Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 09 серпня 2008 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який 30 липня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, а саме 19 травня 2012 року між відповідачем та ТОВ «Еверест плюс» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості [NUMBER], що розташований в об'єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору сплачено 361 293 грн. 10 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру та отримано довідку про 100 % фінансування будівництва.. 14 червня 2014 року було укладено додаткову угоду № 1 про зміну об'єкту нерухомості та було внесено зміни а саме, що об'єктом нерухомості за договором купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості [NUMBER] від 19 травня 2012 року є квартира за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим що між сторонами не досягнути згоди щодо поділу майна, позивач просить визнати право власності на майнові права на квартиру [ADDRESS] В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності визнати за позивачем право власності на 43,15% майнових прав на квартиру [ADDRESS], проектна площа 59,93 кв.м. 17 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач позов підтримала. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач позов визнав частково. Пояснив, що 19 травня 2012 року за договором купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості [NUMBER], що розташований в об'єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] сплачено 361 293 грн. 10 коп. У теперішній час об"єкт нерухомості недобудований. Після розірвання шлюбу ним особисто додатково внесено суми на будівництво об"єкту. Позивач не погодилась отримати грошову компенсацію майнових прав. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст.76 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання ". Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Дослідив матеріали справи, суд встановив такі обставини справи. 09 серпня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, який 30 липня 2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва було розірвано (а.с.8, 10). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). 19 травня 2012 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс» укладено договір купівлі-продажу майнових прав [NUMBER], відповідно до якого відповідач отримав майнові права на об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] (а.с.11-14). Згідно довідки, виданої Товариством з обмеженої відповідальності «Еверест Плюс» від 19 травня 2012 року [PERSON] сплатив 100% вартості майнових прав на об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] за договором [NUMBER] купівлі-продажу майнових прав від 19 травня 2012 року(а.с.15,16). 14 червня 2014 року було укладено додаткову угоду № 1 про зміну об'єкту нерухомості та було внесено зміни а саме, що об'єктом нерухомості за договором купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості [NUMBER] від 19 травня 2012 року є квартира за адресою: [ADDRESS] проектна площа 59,93 кв.м (а.с17,18). Дослідивши добуті докази суд дійшов наступного висновку. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 68 цього ж кодексу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З урахуванням роз'яснень, які містяться у п.5 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" щодо дії презумпції правомірності набуття права власності на певне майно,яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання спільним майном сторін спірної квартири та визнання за кожним із них право власності на 1/2 частини будинку. Водночас відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент розгляду справи, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Позивач просила визнати право власності на 43,15% майнових прав на квартиру [ADDRESS], проектна площа 59,93 кв.м. Згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу майнових прав [NUMBER] право власності на майнові права переходить від продавця до покупця за умови повної вартості майнових прав на об"єкт нерухомості(отримання довідки про 100% фінансування майнових прав на о"єкт нерухомості) - в момент і шляхом передачі Свідоцтва про право власності на об"єкт нерухомості від продавця покупцеві. Пунктом 3.2 цього договору передбачено, що у випадку часткової оплати вартості загальної площі об"єкта нерухомості покупець не набуває право власності на частину майнових прав. В пункті 3.3 зазначеного договору вказано, що продавець оформлює на покупця право власності на об"єкт нерухомості в порядку,встановленому чинним законодавством України. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» № 309 від 12 березня 2016 року загальна вартість майнових прав на об'єкт нерухомості по договору [NUMBER] від 19 травня 2012 року складає 418 583,10 грн. та сплачена [PERSON] в повному обсязі. Запитувана сума вартості майнових прав на об'єкт нерухомості у розмірі 361 293,10 грн. становить 86,3% від загальної ватрості об'єкта нерухомості без врахування можливого збільшення загальної вартості об"єкта нерухомості у результаті проведення обмірів БТІ в порядку та на умовах пункту 4.4. Договору (а.с. 107). Згідно платіжного доручення № 1 від 13 листопада 2015 року та квитанції № 22 від 13 листопада 2015 року [PERSON] сплачено грошові кошти на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» у розмірі 57290,00 грн. згідно договору купівлі-продажу майнових прав [NUMBER] від 19 травня 2012 року (а.с. 63). Виходячи з наведеного, відповідачем не набуто право власності на майнові права, об"єкт нерухомості недобудований. Тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» про поділ майна подружжя слід задовольнити частково: визнати за [PERSON] оплату вартості майнових прав у розмірі 43,15 % на об"єкт нерухомості, розташований на об"єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS], загальною проектною площею 59,93 кв. м, на 10-му поверсі, секція 3. В іншій частині позовних вимог відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 180647,00 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1806,47 грн.( 180647,00. х1%). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1806,47 грн.

Outcome: partial