Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок [ADDRESS]. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Позивач звернулася до Черняхівської нотаріальної контори Житомирської області із заявою про оформлення права на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Державний нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок із тих підстав, що не надано правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 65,9 м2 по [ADDRESS]. Позивач в судове засідання 07.12.2015 не з'явилася, подала клопотання від 10.08.2015 (а.с. 38) про розгляд справи у її відсутність повідомила, що позов підтримує у повному обсязі. В судове засідання 07.12.2015 представник позивач [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.07.2015) не з'явилася, подала клопотання від 04.12.2015 (а.с. 51), в якому просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяви без дати (а.с. 37) та від 02.12.2015 № 110 (а.с. 53), в яких просив, справу розглянути у його відсутність, повідомив, що позов визнає та просить його задовольнити. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть від 08.04.1999, а.с. 3). Станом на момент розгляду справи спадщина [PERSON] відумерлою не визнавалася (довідка відповідача від 03.12.2015, а.с. 52). Станом на момент смерті [PERSON] чинним був Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК України 1963 року). В матеріалах справи відсутні докази складення [PERSON] за життя заповіту. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється за законом. Позивач є донькою [PERSON] (свідоцтво про народження від 10.05.1958, а.с. 13), а значить є спадкоємцем першої черги (ст. 529 ЦК України 1963 року). Згідно з довідкою відповідача від 03.12.2015 (а.с. 52) [PERSON] за життя не являлася опікуном та піклувальником, а тому суд приходить до висновку про відсутність усиновлених [PERSON] осіб та не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ч. 1 ст. 529, ст. 532 ЦК України 1963 року. Відомості про інших спадкоємців [PERSON] в матеріалах справи відсутні (лист Відділу РАЦС Черняхівського РУЮ Житомирської області від 27.11.2015, а.с. 47). Після смерті [PERSON] її спадщину в шестимісячний термін у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, фактично прийняла [PERSON] (довідка відповідача від 24.10.2012, а.с. 10). В матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини [PERSON] іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом (лист Черняхівської державної нотаріальної контори від 30.07.2015, а.с. 27). Станом на момент смерті [PERSON] спадкоємці першої черги з нею разом не проживали (довідка відповідача від 24.10.2012, а.с. 12). З огляду на це суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину, є позивач. Як зазначено позивачем у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] входить, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 65,9 м2 по [ADDRESS] (далі - будинок). Станом на момент розгляду справи право власності на будинок за [PERSON] або за будь-якими іншими особами не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 03.06.2015 (а.с. 5), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.12.2015. Земельна ділянка, на якій розташовано будинок, площею 0,25 га була надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (Рішення відповідача від 30.11.1993, а.с. 49) та станом на момент розгляду справи належить позивачу (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.12.2015). Належність [PERSON] будинку підтверджується відомостями з погосподарської книги № 3 за 1996-2000 роки, особовий рахунок [NUMBER] (довідка відповідача від 24.10.2012, а.с. 11). Відповідно до технічного паспорту від 21.05.2015 (а.с. 7-9) будинок побудовано в 1964 році. Положеннями абз. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" випискам з погосподарських книг надано сили документів, що підтверджують право власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. З огляду на це суд приходить до висновку, що вказані вище записи у погосподарській книзі з урахуванням визнання відповідачем позову, є належними і допустимими доказами належності будинку саме [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до акту обстеження від 03.12.2015 (а.с. 50) будинок відповідає будівельним нормам та придатний для проживання після виконання ремонтних робіт. Враховуючи, що будинок було збудовано на земельній ділянці, яка була відведена саме з цією метою, відомості про власника будинку були внесені до погосподарських книг у порядку, чинному на момент такого внесення, відсутність доказів, що при будівництві будинку були порушені будівельні норми і правила, суд приходить до висновку, що будинок не є самочинним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України та що на час відкриття спадщини будинок належав [PERSON], а тому будинок входить до складу спадщини [PERSON] Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України від 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на це суд приходить до висновку, що будинок з моменту смерті [PERSON] ([INFO]) належав позивачу. Враховуючи положення ч. 2 ст. 328, ст. 392 ЦК України, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2015 (а.с. 4), суд приходить до висновку про неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом. Будинок є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В свою чергу, відповідно до ч. 1 п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. При цьому, згідно з п. 37 вказаного порядку свідоцтво про право на спадщину є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачем права власності на будинок суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на будинок у порядку спадкування за законом після [PERSON], яка, в свою чергу, є єдиним спадкоємцем [PERSON] Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. А тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved