № 61 ОСББ «Южное» від 28.04.2017 року, [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS], з нею проживає та перебуває на її утриманні син [PERSON]. Характеристики надані Білгород-Дністровським ВП ГУНП на кожного з батьків, є позитивними. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За даними КЗ «Навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа І ступеня» імені Сільвії Олександрівни Морозової» м. Білгорода-Дністровського Одеської області, дитина [PERSON] є учнем 3-А класу, як під час проживання з батьком, так і під час проживання з матір'ю завжди доглянута та охайна. Виконання домашніх завдань не завжди контролювалось як батьком, так і матір'ю. Дитина має середній рівень навчальних досягнень. Батьки цікавляться успіхами в навчанні, але реальної допомоги сину не надають. Ставлення дитини до обох батьків однакове. Відповідно до ст.19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 22 червня 2017 року виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування надав висновок про те, що визначити місце проживання [PERSON], 2008 р.н., з батьком чи з матір'ю не представляється можливим враховуючи те, що батьками створено однакові умови для проживання дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків є однаковим та однакову прихильність дитини до обох батьків. Рекомендовано батькам вирішити питання місця проживання дитини мирним шляхом з урахуванням найкращих інтересів дитини. Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Виходячи з вищевикладеного, обсяг та повнота наданих сторонами доказів та їх оцінка не давала суду можливості прийняти обґрунтоване рішення без врахування думки самої дитини, оскільки соціальний стан батьків та їх відношення з дитиною однакові, матір та батько належним чином виконують свої батьківські обов'язки. В судовому засіданні була з'ясована думка дитини. Малолітній [PERSON], [INFO], назвав своє прізвище ім'я та по батькове, повідомив в якій школі та в якому класі він навчається, повно та правильно розумів значення всіх питань, які йому були задані, на запитання відповідав чітко та врівноважено, що свідчить про стійкий емоційний стан дитини та повне розуміння характеру тих відносин, що склалися між ним та його батьками. Так, малолітній [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що взимку переїхав до батька та бажає проживати разом з ним. В квартирі з ним та батьком проживає тьотя [PERSON] (співмешканка [PERSON] - [PERSON]) зі своїм дванадцятирічним сином з яким у [PERSON] добрі, безконфліктні та приятельські відносини. Також, дитина [PERSON] пояснив, що з матір'ю він спілкується по телефону та з зими не був у неї в гостях. Вирішуючи заявлений позов, суд враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Суд зазначає про те, що у даній справі батько має належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, має стабільний дохід, має можливість утримувати дитину матеріально, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання. У дитини з співмешканкою батька добрі відносини, він відчуває себе комфортно з ними. З огляду на викладене, позивач створює належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання та виховання сина, у зв'язку із чим, суд приходить до переконання про те, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дитини з батьком, а не з матір'ю, і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам його проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. У зв'язку з чим позов [PERSON] слід задовольнити та відповідно відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON]

Outcome: approved