Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що 24.02.2005 року між нею та [PERSON], як діяла за себе особисто та як законний представник свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]В, та зареєстрований в реєстрі за №1061, відповідно до якого [PERSON] продала, а вона купила квартиру № 136, житловою площею 41,2 кв.м., загальною площею 66,4 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську, житловий масив Тополя-1, будинок №13 та складається з: 1- коридор, 2- кладова, 3- туалет, 4- ванна, 5- кухня, 6,7,8- житлові, І- балкон, ІІ- лоджія. В подальшому вона зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 березня 2005 року за №6824450, виданим КП «ДМБТІ», таким чином вона є єдиним власником вищезазначеної квартири, яку вона та члени її сімї використовують в особистих цілях. Останні декілька років тривалий проміжок часу вона проживала за іншою адресою, а вказану квартиру відвідувала декілька разів на місяць, згодом вона вирішила зробити в ній ремонт. У серпні 2015 року, коли вона знаходилась в даній квартирі, до неї прийшов раніше невідомий чоловік та сказав що він ріелтор і начебто власник квартири уповноважив його знайти покупця та її продати. Коли вона почала заперечувати, що вона є єдиним власником квартири, він показав їй копію договору дарування, відповідно до якого, вона начебто подарувала квартиру №136, що знаходиться в м. Дніпропетровську, житловий масив Тополя-1, будинок №13 до цього їй невідомій [PERSON]. Після чого до неї в дану квартиру приходило декілька чоловіків, які намагались увірватись у квартиру та вигнати її, а також погрожували їй фізичною розправою та говорили, що квартира вже не є її власністю і вона її ніколи не зможе повернути, а також повідомляли, що вони збираються продати дану квартиру. З приводу протиправних дій невідомих осіб нею було подано відповідні заяви до Бабушкінського районного відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що вона ніколи у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] не була, ніяких договорів, в тому числі договорів дарування квартири, не підписувала. Звернувшись за юридичною допомогою, вона дізналась, що 06.08.2015 року від її імені укладено договір дарування квартири №136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1496, згідно якого вона начебто подарувала вказану квартиру [PERSON], 24.06.1986 р., яка мешкає м.Дніпропетровськ, бул.\~Слави, буд.4 кв.8, за якою 06.08.2015р. було зареєстровано право власності на зазначену квартиру державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно матеріалів справи нотаріуса [PERSON], для здійснення дарування квартири нотаріусу був наданий паспорт на імя [PERSON], [INFO], але не з її фотографією, а з фотографією невідомої особи, крім того були надані підроблені документи на зазначену квартиру, а саме Договір купівлі-продажу від 24.02.2005р. на бланку ВСА №454756 та витяг КП ДМБТІ від 24.03.2005 р. Оригінали паспорту на правовстановлюючих документів на квартиру позивач нікому не надавала і вони і зараз знаходяться у неї. Крім того, нотаріусу [PERSON] були надані фальсифіковані документи, а саме договір купівлі-продажу квартири від 24.02.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]В, та зареєстрований в реєстрі за №1061 на нотаріальному бланку ВСА №454756, який містить явні видимі ознаки підробки та в якому візуально вбачається зміна номеру нотаріального бланку. З приводу шахрайських дій третіх осіб позивач звернулась до правоохоронних органів. 30.09.2015р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір-купівлі продажу належної квартири № 136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську, що за реєстровим номером №2555 був посвідчений 30.09.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким як державним реєстратором на підставі цього договору право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON], індексний номер рішення про державну реєстрацію 24908083. Позивач зазначає, що не укладала договору дарування квартири № 136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську на імя [PERSON], у неї не було волевиявлення на відчуження зазначеної квартири та укладання зазначеного договору. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири №136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 06.08.2015 року, реєстровий №1496, укладений між [PERSON] та [PERSON]; витребувати у [PERSON] зазначену квартиру, що є підставою для скасування за ним реєстрації права власності на дану квартиру; визнати за нею право власності на квартиру №136, що знаходиться в м. Дніпропетровську, житловий масив Тополя-1 будинок №13, загальною площею 66,4 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.та складається з: 1- коридор, 2- кладова, 3- туалет, 4- ванна, 5- кухня, 6,7,8- житлові, І- балкон, ІІ- лоджія, стягнути з відповідачів на її користь сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача? посилаючись на обставини, викладені у позові з урахуванням уточнення, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання відповідачі не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. В судове засідання приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази у справі? суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до змісту ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного законодавства є свобода договору. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України,дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 236 ЦК України\~правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійним лише з підстав, встановлених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини пятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 24.02.2005 року між позивачем [PERSON] та [PERSON], яка діяла за себе особисто та як законний представник свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]В, та зареєстрований в реєстрі за №1061, відповідно до якого [PERSON] продала, а позивач купила квартиру № 136, житловою площею 41,2 кв.м., загальною площею 66,4 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську, житловий масив Тополя-1, будинок №13 та складається з: 1- коридор, 2- кладова, 3- туалет, 4- ванна, 5- кухня, 6,7,8- житлові, І- балкон, ІІ- лоджія. На підставі зазнаного договору позивач зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 березня 2005 року за № 6824450, виданим КП «ДМБТІ». Останні декілька років тривалий проміжок часу позивач проживала за іншою адресою, а вказану квартиру № 136 на ж/м Тополя-1, будинок №13 в м. Дніпропетровську відвідувала декілька разів на місяць. У серпні 2015 року, коли вона знаходилась в даній квартирі, в якій вирішила зробити ремонт, до неї прийшов раніше невідомий чоловік та сказав, що він ріелтор і начебто власник квартири уповноважив його знайти покупця та її продати. Коли вона почала заперечувати, що вона є єдиним власником цієї квартири, він показав їй копію договору дарування, відповідно до якого, вона начебто подарувала квартиру № 136, що знаходиться в м. Дніпропетровську, ж/м Тополя-1, будинок №13 до цього їй невідомій [PERSON]. Після чого до неї в дану квартиру приходило декілька чоловіків, які намагались увірватись у квартиру та вигнати її, а також погрожували їй фізичною розправою та говорили, що квартира вже не є її власністю і вона її ніколи не зможе повернути, а також повідомляли, що вони збираються продати дану квартиру. З приводу протиправних дій невідомих осіб нею було подано відповідні заяви до Бабушкінського районного відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, що підтверджується матеріалами справи. Звернувшись за юридичною допомогою, позивач дізналась, що 06.08.2015 року від її імені укладено договір дарування квартири №136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1496, згідно якого вона начебто подарувала вказану квартиру [PERSON], 24.06.1986 р., (ІПН [NUMBER]), яка мешкає м.Дніпропетровськ, бул.\~Слави, буд.4 кв.8, за якою 06.08.2015 р. було зареєстровано право власності на зазначену квартиру державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 25.09.2015 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою, в якій просила надати їй довідку про посвідчення вказаного договору дарування та копії всіх документів, на підставі яких він був посвідчений. На вказану заяву приватний нотаріус [PERSON] повідомила позивача про те, що за посвідченням договору дарування квартири № 136, що знаходиться за адресою м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, будинок № 13, до неї зверталася інша особа з іншим паспортом, тому з посиланням на ст.8 Закону України «Про нотаріат» вона не може надати довідку про посвідчення договору та копії документів, які були надані для посвідчення цього договору. Як вбачається з наданих на запит суду приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] документів, 06.08.2015 року від імені [PERSON] (дарувальник) укладено з [PERSON] (обдаровувана), 24.06.1986 р., ІПН [NUMBER], яка зареєстрована за адресою [INFO], договір дарування квартири №136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську, згідно якого [PERSON] подарувала вказану квартиру [PERSON] На підставі цього договору дарування 06.08.2015 р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначену квартиру державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно до наданих суду нотаріусом [PERSON] документів, для посвідчення вказаного договору дарування квартири їй був наданий паспорт на імя [PERSON], [INFO], але не з фотографією позивачки, а з фотографією невідомої особи, крім того були надані підроблені документи на зазначену квартиру, а саме Договір купівлі-продажу від 24.02.2005р. на бланку ВСА №454756 та витяг КП ДМБТІ від 24.03.2005р., договір купівлі-продажу квартири від 24.02.2005р., посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]В, та зареєстрований в реєстрі за №1061 на нотаріальному бланку ВСА №454756, який містить явні видимі ознаки підробки та в якому візуально вбачається зміна номеру нотаріального бланку, технічний паспорт на квартиру на ім»я [PERSON], Звіт про оцінку майна зазначеної квартири, картку фізичної особиплатника податків на ім»я [PERSON], довідку про відсутність зареєстрованих осіб за вищевказаною адресою, копію паспорту [PERSON] з карткою платника податків, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріально посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] заяви від імені [PERSON] від 06.08.2015 року, в яких вона повідомляє приватного нотаріуса [PERSON] І.В., що зазначену квартиру №136 вона придбала за особисті гроші, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та ні з ким не проживаючи однією сум»єю і ця квартира не є спільною сумісною власністю, у неповнолітніх та/або малолітніх дітей відсутнє право на користування житлом у вказаній квартирі, у вказаній квартирі відсутні переобладнання та реконструкції. З приводу шахрайських дій відносно вказаної квартири позивачка звернулась до правоохоронних органів і на підставі її заяви інформація про злочин була внесена до ЄРДР. Відповідно до Висновку експерта № 70/04-264 від 10.12.2015 року, складеному судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] на виконання постанови слідчого СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] від 02.12.2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2015 року за № 12015040640004395, підпис від імені [PERSON] в графі «Дарувальник» договору дарування квартири № 1496 від 06.08.2015 року виконаний не [PERSON], а іншою особою; підписи від імені [PERSON] у графі «Підпис» вищевказаних заяв - індекс 280/02-03 від 06.08.2015 року, індекс 281/02-03 від 06.-8.2015 року, індекс 282/02-03 від 06.08.2015 року виконаний не [PERSON] Відповідно до Висновку експерта № 70/04-357/358 від 21.01.2016 року, складеному судовими експертами Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на виконання постанови прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в Дніпропетровській області від 23.12.2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2015 року за № 12015040640004395, об"єктом дослідження якого був договір купівлі-продажу спірної квартири від 24.02.2005 року, наданий нотаріусу для укладення договору дарування, "Зображення лицевого та зворотного боку бланку договору купівлі-продажу № 1061 від 24.02.2005 року виготовлені поліграфічним способом з використанням "ВСА № 454756", отримані електрофотографічним способом за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (апарат (кольоровий лазерний принтер або багатофункціональний пристрій тощо), який обладнаний системою маркування проти підробок, що наносить кодові точки жовтого кольору). До первинного змісту бланка договору купівлі-продажу № 1061 від 24.02.2005 року внесено зміни шляхом нанесення поверх первинних зображень серії та номеру бланку речовини сріблястого кольору та нових зображень серії та номеру "ВСА № 454756", первинно серія та номер бланку договору читались як "ВКЕ № 011141". Разом з цим, судом встановлено, що не спростовано відповідачами, що позивач ніколи у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] не була, договору дарування квартири №136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську не укладала та не підписувала. Судом також встановлено, що 30.09.2015р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір-купівлі продажу належної позивачу квартири №136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську, який за реєстровим номером №2555 був посвідчений 30.09.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким як державним реєстратором на підставі цього договору право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON], індексний номер рішення про державну реєстрацію 24908083. Таким чином, з огляду на зазначені обставини, судом встановлено, що позивач не укладала договору дарування квартири № 136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську з [PERSON] і у неї не було волевиявлення на відчуження зазначеної належної їй квартири та укладання вказаного договору дарування, тому її позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири №136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 06.08.2015 року, реєстровий №1496, укладеного між [PERSON] та [PERSON], підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Зважаючи на те, що квартира № 136 в будинку №13 на житловому масиві Тополя-1 в м.\~Дніпропетровську вибула з володіння власника позивачки у даній справі не з її волі, її позовні вимоги про витребування у [PERSON] зазначеної квартири підлягають задоволенню, що є підставою для скасування за ним реєстрації права власності на дану квартиру. З наведених підстав підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру №136, що знаходиться в м. Дніпропетровську, житловий масив Тополя-1 будинок №13, загальною площею 66,4 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.та складається з: 1- коридор, 2- кладова, 3- туалет, 4- ванна, 5- кухня, 6,7,8- житлові, І- балкон, ІІ- лоджія. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів солідарно на її користь понесені нею витрати по справі - сплачений судовий збір у загальному розмірі 2442 грн. 40 коп., На підставі викладеного,

Outcome: approved