Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору МКП «ЖЕК №7», про усунення перешкод в здійсненні права користування житовим приміщенням шляхом вселення. Ухвалою суду від 30 травня 2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору МКП «ЖЕК №7», про усунення перешкод в здійсненні права користування житовим приміщенням шляхом вселення та цивільну справу позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору МКП «ЖЕК №7» про скасування рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, визнання права користування жилим приміщенням. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Вінницької міської ради ,за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору МКП «ЖЕК №7», про визнання права користування жилим приміщенням, усунення перешкод в здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом вселення, скасування рішення Виконкому Вінницької міської ради в частині, сасування свідоцтва про право власності на житло. Позов мотивовано тим, що 12.02.1991 року між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб. Під час перебування у даному шлюбу він вселився у спірну квартиру на підставі обмінного ордера на жиле приміщення від 03.03.1988р. №95 на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення житлово приміщення житловою площею 49,9 кв.м. з чотирьох кімнат - квартири [ADDRESS] (Стахурського) в м.Вінниці, який було видано на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів 26.02.1987 року на імя квартиронаймача [PERSON] з сімєю: [PERSON] (дружина), [PERSON] (внучка), [PERSON] (чоловік внучки), [PERSON] (правнук), [PERSON] (правнук). У вказаній квартирі був зареєстрований та проживав з 01.04.1987 р., але після розірвання шлюбу відповідачем [PERSON] йому періодично здійснювались перешкоди у користуванні квартирою, було змінено замки від вхідних дверей, чим позбавлено у вільному доступі до єдиного житла. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.10.2011 р. (справа №2-3729/11) [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою, яке рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10.01.2017р. скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Зазначеними рішеннями Апеляційного суду Вінницької області встановлені обставини неправомірного позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням. Вважає, що зазначене рішення Виконкому Вінницької міської ради, свідоцтво про право власності на житло, видане на ім'я [PERSON] та [PERSON], порушують його права на користування зазначеною квартирою. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представником позивача за довіреністю [PERSON] подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримують з підстав викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити у повному обсязі. Також представником в даній заяві зазначена вимога про передачу ключів від вказаної квартири, проте, суд звертає увагу, що дана вимога не була пред'явлена за час розгляду справи та не досліжувалась судом, крім того, зазначена в заяві про розгляд справи без участі сторони тобто не в спосіб передбачений законом. Понесені судові витрати просили залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Представник відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради - [PERSON] позов не визнала. Відповідно до наданих письмових пояснень зазначила, що на час вирішення питання щодо приватизації спірної квартири [PERSON] надала необхідний пакет документів для приватизації житла, в спірній квартирі була зареєстрована вона та син [PERSON] Вказувала на те, що, на час прийняття оспорюваного рішення виконкому Вінницької міської ради рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 10.10.2011р., яким [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою, було в силі. Підстав для задоволення позову немає. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник МКП «ЖЕК №7» в судове засідання не зявився. В матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без участі МКП «ЖЕК №7», у вирішенні спору покладався на думку суду (а.с. 189). Враховуючи надані пояснення учасників по справі, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що 03.03.1988 р. виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів видано ордер №95 гр. [PERSON] із сімєю із шести чоловік на право на зайняття в порядку обміну житлового приміщення, жилою площею 49,9 кв.м., яке складається з чотирьох кімнат в ізольованій квартирі в будинку №4 квартири №140 по вул. Стахурського в м. Вінниці. Склад сімї: [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] дружина, [PERSON] внучка, [PERSON] - чоловік внучки, [PERSON] правнук, [PERSON] правнук (а.с. 8) Заочним рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 10.10.2011 р. (справа №2-3729/11) [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №140 в буд. №6 по вул. Стахурського в м.Вінниці. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10.01.2017 р. заочне рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 10.10.2011р. скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовлено. Ухвалюючи вказане рішення судом було встановлено, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки останньому з боку позивача [PERSON] чинились перешкоди у користуванні житловим приміщенням, що підтверджено належними доказами у справі. (а.с. 10-11) Суд бере до уваги ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 12.02.1991 року між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом виданим повторно сер. 1-АМ №057944 від 21.01.2010 року (а.с.8). Суд бере до уваги копії документів, які стали підставою для прийняття рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №323 від 14.02.2013 р. про передачу спірної квартири з доплатою за надлишки загальної площі та оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності, у т.ч.: ( а.с. 191-203) - заява [PERSON] від 10.01.202013р. до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про оформлення передачі в приватну власність спірної квартири (а.с. 193); - довідка МКП «ЖЕК №7», згідно якої в квартирі [ADDRESS] зареєстровано та постійно проживають дві особи: квартиронаймач [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 194); - технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виготовлений КП «ВМ БТІ» 26.12.2012 р.; - свідоцтво про укладення шлюбу від 23.03.2012 року сер. І-ДП №629273, зігдно якого відповідача [PERSON] змінила своє прізвище з «Можарова» на «Закрутна» (а.с.196-199); - розрахунок вартості надлишкової загальної вартості площі квартири, що приватизується (а.с.192); - витяг з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.12.2011 року №3133 «Про зміну договору найму житлових приміщень», відповідно до якого надано дозвіл житлово-експлуатаційним конторам на укладення договору найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] з відповідачем [PERSON] замість квартиронаймача [PERSON] (а.с.195). Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №323 від 14.02.2013р. "Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці" вирішено передати з доплатою за надлишки загальної площі та оформити право власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності [PERSON], [PERSON] (які зареєстровані та проживають за вказаною адресою) в спільну часткову власність (по ? кожному в спільній частковій власності) квартиру [ADDRESS], загальною площею 79,0 кв.м. (а.с. 191) Як встановлено судом та не заперечується сторонами по обставинам справи 25.11.2011 року [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання ВГІРФО Ленінського відділу внутрішніх справ на підставі рішення суду від 10.10.2011року; за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками квартири [ADDRESS] (Стахурського) у м.Вінниці у спільній частковій власності є [PERSON] та [PERSON] (реєстрація від 16.08.2013 року, номер запису про право власності 2369073) на підставі свідоцтва про право власності від 14.02.2013 року, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №323 від 14.02.2013 р. (лист департаменту адміністративних послуг від 30.03.2017р. №Я-01-23538/01-04, а.с. 12) Судом встановлено, що [PERSON] померла 26.07.2017р., що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій обл. від 08.08.2017.р серія: 1-АМ, №384497. (а.с.134) Ухвалою суду від 11.09.2017р. враховуючи те, що померла відповідач [PERSON], оскільки дані правовідносини допускають правонаступництво, судом зупинен опровадження по справі. В судовому засіданні від 02.04.2018р представники відповідача заявили клопотання про витребування доказів, з метою повного та об"єктивного розгляду справи просив суд витребувати з Третої вінницької державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] померлої 26.07.2017р. Судом досліджені вищевказані матеріали спадкової справи. Судом з метою та повного об"єктивного розгляду справи судом досліджено матеріали інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав, припинення дії, яка порушує право. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як вбачається зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ч. 4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Разом з тим, ст. 58 Житлового кодексу України визначає, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно дост. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму. Особи, які вселились до наймача житлового приміщення у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, набувають рівне право користування житловим приміщенням (ст. 64 ЖК України). Таким чином, нормами житлового законодавства визначено, що підставою виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним житловим приміщенням, є вселення в нього в установленому порядку, що можливо або шляхом отримання ордера, або вселення в якості члена сім'ї наймача, або в якості власника. Як вже зазначалось вище, позивач [PERSON] був вселений у спірну квартиру як член сімї наймача на підставі ордера виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 03.03.1988р. на право на зайняття в порядку обміну житлового приміщення та має право на користування вказано квартирою відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 26.02.1987року про видачу обмінного ордера. Згідно ст. 8 ч. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Враховуючи, що розпорядження (рішення) органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло є актами індивідуальної дії та порушують права та інтереси позивача, тому підлягають скасуванню судом в порядку цивільного судочинства. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 p., визнано, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (серед багатьох інших джерел рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Крім того, втручання у право позивача на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Оскільки рішення суду, яким [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житлом та на підставі якого позивача було знято з реєстраційного обліку зі спірної квартири, скасовано, його права на користування вищевказаної квартири поновлено і він на рівні з усіма наймачами має право його реалізовувати та використовувати спірне житлове приміщення для власного проживання. Крім того, враховуючи позицію відповідача [PERSON] щодо втрати позивачем права користування спірною квартирою, встановлення судом фактичних обставин створення [PERSON] перешкод у користування вищезазначеною квартирою шляхом заміни замка та недопуском до вищевказаного житла за відсутності комплекту ключів, а також у звязку з відсутністю рішення суду щодо визнання позивача такими, що втратив право на вищезазначене житло, суд вважає, що таке право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позовної вимоги про вселення у спірну квартиру. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та враховуючи те, що приватизація державного житла не є обов'язком, а є правом, волевиявлення позивача не було надане при здійснені приватизації квартири і воно не відповідає дійсній волі позивача та бажанню по накладенню на позивача прав по утриманню нерухомого майна, а також деведеністю факту чинення перешкод позивачу у доступі до житла. тому суд вважає, що участь без згоди позивача у приватизації квартири порушено цивільні права останнього, таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України за заявою пердставника позивача судові витрати залишаются за позивачем.

Outcome: approved