Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, лікар-психіатр [PERSON], звернулась до суду із заявою про госпіталізацію громадянки [PERSON] у примусовому порядку в стаціонар психіатричного закладу без її згоди, для лікування. В обґрунтування вимог посилається на те, що в останньої наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від її чоловіка [PERSON] На підставі цих відомостей гр. [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка прийшла до висновку, що гр. [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару без її згоди. Комісія лікарів-психіатрів підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». [PERSON] дала згоду лиш на обстеження, заперечивши стаціонарне лікування, тому просить винести рішення про її примусову госпіталізацію в умовах стаціонару для лікування. У судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр [PERSON] щодо задоволення заяви поклалась на думку суду і пояснила, що громадянка [PERSON] неодноразово лікувалась у цій лікарні. На даний час у неї відмічається емоційна неврівноваженість лише при спілкуванні з членами сімї (чоловіком, мамою, дочкою), після поступлення у відділення лікарні [PERSON] заспокоїлась. Тяжкого психічного розладу у неї немає. Суїцидальних, соціально небезпечних думок, тенденцій у пацієнтки немає. Однак, у звязку із тим, що [PERSON]А, прибула до лікарні із бригадою швидкої допомоги, у супроводі чоловіка, який написав заяву про її госпіталізацію повязану із неадекватною поведінкою вдома, лікарня змушена звернутись до суду із вищевказаною заявою. Присутній в судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення заяви. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відмовляється від психіатричного лікування, у звязку із тим, що дане лікування їй не допомагає, а лише шкодить. Також повідомила, що у неї хвора щитовидна залоза. Усі твердження її чоловіка щодо погроз його життю та загрозою оточуючим є неправдою. У сімейних негараздах винить лише чоловіка [PERSON], який її провокує, виводить з рівноваги. Вона хоче розірвати шлюб із [PERSON] та жити окремо, так як подальше спільне життя є неможливим, однак останній всіляко створює перешкоди для цього (заховав свідоцтво про одруження, не дає коштів для сплати судового збору, а своїх вона немає). Її мати та дочка підтримують позицію чоловіка щодо її госпіталізації лише тому, що фінансово залежні від нього залежні. Чоловік [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтвердив інформацію надану лікарям психіатрам. Повідомив, що психічний стан його дружини [PERSON] погіршився. Вона неодноразово погрожувала йому ножем. Конфліктує з ним, донькою та мамою. Позичає гроші в чужих людей, які в подальшому він змушений повертати. Виганяє його з будинку. Не приймає ліки призначені для лікування щитовидної залози та психічного захворювання. Просить задовольнити заяву лікаря-психіатра, так як лікування позитивно впливає на психічне здоровя [PERSON] Донька [PERSON] [PERSON], а також мама [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтвердили інформацію надану [PERSON] Пояснили, що останнім часом психічний стан здоровя [PERSON] погіршився. Просять задовольнити заяву лікаря-психіатра. Судом встановлено, що [PERSON], 05.08.1967р.н., проживаюча у [INFO], поступила у приймальне відділення ТОККПНЛ 19 жовтня 2016 року о 00 год. 10 хв. та була госпіталізована. Направлення на госпіталізацію було видане працівником швидкої медичної допомоги, який після особистого огляду гр. [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у звязку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від її чоловіка [PERSON] На підставі цих відомостей гр. [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром ТОККПНЛ [PERSON] у приймальному відділенні о 00.10 хв. 19.10.2016р., який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі заступника головного лікаря з експертизи [PERSON], доцента кафедри [PERSON], лікуючого лікаря [PERSON] Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що лікування гр. [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Від [PERSON] отримана лише згода на обстеження, однак щодо лікування вона заперечує. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів (без дати та номера), [PERSON], 05.08.1967р.н., проживаюча у [INFO] повторно поступила в ТОККПНЛ 19.10.2016р. о 00.10 хв. в супроводі бригади швидкої допомоги, її чоловіка та працівника поліції, у звязку із неадекватною поведінкою вдома. З анамнезу відомо, що душевним захворюванням хворіє з 2011 року, коли були ознаки депресії. Тричі лікувалась в 4 відділенні та двічі в 5 відділенні ТОККПНЛ. Останній раз госпіталізована 07.10.2016р. після скандалу вдома з чоловіком та виписана 12.10.2016р. за рішенням суду, яким було відмовлено в наданні психіатричної допомоги в примусовому порядку без згоди пацієнтки. Вдома неблагоприємна психотравмуюча обстановка і сімя на грані розлучення. Пацієнтка в свідомості, доступна мовному контакту, орієнтована, емоційно лабільна, плаче, жаліється на чоловіка, що виганяє з дому. Порушення мислення та сприйняття на час огляду немає. Суїцидальних та соціально небезпечних думок, тенденцій немає. Після поступлення у відділення пацієнтка заспокоїлась і проявляє емоційну неврівноваженість тільки при нагадуванні домашньої ситуації з чоловіком. Критична, активної психопродуктивної симптоматики (маячень, галюцинацій) немає. Комісія лікарів психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання: біполярний афективний розлад. Оскільки пацієнтка дала усвідомлену згоду на обстеження, а не на лікування, потребує примусової госпіталізації в закритому психіатричному стаціонарі ТОККПНЛ згідно статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Суд, оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити. При цьому суд керувався наступним. Згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка на підставі статті 9 Конституції Укараїни є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до статті 4 Закону України "Про психіатричну допомогу", психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Згідно статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу", держава гарантує захист прав, свобод і законних інтересів осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Ні матеріалами справи, ні показами учасників судового розгляду не доведено існування визначених статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» обставин, за яких можливо було б задовольнити заяву представника ТОККПНЛ. Зокрема, ні у висновку лікарів-психіатрів, ні у поясненнях представника лікарні не йдеться про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу. Також, в судовому засіданні не встановлено того, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Інформація, викладена в заяві чоловіка хворої від 19.10.2016р., заяві лікаря-психіатра від 20.10.2016р. до суду про погрози чоловікові походить лише від чоловіка. Щодо агресивної поведінки [PERSON] по відношенню до чоловіка судом встановлено, що між ними існує конфліктна ситуація, яка носить побутовий характер. Зі слів [PERSON], вона хоче розірвати шлюб. Зі слів [PERSON], він шлюбу розривати не хоче. Будь-яких інших доказів того, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих суду не надано. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що госпіталізація [PERSON], без її згоди, до психіатричного закладу є недоцільною та порушить її законні права та інтереси, а тому у задоволенні заяви представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed