Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У листопаді 2013 року до Заводського районного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до ПАТ «Омега Банк» у якій просить суд визнати кредитний договір № 0310/1207/71-320 укладений 10.12.2007 року та іпотечний договір недійсним, а згодом уточнив свої позовні вимоги, залучив до участі у справі приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу [PERSON] та Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, та доповнив свої вимоги, та просив суд зняти з Єдиного державного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна данні про заборону на нерухоме майно № 6193537, а саме: квартиру [ADDRESS], яка знаходиться у Заводському районі м. Дніпродзержинська, що були зареєстровані 10.12.2007 року на підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], та у державному реєстрі іпотек: іпотеку № 6193652, накладену 07.12.2012 року на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором приватним нотаріусом Київського міського округу [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.12.2007 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0310/1207/71-320, за умовами якого позивачеві було надано споживчий кредит на купівлю квартири на суму 38700,00 дол.США (тридцять вісім тисяч сімсот дол..США 00 центів) в гривневому еквіваленті з кінцевим строком повернення кредиту 09.12.2026 рік, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. В той же день 10.12.2007 р. між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір за умовами якого позивач передав Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка знаходиться у Заводському районі м. Дніпродзержинська. Згодом, у 2013 році ВАТ «Сведбанк» передав усі свої права та обов'язки правонаступнику ПАТ «Омега Банк», про що позивачеві стало відомо з офісного сайту НБУ, особисто позивача про перехід прав та обов'язків іншій банківській установі ніхто не повідомив, лише при сплаті чергового платежу погашення кредиту, йому повідомили, що таких рахунків, які зазначені в договорі більше не існує, інших рахунків йому ніхто не надав, позивач почав вивчати договір та його умови, в наслідок того, що договір складено дуже мілким шрифтом, позивач лише зараз помітив у тексті кредитного договору від 10.12.2007р. у п.1.4, зазначено, що мета надання кредиту, це (мовою оригіналу) «здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу Позичальником та [PERSON] (…) з метою придбання 2-х кімнатної квартири [ADDRESS]», такий [PERSON] та про яку квартиру йдеться у договорі позивачу невідомо, він ніколи не купував та навіть не мав наміру придбати зазначену квартиру у кредитному договорі, у зв'язку з тим, що він не був попереджений про перехід прав та обов'язків іншій банківській станові та те, що мета зазначена у кредитному договорі значно відрізняється від дійсної мети укладання кредитного договору та отримання коштів, позивач вважає договір недійсним так само як і договір іпотеки, а тому просить суд задовольнити його вимоги у повному обсязі. Позивач та його представник в судове засідання з'явилися, але надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнений позов підтримали в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача при заочному розгляді справи та без застосування технічних засобів. Представник відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві та третім особам на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, крім того представник відповідача неодноразово звертався до суду з різноманітними скаргами та запитами, на які отримував відповіді від керівника апарату суду, тобто достовірно знав про перебування даної цивільної справи в провадженні суду, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем та третіми особами відсутня, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомили, заперечення на позов не надали. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі досліджених письмових доказів по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кредитний договір повинен укладатися в порядку, визначеному законом, у його умови повинні відповідати як загальним вимогам, встановленими ЦК України, так і вимогам спеціального законодавства, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб. У відповідності до ст.ст. 2, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», банк є кредитною установою, яка має виключне право на підставі відповідної ліцензії надавати фінансові кредити. Таким чином, при наданні кредиту банк діє як професійний учасник на ринку фінансових послуг, саме банк розробляє зміст кредитного договору і пропонує його клієнтові, а тому саме на банку лежить основний обов'язок по забезпеченню дотримання законності. В Розділі І Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин зазначено, що відповідно до статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" операції, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті (у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик), належать до виключно банківських операцій, здійснювати які дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію, у зв'язку з чим, суд прийшов висновку, що кредитування здійснює саме банк, який отримав відповідну ліцензію, а не його структурні одиниці (відділення, філії), проте, якщо це передбачено відповідними повноваженнями структурної одиниці (положення, статут, довіреність), остання має право укладати кредитні договори від імені банку, стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця, і саме банк (а не його структурна одиниця) має бути стороною у справі, а тому вимога позивача у частині визнання кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Судом встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2007 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0310/1207/71-320, за умовами якого позивачеві було надано споживчий кредит на купівлю квартири на суму 38700,00 дол. США (тридцять вісім тисяч сімсот дол..США )) центів) в гривневому еквіваленті з кінцевим строком повернення кредиту 09.12.2026 рік, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. Як встановлено в судовому засіданні між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір за умовами якого позивач передав Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка знаходиться у Заводському районі м. Дніпродзержинська. Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАСС-Комерцбанк», яке діє на підставі статуту та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яка діє на підставі статуту було укладено 28.10.2012р. договір факторингу № 15, згідно умов якого ПАТ «Сведбанк» відступає всі свої права, вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками зазначених у Реєстрі заборгованостей Боржників, сторони також домовились, що у розрахункову дату в одночасно з відступленням свої права, вимоги заборгованості згідно з цим договором, Банк відступає права та вимоги за договорами забезпечення, тобто Банк передав свої права і вимоги, щодо укладеного договору про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS], ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Як вбачається з договору про передачу прав за іпотечними договорами 28.11.2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступає всі свої права, вимоги заборгованості по кредитних договорах від Боржників, що здійснюються на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАСС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», одночасно передали права вимоги за іпотечними договорами новому іпотекодержателю ТОВ «Кредитні Ініціативи», тобто ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передав свої права і вимоги, щодо укладеного договору про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS], яка належала позивачеві, ТОВ «Кредитні Ініціативи». Як вбачається з матеріалів справи на підставі рішення Річних Загальних Зборів акціонерів від 29.04.2013р., в результаті зміни найменування з ПАТ «Сведбанк», що в свою чергу виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», утворилось ПАТ «Омега Банк», яке і є відповідачем по справі. Таким чином, відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, про перехід таких прав позивачеві нічого відомо не було, нові договори з ним не укладалися, та листи про здійснені переміни позивачеві не надсилалися. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем по справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів» нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Закон України "Про захист прав споживачів", регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст.1 Закону "Про захист прав споживачів", споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Надання коштів за вказаними Договорами, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком; позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція, що набувається, тобто кредит, який є предметом Договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», остільки правовідносини, породження яких є метою Договору, регулюються Законом «Про захист прав споживачів». Внесення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 07.12.2012р. іпотеки № 6193652 у Державний реєстр іпотек є безпідставним, оскільки при внесенні іпотеки, були порушені умови кредитного договору № 0310/1207/71-320 від 10.12.2007 року, оскільки у разі виникнення спору між ТОВ «Кредитні Ініціативи»., як новим іпотекодержателем, і позивачем, як боржником та іпотекодавцем, щодо підтвердження повноважень нового кредитора, суми простроченого боргу по кредиту і простроченої заборгованості по відсотках, позивач, як боржник, у відповідності до ч.2 ст. 517 ЦК України має право не виконувати свого обов'язку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора та іпотекодержателя прав у зобов'язанні, оскільки а ні ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» а ні ТОВ «Кредитні Ініціативи»., до теперішнього часу не надали позивачеві документів, які б підтвердили перехід прав позикодавця у договорах, що були укладені позивачем з ВАТ «Сведбанк». Виходячи з того, що Банк не використав свого права вимоги дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісії, штрафу, збитків, у Позичальника, тобто позивача, не виникло обов'язку погашення всієї суми кредиту, таким чином, з боку ВАТ «Сведбанк» порушено норми ст.525 ЦК України, згідно з якою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Тобто позивач, як Позичальник, має зобов'язання, а в той же час - має право повернути кредит у визначеному договором розмірі та у строк до 09.12.2026 рік за таких умов, при відсутності вимоги про дострокове повне повернення кредиту і сплати всіх інших платежів, невиконання якої надає банку право стягнути примусово, в т.ч. шляхом звернення стягнення на все майно, всю заборгованість за цим договором, всі платежі з урахуванням вимог ч.2 ст.517 ЦК України, по поверненню кредиту повинні здійснюватися до 09.12.2026 р. Допустивши вказані вище порушення договірних умов та чинного законодавства, ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАСС-Комерцбанк» відступив всі свої права, вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками зазначених у Реєстрі заборгованостей Боржників передав ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі укладеного 28.10.2012р. договору факторингу № 15, а вони в свою чергу передали всі свої вимоги за іпотечними договорами новому іпотекодержателю ТОВ «Кредитні Ініціативи», у тому числі права і вимоги, щодо укладеного договору про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську, яка належала позивачеві а тому вимоги позивача, щодо розірвання договору іпотеки про передачу позивачем в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартири [ADDRESS] та зняття з Єдиного державного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна данних про заборону на нерухоме майно № 6193537, а саме: квартиру [ADDRESS], яка знаходиться у Заводському районі м. Дніпродзержинська, що були зареєстровані 10.12.2007 року на підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], та у державному реєстрі іпотек: іпотеку № 6193652, накладену 07.12.2012 року на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором приватним нотаріусом Київського міського округу [PERSON] - підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 41, 99 Конституції України, ст. 3, ч.3 ст. 13, ст. ст. 192, 203, 215, 216, 217, 227, 229, 230, 321, ч. 3 ст. 533, ч. 1 ст. 524, ч. 2 ст. 524, ст.ст. 628, 638 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 15, 16, 18, ч.6 ст. 19, ч. 3 ст. 22, ст. 24 3акону України "Про захист прав споживачів", п. 8 ч. 1 статті 6, ст. 49 3акону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч. 3.3 статті 3 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 3 п. п. "в" та "г" ч. 4 ст. 5, Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", глави 2 Постанови правління НБУ № 119 від 26.03.1998р., пп. 6.1, 6.2, 6.3 глави 6 Постанови правління НБУ № 200 від 30.05.2007, ст. 49 "Про банки та банківську діяльність", п. 4 ч. 8 ст. 6 3акону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.ст. 10, 60, 209, 213 - 215, 218, 223, 224 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial