Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» із позовною заявою про стягнення із відповідача 25028 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та 10860 грн. страхового відшкодування витрат на поховання. В обґрунтування своїх вимог, які підтримані у судовому засіданні його повноважним представником, позивач посилається на те, що 05.10.2019р. сталось ДТП, внаслідок якого автомобіль «Volkswagen Passat B6» під керуванням [PERSON] виїхав за межі дороги, перекинувся та скоїв зіткнення з електроопором, внаслідок чого пасажир автомобіля - [PERSON] та водій загинули. Оскільки позивач є батьком загиблого, у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка полягає у моральних стражданнях та витратах на поховання. Станом на дату ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО 1795816. Постановою слідчого від 06.07.2020р. кримінальне провадження №12019040000000794 з правовою кваліфікацією по ст..286 КК України за фактом даного ДТП було закрито у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України. Зважаючи на наведене та на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної смертю особи, а також витрати на поховання покладається на ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Відповідач, згідно наданого відзиву та пояснень його повноважного представника, які надані у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Так, відповідач вказує на відсутність у нього обов`язку здійснювати відшкодування моральної шкоди, оскільки у діях водія транспортного засобу «Volkswagen Passat B6» відсутній склад кримінального правопорушення, [PERSON] не було притягнуто до відповідальності через відсутність у його діях складу злочину, що виключає його вину у настанні ДТП, а тому даний випадок не є страховим та завдані збитки не підлягають відшкодуванню за рахунок страхової компанії. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу та дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Як слідує із матеріалів справи, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого [PERSON] , такими особами були: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, внаслідок зіткнення з фіксованим об`єктом, перебуваючи в якості пасажира у легковому автомобілі (а.с.10,11). Як встановлено судом та не заперечується учасниками процесу, 05.10.2019р. приблизно о 00 год. 10 хв. у м.Покров Дніпропетровської області, по вул.. Івана Малки у напряму вул..Партизанська рухався автомобіль марки «Volkswagen Passat B6» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який під час руху по мокрій проїзній частині, на заокругленні дороги праворуч, не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого виїхав за межі дороги ліворуч, перекинувся та скоїв зіткнення з електроопором №11/11. Внаслідок ДТП водій автомобіля та один його пасажир - [PERSON] загинули на місці ДТП, а ще один пасажир - [PERSON] - отримав тілесні ушкодження. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2019р. за №12019040000000794 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України. В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову від 06.07.2020р. про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст..286 КК України. Разом з тим як слідує із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіль марки «Volkswagen Passat B6» номерний знак [NUMBER] була застрахована згідно полісу №АМ5217602 страховою компанією ТДВ «СК`Ю.Ес.Ай» (а.с.18). Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З урахуванням наведеного, посилання відповідача на те, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 05.10.2019р. за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat B6» номерний знак [NUMBER] , внаслідок якої загинув [PERSON] , не є страховим випадком, оскільки відсутні докази на підтвердження вини водія [PERSON] у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди, а відтак у страховика не виникає цивільно-правової відповідальності, є безпідставним, так як цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена статтею 1187 ЦК України. Таким чином, доводи відповідача про відсутність підстав для визнання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув син позивача, страховим випадком є безпідставними. Наведені висновки суду повністю узгоджуються із позицією ВС, яка викладена у постанові від 01.07.2020р. по справі №554/858/19 та постанові від 17.06.2020 року по справі № 361/460/17. При цьому слід зазначити, що відповідно до позиції ВП ВС, яка викладена у постанові від 30.01.2019р. по справі № № 755/10947/17, суди повинні враховувати останню правову позицію, яка висловлена ВП ВС. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі N 466/4412/15-ц (провадження N 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі N 756/16649/13-ц (провадження N 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі N 447/2438/16-ц (провадження N 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі N 601/1304/15-ц (провадження N 61-33216св18). Разом з тим, суд враховує, що жодних доказів, які б підтверджували, що потерпілий [PERSON] , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП із смертельними наслідками - відповідачем не надано, а відтак останній не доведено ані наявності умислу потерпілого, ані його грубої необережності у настанні ДТП. Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 27 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" п. 41.1 та підпунктом "в" п. 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 4173 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації моральної шкоди від відповідача, належна дол. Виплати позивачу частка по відшкодуванню моральної шкоди становить Ѕ розміру страхового відшкодування, що у грошовому еквіваленті становить 25 028,00 грн. Статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Отже, оскільки позивач довів, що внаслідок смерті його сина йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає у його сильних та тривалих душевних стражданнях, які спричинила раптова загибель [PERSON] внаслідок вказаної ДТП, враховуючи тривалість та інтенсивність його нервових переживань, які призвели до душевної травми завданої йому смертю сина, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення із відповідача ТДВ «СК`Ю.Ес.Ай» в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 028,00 грн. Частиною 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до вимог п. 24 Постанови Пленуми Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 (з наступними змінами та доповненнями), у випадку смерті потерпілого, громадянин/організація/, відповідальна за заподіяну шкоду, зобов`язаний відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка фактично понесла ці витрати. На підтвердження витрат на поховання загиблого [PERSON] позивачем надано товарні чеки №0710 від 07.10.2019р. на суму 2400 грн., №0510 від 05.10.2019р. на суму 7 060 грн. та від 07.10.2019р. на суму 1400 грн., разом на суму: 10860 грн. З огляду на наведене, вказана сума підлягає стягненню із відповідача у повному обсязі у відповідності до лімітів відповідальності, передбачених 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки охоплюється максимальним розміром витрат, які підлягають відшкодуванню за Законом ( 12 мінімальних заробітних плат 12Х 3200 грн.). Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved