Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ "ОТП Банк" ( далі- Банк) та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" , в якому просила зняти арешт на належну їй кваартиру [ADDRESS], накладений по іпотечному договру № 3807 від 08 травня 2008 року, виключив вказане майно з Державного реєстру іпотек, внесену в реєстр 23 травня 2008 року за № [NUMBER]. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили про її задоволення. В обгрунтування позовних вимог посилалися на те, що при укладенні договору факторингу між Банком та ТВ «ОТП Факторинг Україна», банк втратив право вимоги до неї як боржника за кредитним договром, а факторингова компанія відповідно до ст. 1078 ЦК України не набула права вимоги саме на звернення стягнення на предмет іпотеки, а має право вимагати тільки повернення боргу у грошовому еквіваленті. Крім того, посилалися на те, що її взагалі не повідомив Банк про відступлення права вимоги за договором іпотеки. До того ж на теперішній час в Україні діє Закон "Про мораторій на звернення стягнення на майно громадян України, наданого у забезпечення зобовязань кредитоів у іноземній валюті", отже залишення її квартири під арештом недоцільне, не має сенсу і перешкоджає її праву власника на це майно, адже відповіда все одне не зможе звернути на квартиру стягнення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, із матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2008 року між ПАТ "ОТП банк " і позивачкою був укладений кредитний договір № ML - 400\\059\\2008 на суму 50 000 доларів США під 5,99% річних зі строком погашення до 08 травня 2023 року. В забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором, [PERSON] та Банком укладено 08.05.2008 року Іпотечний договір, за яким [PERSON], передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS] -для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобовязань за кредитним договором № ML - 400\\059\\2008 від 08.05.2008 р. Відповідний запис внесено до Державного реєстру іпотек 23 травня 2008 року за реєстраційним номером [NUMBER]. Зобов'язання за кредитним договром боржником не були виконані належним чином , тому Заочним рішенням Центрального районного суду від 23 грудня 2010 року по справі за позовом ПАТ "ОТП банк" до [PERSON], [PERSON] (фінансовий поручитель) про стягнення заборгованості , позов задовлено. Ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь Банку заборгованість за кредитним договром № ML - 400\\059\\2008 від 23 грудня 2010 року у сумі 392 585,19 грн., розподілено судові витрати. Рішенням від 01.11.2011 року апеляційного суду Миколаївської області в судовому засіданні за участю [PERSON] за її апеляційною скаргою , вказане рішення суду змінено. Ухвалено стгянути з відповідачів солідарно заборгованість за вказаним кредитним договром в розмірі 478 777 грн. 80 коп. - на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (ухвалою апеляційного суду від 15 вересня 2011 року до участі у справі у якості правонаступника позивача залучено ТОВ"ОТП Факторинг Україна"). За такого, твердження позивача про те, що їй не відомо було про уступку права вимоги Банком спростовується матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів справи, дійсно 10 грудня 2010 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю , відповідно до Додатку № 1 і за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором № ML - 400\\059\\2008 від 08.05.2008 року. В той же день, 10.12.2010 року, між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" укладено Договір про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та Договорами застави , відповідно до умов якого - у звязку з укладенням Договру купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року між Фактором та клієнтом, за якими банк передав Фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься у Додатку № 1 до даного Договору, що забезпечені іпотекою\\заставою за Договорами іпотеки\\застави, перелік яких містить у Додатку № 1 ( під номером 144 зазначена позивачка) до даного Договору, укладеними між Банком та Боржниками (іпотекодавцями, сторони домовилися, що Банк передає та відступає фактору сукупність прав, належних Клієнту за Договорами забезпечення включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. Як пояснили сторони, на теперішній час за вищевказаним рішенням суду , а також за виконавчим написом нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки , вчиненого за заявою саме ТОВ "ОТП Факторинг Україна" , у Центральному ВДВС Миколаївського МУЮ на виконанні перебувають виконавчі провадження . Ні вищезазначеного Договору відступлення права вимоги, ні виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, ні відповідних постанов про відкриття виконавчих проваджень, позивачка не оскаржувала. Відповідно до положень ст. 24 ЗУ "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За такого, а також з огляду на положення ст. 204 ЦК України, ст.ст. 512-516 ЦК Украъни, твердження [PERSON] та її представника щодо неправомірності переходу права вимоги від банку до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та незаконності укладених договорів безпідставні. Що стосується посилання позивачів на положення ЗУ "Про ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо неможливості примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за певних умов. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. За наведеного, ці положення не передбачають припинення дії Договорів іпотеки , отже посилання позивачів на ці положення, як на підставу звільнення предмету іпотеки з-під арешту і скасування запису до Державного реєстру іпотек - є наслідком невірного тлумачення норм права. Крім того, позивачем взагалі невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідно до положень ст. 17 ЗУ "Про іпотеку" підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку - відомості про припинення іпотеки . Підставами припинення іпотеки є : припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Проте жодної з наведених підстав судом не встановлено, і такі не знайли свого підтвердження обставинами справи. Разом з тим, ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", передбачено порядок звільнення майна з-під арешту - за позовом особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Також майно боржника може бути звільнено з-під арешту , якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Проте жодних вимог саме про звільнення спірної квартири з під-арешту позивачем в передбаченому ЦК України порядку суду не заявлялося. На підставі цього, суд не може взяти до уваги і посилання позивача та її представника на порушення , допущені при проведенні виконавчого провадження по зверненню стягнення на вказану квартиру, оскільки таке виходить за межі позовних вимог - предмету та підстав заявлених за даним позовом позовних вимог. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. 204, 391, 512, 526, 543, 548 ЦК України, ЗУ "Про іпотеку" суд дійшов висновку, що немає правових підстав для задоволення вимог позову ( тим більше, що обраний спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України). Згідно зі ст. 88 ЦПК України судовий збір не підлягає відшкодуванню .

Outcome: dismissed