Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

7 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла його бабуся (мати відповідача) [PERSON], яка 8 серпня 1994 року залишила заповіт, яким заповіла йому квартиру [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON], він перебував в місцях позбавлення волі і був звільнений [INFO]. Оскільки його мати [PERSON] проживала одна в с.м.т Перещепине Новомосковського району, тяжко хворіла, потребувала стороннього догляду, він після звільнення поїхав до неї доглядати, а в травні 2013 року перевіз її в м. Дніпродзержинськ за своєю адресою. [INFO] його мати померла. Звернувшись в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], йому постановою від 16 січня 2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з не вчиненням дій, що свідчить про прийняття спадщини, а саме : постійно не проживав зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та не подав заяву про прийняття спадщини. Вважаючи поважною причину пропуску строку для подачі заяви на прийняття спадщини, позивач просить суд ухвалити рішення, яким надати йому додатковий строк - три місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подачі заяви для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.2-3). 1 квітня 2014 року, за згодою позивача, у якості третьої особи було залучено Дніпропетровську міську раду. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с.45). Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.44). Від Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без їх участі, а також копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.20-40). Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [INFO] померла бабуся позивача (мати відповідача) [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.4). За час свого життя [PERSON] залишила заповіт, який 08 серпня 1994 року був посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.8). Цим заповітом [PERSON] заповіла квартиру [ADDRESS] позивачу, на той час [PERSON]. Згідно свідоцтва про зміну прізвища, 16 червня 1999 року позивач змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.14). На момент смерті [PERSON] позивач перебував в місцях позбавлення волі і був звільнений через 13 днів після смерті бабусі, а саме [INFO], що підтверджується копією виписки з вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 січня 2013року (а.с.6). Позивач зазначає, що на момент його звільнення з місць позбавлення волі його мати [PERSON] проживала в с.м.т. Перещепине Новомосковського району, була інвалідом 1 групи, тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду, який їй надавали під час його відсутності сусіди та знайомі, що також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Оскільки він, після свого звільнення з місць позбавлення волі здійснював догляд за своєю матір'ю до її смерті [INFO], то в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом він звернувся з пропуском шестимісячного строку, а саме 16 січня 2014 року, що узгоджується з матеріалами спадкової справи (а.с.24). Вказані обставини він вважає суттєвими, а пропуск строку для подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відбувся з поважних причин. 16 січня 2014 року Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва у зв'язку з не вчиненням дій, що свідчить про прийняття спадщини, а саме : постійно не проживав зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та не подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 37). Досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску шестимісячного строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, суд виходив з того, що ці правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року, № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на момент відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, повинен надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Аналогічні положення містяться і в 3.15 Наказу Мінюсту від 22.02.2012, № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», акцентується увага на те, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач пов'язує поважність причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви в нотаріальну контори відсутністю його у місті Дніпропетровську та хворобою його матері, однак суд не може погодитися з тим, що ці причини були об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача (як спадкоємця) для того, щоб подати таку заяву. Наказом Мінюсту від 22.02.2012, № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", передбачено альтернативну можливість спадкоємцю звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори як безпосередньо так і поштою в разі знаходження спадкоємця в іншому населеному пункті, як про це зазначав позивач. Безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач суду не надав. При цьому, останньому в цьому нічого не заважало, так як свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні, спростували доводи позивача про неможливість останнього відлучитися від своєї матері, оскільки з їх слів та слів самого позивача, догляд за нею здійснювали на протязі тривалого часу і стороні люди та сусіди, в той час коли він був відсутній. Судом було встановлено, що позивач такою можливістю не скористався і звернувся до нотаріальної контори лише 16 січня 2014 року, тобто через один рік після смерті своєї бабусі та через 3 (три) місяці після спливу тих обставин, які йому нібито заважали звернутися в нотаріальну контору (а саме догляду своєї матері, яка померла ще [INFO]). Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що ознак поважності у порушенні позивачем передбаченого законом шестимісячного строку немає. Аналогічної правової позиції при таких обставинах дійшов Верховний суд України у своїй ухвалі судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 05.03.2008 року при розгляді справи "Про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини". Крім того, у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», акцентується увага на те, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Разом з тим, відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що інших спадкоємців, окрім позивача, які б виявили бажання прийняти спадщину після смерті [PERSON] - не існує, в матеріалах спадкової справи заяв від інших спадкоємців не має, а від відповідача [PERSON], який є сином померлої [PERSON], надійшла на адресу суду заява про визнання позовних вимог з проханням надати позивачу додатковий строк на прийняття спадщини (а.с.45). Таким чином, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, а також відмови від її прийняття - відповідачем по даній справі повинна бути територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, про що вказано у абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", звертається увага на те, що при пред'явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. В судовому засіданні 1 квітня 2014 року, за згодою позивача, який наполягав на задоволенні своїх позовних вимог саме до [PERSON] не бажаючи ставити вимоги до відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, Дніпропетровську міську раду було залучено до участі у справі в якості третьої особи. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Пред'являючи позов до [PERSON], який не заперечував проти позовних вимог та не оспорює прав позивача на визначення йому додаткового строку, останній не довів наявності спору між ним та відповідачем [PERSON], який прав та інтересів позивача жодним чином не порушував. Аналізуючи зміст вказаних вище норм права та розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed