Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Дельта Банк звернулось до суду 08.09.2015 року з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 15.09.2016 року по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що згідно договору № 0307/0608/71-138 від 18.06.2008 року укладеним між Відкритим Акціонерним Товариством Сведбанк відповідачу надані кредитні кошти у розмірі 40000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних на строк до 17.06.2028 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобовязання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені цим договором. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та Публічним акціонерним товариством "[PERSON] банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" передає (відступає) ПАТ "[PERSON] банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельтабанк" замінює ПАТ "Сведбанк", як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ "Дельтабанк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельтабанк" переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ "Сведбанк") від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 0307/0608/71-138-Z-1 від 18.06.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку, житловою площею 44,7 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м., за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Димитрова, будинок, 87, квартира, 45. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 18.06.2008 року за р. № 5913. Відповідач взяті на себе зобовязання згідно Договору № 0307/0608/71-138 від 18.06.2008 року у встановлений строк не виконав, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 970060,27 гривень, а саме: сума заборгованості за кредитом 841467,2 гривня, 128593,08 гривень сума заборгованості за відсотками. У звязку з чим, позивач просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 970060,27 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку, житловою площею 44,7 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м., за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Димитрова, будинок, 87, квартира, 45, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 18.06.2008 року за р. № 5913, шляхом визнання права власності на нього за позивачем. У судове засідання сторони не зявились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає ( а.с. 102- заява). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав повноваження представнику (а.с. 69 - повідомлення). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву згідно якої проти позовних вимог заперечує, у задоволенні позову просить відмовити на підставах викладених в запереченнях (а.с.104 заява). В запереченнях вказав, що в матеріалах цивільної справи відсутні належним чином посвідчені копії документів: повний зміст договору купівлі-продажу прав вимоги укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 25.05.2012 року, витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 25.05.2012 року. Вказує, що на підставі п. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без участі сторін та здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 « Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та визначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» ( а.с. 37-40 копія постанови, а.с. 41-43- копії рішень). Згідно договору № 0307/0608/71-138 від 18.06.2008 року укладеним між Відкритим Акціонерним Товариством Сведбанк відповідачу надані кредитні кошти у розмірі 40000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних на строк до 17.06.2028 року (а.с. 6-12 - копія договору). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором [PERSON] за договором іпотеки № 0307/0608/138-Z-1 від 18.06.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку, житловою площею 44,7 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м., за адресою м. Кривий Ріг, вулиця Димитрова, будинок, 87, квартира, 45. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 18.06.2008 року за р. № 5913 (а.с.17-20). 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та Публічним акціонерним товариством "[PERSON] банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ "Сведбанк" передає (відступає) ПАТ "[PERSON] банк" права вимоги за кредитним договором № 0307/0608/71-138 від 18.06.2008 року (а.с. 26-34- копія договору купівлі-продажу права вимоги з додатком). 19 серпня 2015 року ПАТ "Дельтабанк" було направлено відповідачу [PERSON] досудову вимогу про повернення суми заборгованості, яка станом на 28.07.2015 року становить 970060,27 гривень (а.с.22, 23-25- копія досудової вимоги, копія реєстру відправлень). Згідно із частиною першою\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша\~статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 575 ЦК України\~та\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», \~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною першою\~статті 7 цього Закону\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до\~статті 589 ЦК України, частини першої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання\~\~іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону.\~\~ При цьому, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої\~статті 11 ЦПК України\~суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року\~\~(справа № 6-1080цс15), та вона в силу положень ст.ст.214,\~360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у\~статті 590 ЦК України\~й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене\~Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»\~договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований\~статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~Цивільний Кодекс України\~передбачає лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина першастатті\~\~328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851цс15), та в силу положень ст.ст.214,\~360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Як убачається із договору іпотеки 0307/0608/138-Z-1 від 18.06.2008 року, укладеному між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] предметом іпотеки є трикімнатна квартира, розташована на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку, житловою площею 44,7 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м., за адресою м. Кривий Ріг, вулиця Димитрова, будинок, 87, квартира, 45. Згідно з п.12 вказаного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду та у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. П.12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору. Умовами п. 12.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, передбаченому\~ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до\~ст.37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Також сторони, у п.12.3.1 договору іпотеки, засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права влансоті на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав своє зобовязання. Відповідно до ст.10,60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Натомість, позивачем ПАТ «Дельта Банк» не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, неможливості у позасудовий спосіб врегулювати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також неможливості реєстрації ним права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому п.12.3, 12.3.1 договору іпотеки від 18.06.2008 року.\~\~ Такий спосіб визнання права власноті не передбачений\~ст.16 ЦПК України. Враховуючи те, що за рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 Закону України «Про іпотеку», право вибору якого, належить позивачу, відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, у межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений ПАТ «Дельта Банк» у позовній заяві, а саме шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, а тому позовні вимоги ПАТ «[PERSON] БАНК» задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed