Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

У лютому 2017 року приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати недостовірними відомості, які були поширені відповідачем у зверненнях від 04.11.2016 року на імя міністра юстиції України [PERSON] та начальника Головного територіального управління юстиції в Херсонській області, та зобовязати відповідача спростувати поширені ним недостовірні відомості шляхом направлення на адресу вказаних адресатів письмового листа з вибаченнями перед позивачем та зі спростуванням. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем у зверненнях від 04.11.2016 року на імя міністра юстиції України [PERSON] та начальника Головного територіального управління юстиції в Херсонській у формі подачі істинних фактів принизливими мовними засобами зазначено недостовірні відомості щодо корумпованості позивача та щодо її участі в злочинних шахрайських схемах, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, порушує її особисті немайнові права. Скориставшись своїм правом, позивач звернулась до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в частині визнання відомостей недостовірними та просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, надав суду свої письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на час розгляду справи позивач є приватним нотаріусом і здійснює свою діяльність в Херсонському міському нотаріальному окрузі. 04.11.2016 року [PERSON] на імя міністра юстиції України [PERSON] та начальника Головного територіального управління юстиції в Херсонській області направив скарги на дії позивача як приватного нотаріуса. У цих скаргах (які є аналогічними за змістом та формою) серед іншого відповідач зазначив наступне: «…Тобто, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], укладаючи попередній договір знали, навіть не мали наміру укласти основний договір, оскільки знали про наявність боргових зобовязань та судові тяжби, й заволодівши нашими грошовими коштами шляхом зловживання довірою, за допомогою нотаріуса [PERSON] уклали за ці ж кошти договір на користь неповнолітньої, знаючи що це єдина людина у сімї, що не має боргових зобовязань і в якої неможливо буде витребувати майно. …» «… В результаті дій нотаріуса [PERSON] ([PERSON]) мене та мою дружину було введено в оману відносно обставин укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. ...» «… Звертаю Вашу увагу, на те, що наскільки мені стало відомо в ході самостійного зясування справи, моя родина є не єдиною жертвою протиправних дій нотаріуса [PERSON]. Вказаний нотаріус вже склав певну репутацію в колах, що систематично займаються реалізацією нерухомості, протиправним заволодінням майном з прилюдних торгів на антиконкурентних засадах. Вважаю, що саме не реагуванню на подібні звернення призвело до того, що приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] забула про свою присягу, будь-як етичні норми та вимоги в погоні за грошима, й на даний час є втіленням продажності, жадоби серед нотаріусів нашого міста. …». Статтями 5,12 Загальної декларації прав людини, статтями 7, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлено, ніхто не повинен зазнавати такого поводження і покарання, що принижує його гідність, а також посягання на його честь та репутацію. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності". Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи,честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Згідно зі ст. 1 ЗУ "Про інформацію" інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свобода її обміну; об'єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації; законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації. Пунктом 6 ч. 2 ст. 47 цього Закону передбачено, що за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи, винна особа, яка поширювала таку інформацію несе цивільно-правову відповідальність. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. У відповідності до ст. 297 ЦК України - кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до роз'яснень наданих у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" - чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У відповідності до п. 15 вказаної постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Будь-яких доказів на підтвердження дійсності фактів та інформації, викладених у скаргах, відповідач суду не надав. Натомість позивачем до матеріалів долучено письмові докази, які підтверджують доводи позивача відносно того, що спірна інформація не відповідає дійсності та є недостовірною. Таким чином, інформація, викладена відповідачем не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. Порушення прав позивача поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять честь, гідність та ділову репутацію останньої в очах керівного складу органів юстиції. При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача відносно того, що у скаргах від 04.11.2016 року відповідачем висловлювались оціночні судження щодо дій позивача як приватного нотаріуса, а також відносно того, що відповідач скористався своїм правом на звернення, тому підстави для задоволення позову відсутні. Суд вважає, що в своїх скаргах від 04.11.2016 року відповідач не просто звернув увагу керівних осіб органів юстиції на неправомірні дії нотаріуса та просив притягнути її до відповідальності, а й у формі подачі істинних фактів образливими мовними засобами зазначив недостовірні відомості. Отже, враховуючи те, що представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала частково, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з відшкодування судових витрат по оплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 640 грн..

Outcome: partial