Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач у порядку представництва інтересів держави звернувся до суду з позовною заявою, у якій зазначив, що 05 лютого 2010 року [PERSON] [PERSON] [PERSON] було подаровано земельну ділянку площею 0,0832 для ведення садівництва, яка розташована по вул. Зарічній у с. Буки Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер 1822080600:02:001:0518. [PERSON] до державного акту серії ІІІ-ЖТ №?003187, який посвідчував право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, він виданий 29 грудня 2002 року на підставі рішення Буківської сільської ради Житомирського району від 19 жовтня 1994 року та підписаний головою Буківської сільської ради [PERSON] Однак, Буківською сільською радою рішення про передачу вказаної земельної ділянки [PERSON] не приймалось, та головою сільської ради не затверджувалось. Крім того, позивач зауважив, що відстань від краю спірної земельної ділянки до урізу води річки Тетерів становить 1 м, а тому відноситься до земель водного фонду, у звязку з чим не може бути передана у власність. У звязку з наведеним просить: визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ №?003187 від 29.12.2002 року, виданий [PERSON]; витребувати з володіння [PERSON] на користь територіальної громади села Буки в особі Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області земельну ділянку загальною площею 0,0832 га за кадастровим номером 1822080600:02:001:0518; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0832 га з кадастровим номером 1822080600:02:001:0518 за [PERSON]. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач у своєму позові обєднав два абсолютно різних способи захисту, а саме: визнання акту недійсним та витребування майна, що є неприпустимим. Також зауважив, що почеркознавча експертиза та допит свідків, на які покликається позивач, як на підставу своїх вимог, були проведені в незакінченому кримінальному провадженні. Крім того, вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, та що позивач не може представляти інтереси територіальної громади. У звязку з наведеним просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 5764). Позивач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про помилковість доводів відповідача та підтримав позовні вимоги (а.с. 8189). У судове засідання зявилися представник позивача, який підтримав позовні вимоги, а також відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON], які просили відмовити в задоволенні позову. Представник Тетерівської сільської ради подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 99). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 лютого 2010 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку загальною площею 832 кв. м, яка розташована на території с. Буки Житомирського району Житомирської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 1822080600:02:001:0518, що підтверджується договором дарування від 05 лютого 2010 року, зареєстрованим у реєстрі за №?293 (а.с. 2324). Право власності [PERSON] було посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ №?003187, виданим 29 грудня 2002 року Буківською сільською радою Житомирського району Житомирської області на підставі рішення виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19 жовтня 1994 року, та зареєстрованим у книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №?192 (а.с. 22). [PERSON] до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд із прав людини вказав, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Проніна проти України, №?63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; Серявін та інші проти України, №?4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). [PERSON] до ч. 1 ст. 6 Земельного кодексу України (документ 561XII в редакції від 22 червня 1993 року (далі ЗК України) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для садівництва. Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані в передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а в разі відмови до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 17 ЗК України). Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно зі статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства в розмірі згідно зі статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва в розмірах згідно зі статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина й матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви й матеріали та приймають відповідні рішення (ч.ч. 57 ст. 17 ЗК України). 19 жовтня 1994 року Виконавчим комітетом Буківської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області було проведено засідання, під час якого було ухвалено рішення про передачу в приватну власність громадянам земельних ділянок, що були раніше надані громадянам у межах населених пунктів у розмірах згідно з додатком (а.с. 34, 35). Як зазначає позивач, у рішенні Буківської сільської ради від 19 жовтня 1994 року про передачу земельних ділянок відомості про передачу земельної ділянки [PERSON] відсутні. З наявного в матеріалах справи додатку до рішення Виконавчого комітету Буківської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області інформація про передачу земельної ділянки [PERSON] дійсно відсутня (звор. стор. а.с. 35). Однак, як убачається зі вказаного додатку, він не є повним, оскільки містить відомості лише про передачу 6 земельних ділянок з 451 (№ 446-451), тоді як відомості про осіб, яким були передані інші 455 земельних ділянок матеріали справи не містять. Таким чином, суду не доведено того факту, що рішенням Виконавчого комітету Буківської сільської ради народних депутатів Житомирського району від 19 жовтня 1994 року Про передачу в приватну власність громадянам земельних ділянок [PERSON] не було передано у власність спірну земельну ділянку. Як зазначає позивач, спірна земельна ділянка не могла бути передана у власність, оскільки відноситься до земель водного фонду у звязку з тим, що відстань від краю спірної земельної ділянки до урізу води річки Тетерів становить 1 м, що підтверджується протоколом огляду місця події. Однак, суд не бере до уваги наданий позивачем протокол огляду місця події (а.с. 36-37), а також висновок експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 07 липня 2017 року № 1/802 (а.с. 27-31), наданий після проведення почеркознавчої експертизи, виконаної в межах незакінченого кримінального провадження (остаточне рішення по якому відсутнє), оскільки, у розумінні ст. 78 ЦПК України, вказані документи є недопустимими доказами. Частиною 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на наведене, враховуючи недоведеність неправомірності набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання недійсним спірного державного акту та витребування з володіння [PERSON] спірної земельної ділянки. Стосовно зауваження відповідача про відсутність у прокурора повноважень представляти інтереси Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області суд зазначає наступне. За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Пункт третій частини першої статті 1311 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація в конкретній справі. "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Як зазначено Верховним судом у Постанові від 06 лютого 2019 року в справі №?927/246/18 саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо). Прокурором під час звернення до суду в інтересах Тетерівської сільської ради Житомирського району, було надано підтвердження внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ч. 1 ст. 358 КК України за фактом внесення завідомо неправдивої інформації до спірного державного акта, що, думку суду, є належним, допустимим та достатнім доказом того, що уповноважений орган не здійснює відповідні повноваження. З огляду на наведене, враховуючи доведеність невиконання Тетерівською сільською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах сільської ради. Також суд вважає за потрібне зазначити, що з огляду на те, що судом не встановлено порушення прав Тетерівської сільської ради Житомирського району та відмовлено в задоволені позову у звязку з недоведеністю, суд не вирішує питання про застосування позовної давності.

Outcome: dismissed