Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] 08 травня 2002 року, шлюб між ними розірвано, актовий запис №28, відділу реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції Івано-Франківської області. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Відповідач з часу розлучення не бере участь у вихованні дитини, не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не сплачує аліменти. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, додатково показавши, що відповідач не надавав згоди на виїзд сина за кордон на період літніх канікул, не бере жодної участі у вихованні, забезпеченні сина. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Болехівської міської ради в судовому засіданні показала, що органом опіки і піклування Болехівської міської ради дано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Підставою для такого висновку послужило те, що відповідач не цікавиться дитиною, прохання [PERSON] надати дозвіл для виїзду сина за кордон проігнорував, надавши тільки після засідання даної органу опіки і піклування. Бажання спілкуватися з дитиною не виявив, на питання коли останній раз відвідував сина не відповів. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, причину неявки в суд не повідомив (а.с.29,30). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦК України. Суд, вислухавши позивачку, представника третьої особи, свідків, неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та давши їм правову оцінку прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає сумнів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. якщо вони : Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Стаття 150 СК України визначає перелік обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 СК України зазначає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, які визначаються за домовленістю між батьками: той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За правилами статі 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15-16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У абзаці 2 п. 18 зазначеної постанови роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, [PERSON], подавши позов про позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON] із підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст.164 СК України має довести, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина та свідомо нехтує своїм батьківським обов'язком. А відповідач у свою чергу має довести, що він належним чином виконує свій батьківський обов'язок. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Із зазначених норм матеріального права та роз'яснень слідує, що лише винна поведінка відповідача може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є результатом свідомої поведінки відповідача та допускається лише, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях відповідача. Судом встановлено, і таке підтверджується матеріалами справи, що неповнолітнього [PERSON] є позивачка [PERSON] ([PERSON].) та відповідач [PERSON] (а.с.9) Шлюб між сторонами було розірвано 08 травня 2002, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.5). Позивачка змінила прізвище та ім'я з [PERSON] на [PERSON] (а.с.6). З довідки Болехівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 28 травня 2015 року за № 88 вбачається, [PERSON] навчається у (-Б класі. За час навчання батько не цікавився навчанням дитини і не відвідував її у школі (а.с.8). Як вбачається з висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради «Про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON].», відповідач самоусунувся від належного виховання та утримання малолітнього сина і по теперішній час проживає окремо, протягом усього часу не відвідував дитину як вдома так і за місцем навчання, не цікавиться станом здоров'я сина та не дбає про його фізичний, духовний та моральний розвиток. (а.с.28). Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради від 08 червня 2015 року за №58 затверджено даний висновок(а.с.27). З показів свідка [PERSON].(матері позивачки), вбачається що вона разом з дочкою виховує онука. Відповідач не відвідує дитини, жодної матеріальної допомоги не надає. Подарунків на свята не дарує. Не цікавиться життям дитини. Син відповідача [PERSON] суду показав, що батько його не відвідує, до дому та школи не приходить, навіть проходячи повз нього на вулиці не звертає жодної уваги на нього. Звертаючись з проханням надати йому дозвіл на виїзд за кордон, отримав відмову. Просить позбавити батька батьківських прав. Неповнолітній [PERSON] усвідомлює свою позицію щодо позбавлення батька батьківських прав щодо нього. З допитаних в судовому засіданні показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що вихованням та забезпеченням дитини з народження до цього часу займається тільки позивачка. Батька жодного разу не бачили, він не цікавиться сином, не відвідує ні вдома ні в школі. Матеріальної допомоги не надає. Таким чином, суд вважає доведеним те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме не надає матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться та не бере участі у вихованні сина, піклуванні про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З вищезазначеного можна зробити висновок про те, що [PERSON] свідомо, умисно нехтував покладеними на нього батьківськими обов'язками та має бути позбавлений батьківських прав. При винесенні рішення суд також враховує думку неповнолітнього [PERSON], висловлену в судовому засіданні якому на час розгляду справи виповнилось чотирнадцять років і десять місяців. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст.150,164,165 СК України, ст.12 Конвенції "Про права дитини", п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved