Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

19 травня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Комунального підприємства "Нововолинськтеплокомуненерго" Житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 вересня 1996 року вона була прийнята на роботу оператором котельні комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради. Наказом №59-вк від 10 квітня 2015 року її було звільнено із займаної посади оператора котельні вказаного підприємства 10 квітня 2015 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає вказане звільнення з посади оператора котельні комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради незаконним та безпідставним. Покликається на те, що згідно службової записки головного інженера КП «Нововолинськтеплокомуненерго» [PERSON], 10 квітня 2015 року вона нібито побила лаборанта [PERSON] в приміщенні лабораторії котельні, що не відповідає дійсності. Зазначає, що якби даний факт мав місце, то адміністрація підприємства та потерпіла повинні були б з приводу цього звернутись до відповідних правоохоронних органів, в результаті чого вона була б притягнута до відповідальності, і лише після цього були б підстави для її звільнення. Вказує також, що перед цим керівником підприємства був виданий наказ №56-вк від 08.04.2015 року про винесення їй догани за допущений факт витоку природного газу в результаті ослаблення фланцевого зєднання пальника №1 котла №3 котельні 66 кварталу, так як вона є відповідальною за технічний стан та роботу котельних агрегатів. Вважає цей наказ незаконним, безпідставним, оскільки не було встановлено її вину у даному порушенні. Стверджує, що її звільнення спрямоване на усунення незручних адміністрації підприємства працівників, які мають свою думку та принципову позицію, яка відрізняється від позиції інших. Позивач вважає, що відповідач звільнив її без законної підстави, тому відповідно до ст.235 КЗпП України зобов'язаний поновити її на попередній роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 квітня 2015 року по день поновлення на роботі в сумі 11878,24 грн. Крім того, внаслідок незаконного звільнення їй було спричинено моральну шкоду, оскільки нею були втрачені нормальні життєві звязки, принижено її гідність в очах оточуючих людей, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, відшукання в період відстоювання своїх прав у судах грошових коштів для прожиття. Завдану моральну шкоду оцінює у 15000 грн., яку також просить стягнути на свою користь з Комунального підприємства "Нововолинськтеплокомуненерго" Житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та пояснили, що позивач працювала оператором котельні у КП «Нововолинськтеплокомуненерго» з 1996 року, останні три роки за безстроковим договором. За весь період роботи не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Із наказом №56-вк від 08.04.2015 року про винесення догани була ознайомлена лише 10 квітня 2015 року. Вважають, що вини [PERSON] по факту витоку природного газу в результаті ослаблення фланцевого зєднання пальника №1 котла №3 котельні 66 кварталу немає, це підтверджено і проведеним службовим розслідуванням. Із наказом про звільнення, в якому не було зазначено причини звільнення, [PERSON] ознайомилась 14 квітня 2015 року і в той же день забрала трудову книжку. Просять позов задоволити, поновити позивача на роботі на посаді оператора котельні в комунальному підприємстві «Нововолинськтеплокомуненерго» Житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради з 11 квітня 2015 року, стягнути з відповідача в користь позивача 11878,24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 квітня 2015 року по день поновлення на роботі, а також 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представники відповідача [PERSON], [PERSON]В.в судовому засіданні позов не визнали. На обгрунтування заперечень проти позову представник відповідача [PERSON] пояснила, що оскільки оператор котельні є відповідальним за справний стан обладнання котельні, тому по факту виявлення витоку природного газу в результаті ослаблення фланцевого зєднання пальника №1 котла №3 котельні 66 кварталу [PERSON] було винесено догану. Оскільки остання відмовилась давати пояснення з приводу допущеного порушення, то про це складено відповідний акт. 10.04.2015 року [PERSON], перебуваючи на робочому місці в робочий час побила лаборанта [PERSON], проте остання через свої релігійні переконання не зверталась до правоохоронних органів, а тому [PERSON] не була притягнута до кримінальної відповідальності. При цьому зазначає, що оскільки позивачем [PERSON] вдруге було порушено правила внутрішнього трудового розпорядку, наказом №59-вк від 10.04.2015 року її було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Вказує також, що будь-яких утисків за національною ознакою зі сторони адміністрації підприємства та інших працівників до [PERSON] під час її роботи не було. Вважає звільнення [PERSON] законним, тому просить суд в задоволенні позову відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює на КП «Нововолинськтеплокомуненерго» майстром аварійно-відновлювальних робіт та є членом профкому на вказаному підприємстві. Вказала, що розглянувши подання адміністрації підприємства про звільнення [PERSON], членами профкому у кількості семи чоловік, тобто кворумом, була дана згода на її звільнення з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Свідок [PERSON] суду пояснив, що до нього, як до майстра дільниці №2 КП «Нововолинськтеплокомуненерго», звернулась лаборант [PERSON] та повідомила, що її побила на роботі оператор котельні [PERSON] Крім того зазначив, що витік природного газу на фланцевих зєднаннях пальника №1 котла №3 котельні 66 кварталу виявили [PERSON] і [PERSON], яким зміну здала [PERSON] Свідок [PERSON] вказав, що працює начальником дільниці №2 КП «Нововолинськтеплокомуненерго». На підприємстві мав місце факт, що після здачі оператором котельні [PERSON] своєї зміни оператору [PERSON], остання вранці при запуску котла виявила витік природного газу на фланцевих зєданнях. Даний випадок був зафіксований комісією в складі начальника дільниці [PERSON], інженера з охорони праці [PERSON], головного інженера [PERSON] та юриста Бондар Л.М. Пояснив, що під час робочої зміни за справний стан обладнання котельні несе відповідальність працівник, який прийняв зміну. Вказав також, що в результаті проведення службового розслідування вина [PERSON] по даному факту доведена не була. Свідок [PERSON] пояснив, що 27 березня 2015 року він із оператором котельні [PERSON] о 08 годині ранку прийняв зміну по чергуванню на котельні 66 кварталу. Котел №3 при прийнятті ними зміни був у справному стані. В подальшому, в період часу між 09 год. та 10 год. ранку за вказівкою диспетчера НТКЕ вказаний котел був зупинений через підвищення температурного режиму повітря на вулиці. Ввечері того ж дня вони передали зміну оператору котельні [PERSON] і пішли додому. В понеділок 30 березня 2015 року головний інженер [PERSON] та майстер дільниці [PERSON] повідомили його та [PERSON] про те, що при розпалюванні котла був ослаблений фланець на трубі, яка подає газ в котел. Разом з тим, зазначив, що службовим розслідуванням, проведеним на підприємстві вини [PERSON] у цьому встановлено не було. Зазначив також, що за котлове обладнання відповідає під час зміни оператор котельні, проте в денну зміну заступили по цій котельні ще і інші працівники, а саме слюсар-сантехнік, слюсарі по ремонту трас, будівельники, які проводили внутрішні роботи в котельні, які вільно пересуваючись по території котельні, можуть підходити до встановленого обладнання. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, показання свідків, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково, зважаючи на наступне. Згідно записів, що містяться у копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] була прийнята 27.09.1996 року оператором котельні в комунальне підприємство «Нововолинськтеплокомуненерго» Житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради, та звільнена з займаної посади оператора котельні вказаного підприємства 10 квітня 2015 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.3-14). Наказами №61, №62 від 30.03.2015 року спеціально створеній комісії КП «Нововолинськтеплокомуненерго» доручено проведення службового розслідування по факту виявлення витоку природного газу в результаті ослаблення фланцевого зєднання пальника №1 котла №3 котельні 66 кварталу, на період службового розслідування [PERSON] відсторонено від роботи (а.с.44). Із копії наказу №56-вк від 08 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] оголошено догану за халатне відношення до виконання своїх обовязків (а.с.17). При цьому у даному наказі зазначено, що встановити винну особу, яка допустила ослаблення фланцевого зєднання пальника №1 котла №3 котельні 66 кварталу не вдалось. Згідно копії виписки з протоколу засідання профкому КП «Нововолинськтеплокомуненерго» від 10 квітня 2015 року №8 профком підприємства, розглянувши подання адміністрації підприємства від 10.04.2015 року, дав згоду на звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.19-20). З копії витягу із журналу про ознайомлення з інструкціями з охорони праці та виробничими інструкціями, затвердженими наказом від 10 січня 2012 року №4, видно, що [PERSON] ознайомлена із вищевказаними інструкціями 13.10.2014 року (а.с.67, 68). Відповідно до наказу №59-вк від 10.04.2015 року [PERSON] було звільнено з роботи 10 квітня 2015 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку за погодженням з профспілковим комітетом, підстава звільнення: наказ №56-вк від 08.04.2015 року, службова записка головного інженера [PERSON], протокол профспілки №8 від 10.04.2015 року (а.с.21). Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З урахуванням положень ст.147 КЗпП України звільнення за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами є заходами стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни. Отже, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не знято достроково (ст.151 КЗпП), він знову вчинив проступок на роботі. За визначеними у ст. 43 КЗпП України правилами, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.3 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом установлено, що [PERSON] згідно копії наказу №59-вк від 10.04.2015 року було звільнено з роботи 10 квітня 2015 року за пунктом 3 ст.40 КЗпП України - у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до розяснень викладених у п.п.22,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП , чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до цієї норми працівника можна звільнити лише тоді, коли він після застосування до нього стягнення знову допустив порушення трудової дисципліни. Проте, як вбачається зі змісту наказів №56-вк від 08.04.2015 року та №59-вк від 10.04.2015 року, керівником підприємства у виданих наказах про притягнення до дисциплінарної відповідальності не конкретизовано, за невиконання яких саме трудових обовязків з посиланням на відповідні пункти посадової інструкції чи Правил внутрішнього трудового розпорядку [PERSON] притягнуто до відповідальності (а.с.17, 21). В порушення вимог трудового законодавства у наказі №59-вк від 10.04.2015 року не вказано конкретне порушення трудової дисципліни, яке стало приводом для звільнення [PERSON] В судовому засіданні допитані як свідки [PERSON], який є начальником дільниці №2 КП «Нововолинськтеплокомуненерго» та [PERSON], який працював у зміні з [PERSON], ствердили, що вину останньої у допущеному витоку природного газу на фланцевих зєднаннях не було встановлено. Підтвердженням цьому є і наказ №56-вк від 08 квітня 2015 року, де вказано на те, що винну особу у допущеному витоку природного газу, що могло спричинити загазування котельні, встановити не вдалось (а.с.17). Таким чином, в судовому засіданні не було встановлено фактичних обставин, які стали б підставою для звільнення [PERSON] з посиланням на п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому наказ про її звільнення є незаконним, у звязку з чим [PERSON] підлягає підлягає поновленню на роботі з 11.04.2015 року. Доводи представника відповідача про те, що у наданому суду розпорядженні КП «Нововолинськтеплокомуненерго» від 10 квітня 2015 року №4/4-09 вказано, які саме норми порушено [PERSON], судом до уваги не приймаються, так як відповідно до п.4.5.10 Статуту КП «Нововолинськтеплокомуненерго» управління підприємством здійснює директор, який приймає на роботу і звільняє працівників підприємства, згідно з чинним законодавством України та видає накази про застосування дисциплінарних стягнень до працівників (а.с.62-64, 94). У звязку з цим, суд вважає неналежним доказом розпорядження КП «Нововолинськтеплокомуненерго» від 10 квітня 2015 року №4/4-09, який наданий відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позову. Приймаючи до уваги наведені обставини, із врахуванням вищезазначених норм Закону, які були порушені відповідачем, суд вважає, що звільнення позивача [PERSON] є незаконним, а тому вона підлягає поновленню на роботі оператора котельні комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Так, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці, що передували звільненню становить 134 грн. 98 коп. Період вимушеного прогулу позивача складає з 11.04.2015 року по 24.09.2015 року - 88 днів. \~Оскільки середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 134,98 грн., то середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 квітня 2015 року по 24 вересня 2015 року, виходячи з розрахунку: 134,98 грн. середньоденного заробітку х 88 робочих днів, становитиме 11878,24 грн. Таким чином, на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 квітня 2015 року по 24 вересня 2015 року в розмірі 11878,24 грн., беручи до уваги розрахунки, які надані представником відповідача. Зазначена сума визначена без урахування прибуткового податку та інших обовязкових платежів. Обовязок по стягненню прибуткового податку та інших обовязкових платежів покладаються на відповідача при виконанні рішення суду. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд приходить до висновку, що незаконним звільненням позивачу [PERSON] було завдано моральної шкоди, оскільки таке звільнення вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер і обсяг моральних страждань позивача, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що в користь позивача слід стягнути 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині вимоги підлягають до задоволення частково. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами правомірності звільнення [PERSON] із займаної посади, а письмові докази, на які посилаються представники відповідача, не спростовують вищезазначені висновки суду. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 487,20 грн., з яких судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги немайнового характеру та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги в частині моральної шкоди, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Відповідно до п.7 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 367 ЦПК України передбачає випадки обовязкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Так, згідно п.п.2 і 4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Outcome: approved