Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

07.09.2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання наказу про звільнення № 63-к від 12 серпня 2015р неправомірним та його скасування, поновлення позивача на роботі у ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" на посаді провідного інженера із соціальних питань, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн., покладення на [PERSON] обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству, у зв'язку із оплатою вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначено, що 12.08.2015р. на підставі наказу №63-к, позивача звільнено із займаної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогули, а саме відсутність без поважних причин з 10.08.2015р. по 12.08.2015р. Із вказаним звільненням позивач не згоден, зазначене у наказі не відповідає дійсності, весь цей час він знаходився на роботі, виконуючи доручення в.о. генерального директора, здійснював робочі поїздки, проводив зустрічі із працівниками підприємства, керівництвом профспілкової організації, отримував службові документи. У порушення вимог ст. 149 КЗпП України, пояснень у позивача з даного приводу адміністрація не вимагала. Тому вважає звільнення неправомірним. Неправомірним звільненням позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у різкому погіршенні стану здоров'я, внаслідок чого, знаходився на лікарняному, він переніс психологічний дискомфорт від протиправних дій відповідача, порушилась його душевна рівновага, він змушений протягом тривалого часу витрачати значні додаткові психічні зусилля для досягнення психологічної рівноваги. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у 7000 грн. Ухвалою суду від 30.11.2015р. позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про покладення на [PERSON] обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству, у зв'язку із оплатою вимушеного прогулу, залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги про визнання неправомірним звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди. Крім того, пояснив, що на підприємстві діє пропускна система, працівники здають пропуск вранці при виході на роботу, та отримують після закінчення робочого дня. Однак, окремим працівникам, яким за характером роботи доводиться виходити за межі території підприємства, як у його випадку, пропуск лише пред'являється, та залишається на руках, а не здається до табельної. Про рівень його доступу зроблені відповідні відмітки у пропуску. Тобто, весь час, який зазначено у наказі про звільнення, з 10.08.2015р. по 12.08.2015р. він знаходився на робочому місці, виконував свої трудові обов'язки, спілкувався із працівниками заводу, отримував документацію, зокрема розписувався за отримання документів у журналі вхідної кореспонденції. А звільнення проведено по надуманим причинам через неприязні стосунки із виконуючим обов'язки генерального директора. Про звільнення він дізнався 12.08.2015р. від працівників заводу, з наказом його в той день не ознайомили, пояснень будь-яких не відбирали. Дізнавшись про неправомірні дії щодо нього, у нього погіршився стан здоров'я, в зв'язку із чим знаходився на лікарняному з 13.08.2015р. по 18.08.2015р. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно наданих заперечень проти позову, наказ про звільнення відповідача було прийнято 12.08.2015р. після тривалої відсутності [PERSON] та доповідної записки табельщиці про його відсутність. Працівники підприємства намагались встановити з ним зв'язок, щоб запропонувати надати письмові пояснення з приводу його відсутності на робочому місці, за телефоном, зазначеним в особовій справі, однак, зв'язатись не змогли. Тому було прийнято рішення відвідати позивача за місцем його проживання, однак за місцем проживання він також був відсутнім, про що було складено відповідний акт. Тобто відповідачем було вжито всіх заходів для отримання пояснень позивача про причини відсутності на робочому місці. Вимоги позову вважають необґрунтованими, та просять відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", на посаді провідного інженера із соціальних питань з 19.03.2015р. /а.с. 33/. Згідно наказу від 12.08.2015р. №63-к [PERSON] звільнено з посади за п.4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із відсутністю на роботі без поважних причин з 10 серпня 2015р. по день звільнення /а.с. 10/. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідач, обгрунтовуючи правомірність своїх дії щодо звільнення позивача за прогули, посилається на доповідну записку табельника (прізвище не зазначено), згідно якої [PERSON] пропуск 10.08.2015р., 11.08.2015р., 12.08.2015р. в табельну не здавав /а.с. 32/. Як слідує із пояснень позивача, йому за характером його роботи, як провідного інженера із соціальних питань, постійно доводилось залишати головний офіс, так як від відвідував інші об'єкти за межами головного офісу. Йому було дозволено вільний вихід за межі території підприємства, про що є відповідні відмітки у пропуску. Свій пропуск він лише пред'являв охороні, і ніколи не здавав його в табельну. Згідно Положення про пропускний режим на ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", окремим працівникам, яким за родом своїх обов'язків доводиться виходити за межі території підприємства, може бути дозволено вільний прохід. У цих випадках в пропусках проставляється спеціальний шифр в бюро пропусків згідно списку, затвердженому замісником директора по режиму /а.с. 41/. У наданому позивачем пропуску, встановлений спеціальний шифр /а.с. 75/. Свідок [PERSON], голова профспілкового комітету підприємства, показав суду, що на даний час на підприємстві здійснюються масові звільнення, багато працівників скаржаться на неправомірні дії в.о. генерального директора підприємства. Зокрема, позивач також скаржився йому на те, що його неправомірно по надуманим причинам звільнили. Він періодично зустрічався із позивачем по роботі, оскільки останній займався соціальними питаннями, в тому числі бачив його на робочому місці у головному офісі у період з 10.08.2015р. по 12.08.2015р. Також підтвердив пояснення позивача щодо пропускної системи, та підтвердив ту обставину, що у позивача, за родом його діяльності у пропуску був проставлений спеціальний шифр, він міг вільно залишати головний офіс, і відповідно пропуск не здавав та не повинен був здавати до табельної. І зазначив, що позивач не був членом профспілкового комітету. На підставі викладеного, суд не може прийняти як належний доказ відсутності позивача на робочому місці з 10 по 12 серпня 2015р. доповідну табельника, згідно якої [PERSON] пропуск 10.08.2015р., 11.08.2015р., 12.08.2015р. в табельну не здавав, оскільки як слідує із пояснень позивача, показань свідка, копії пропуску, виданого на ім'я [PERSON] №65, позивачу було дозволено вільний прохід, відповідно до Положення про пропускну систему на підприємстві, та він не повинен був здавати пропуск у табельну. Будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності позивача на роботі у спірний період з 10 по 12.08.2015р. відповідачем не надано. При цьому свідок [PERSON], підтвердив, що позивач знаходився на робочому місці у спірний період. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, звільнення позивача проведено без законної підстави. Згідно ч.1,2,7 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неправомірність звільнення позивача на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку із чим, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді провідного інженера з соціальних питань ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара". Рішення суду підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що неправомірним звільненням позивача, порушенням його законних прав, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у погіршенні стану здоров'я, внаслідок чого, він знаходився на лікарняному з 13 по 18.08.2015р. /а.с 11/, він переніс психологічний дискомфорт від протиправних дій відповідача, порушилась його душевна рівновага, він змушений протягом тривалого часу витрачати значні додаткові психічні зусилля для досягнення психологічної рівноваги. При цьому, виходячи із принципів розумності та справедливості, із врахуванням глибини понесених позивачем моральних страждань, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1000 грн. В задоволенні решти частини позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеним вимогам на користь держави у розмірі 556,80 грн. (за вимоги немайнового характеру про поновлення на роботі 487,20 грн., про стягнення моральної шкоди пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 69,6 грн. : 1000 грн. х 487,20 грн./7000 грн. = 69,6 грн.)

Outcome: partial