Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позові позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за №3480 про звернення стягнення на транспортний засіб: автомобіль марки - Субару Імпреза, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] ідентифікатор VIN -[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 19 червня 2008 року та на праві приватної власності належить [PERSON], у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1157-0161016/ФК-08 від 25 червня 2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 71095,25 грн. В обґрунтування вимоги позивач зазначає, що про існування вищезазначеного виконавчого напису, який відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, їй стало відомо лише 24 липня 2014 року після ознайомлення в Індустріальному відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з матеріалами виконавчого провадження № 43198132. 25 червня 2008 року між нею та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір №1157-0161016/ФК-08. Виконання зобов'язання за кредитним договором було забезпечено заставою, шляхом укладання між сторонами договору застави транспортного засобу № 1157-0161016/2кф-08 від 25 червня 2008 року. Відповідно до умов договору застави, у разі невиконання заставодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави позасудовим шляхом у порядку передбаченому чинним законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 передбачено перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису також передбачений главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року .V» 296/5 (надалі - Порядок). Відповідно до вимог Порядку нотаріус вчиняє напис: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Разом із заявою про вчинення виконавчого напису, представником банку було напевно подано нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим же працівником банку. Такий розрахунок не є первинним документам, не підтверджує та не спростовує будь-які факти, і лише за наявності її згоди може слугувати розрахунком заборгованості яку визнають сторони правочину. Отже, з таким розрахунком заборгованості вона не погоджується, вважає що він є необґрунтованим. З'ясувати ж дійсну суму заборгованості можливо лише за наявності виписки з особового рахунку на який щомісячно зараховуватись кошти (правомірність такої позиції підтверджується п. 7.1. Порядку, відповідно до якого у справі нотаріуса залишається витяг з особового рахунку). Згідно умов кредитного договору їй крім кредитних коштів у розмірі 121410 грн. відкривалася кредитна лінія у розмірі 5396 грн. Відсотки за тілом кредиту та кредитною лінією різні, як і строки та порядок погашення таких кредитних коштів. Однак як із заяви про вчинення виконавчого напису, так і з самого виконавчого напису не зрозуміло з чого складається сума заборгованості за кредитом у розмірі 39629.78 грн. (чи заборгованість за основним зобов'язанням, чи заборгованість за кредитною лінією, чи заборговані і за основним зобов'язанням і за кредитною лінією), заборгованість за відсотками у розмірі 19324,33 грн. (чи заборгованість за відсотками по основному зобов'язанню, чи по кредитній лінії, чи сумою заборгованості по відсоткам за основним зобов'язанням та кредитною лінією). Підстави нарахування заборгованості за комісією взагалі невідомі. Таким чином, можна прийти до впевненого висновку, що сума заборгованості не є безспірною, а документ наданий нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису не підтверджує наявну заборгованість, а тому нотаріус не мала законних підстав для вчинення нотаріальних дій. Враховуючи те, що до вересня 2011 року звернення стягнення на рухоме майно шляхом вчинення виконавчого напису взагалі не було передбачено законодавцем. Законодавець у Порядку не виокремлює звернення стягнення на рухоме та на нерухоме майно, у зв'язку із чим положення пункту 2.3. підлягають застосуванню, як при зверненні стягнення на рухоме, так і нерухоме майна. На її адресу не надходило жодних вимог чи повідомлень про усунення порушень невиконання, у які би зазначалася сума заборгованості, період нарахування такої заборгованості і застереження про те, що у разі невиконання такої вимоги Заставодержатель буде звертатись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Невиконання Банком пункту 2.1. Порядку, а також не надання нотаріусу підтвердження направлення такої вимоги за тридцять днів до дня вчинення виконавчого напису, виключає можливість вчинення нотаріусом виконавчих дій, а тому виконавчий напис також підлягає скасуванню, як такий що вчинений незаконно та безпідставно. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно п. 3.4. Порядку, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року вбачається, що про порушення свого права за вищезазначеним кредитним договором Банку стало відомо ще в 2010 році. Тобто, Банк, після несплати чергового щомісячного платежу, звернувся до суду за захистом своїх прав. Однак відповідною ухвалою суду позовна заява банку про стягнення заборгованості залишена без розгляду. Право вимоги у Банка настало ще в наприкінці 2009 року, про що свідчить розрахунок заборгованості, копія якого знаходиться у нотаріальній справі. У зв'язку із вищенаведеним, період за який може бути проведено стягнення за виконавчим листом не може перевищувати 3-ри роки. Відповідно до змісту виконавчого напису строк, за який проводиться стягнення складає понад трьох років, а саме з 01 липня 2010 року по 16 вересня 2013 року. Такі обставини свідчать про невідповідність виконавчого напису вимогам чинного законодавства, а тому виконавчий напис підлягає скасуванню. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, завчасно надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та позов просив задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25 червня 2008 року між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», правонаступником якого у цьому зобов'язанні є ПАТ «Дельта Банк», було укладено кредитний договір № 1157-0161016/ФК-08, за умовами якого позивачу було надано споживчий кредит. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачкою та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 1157-0161016/2кф-08 від 25 червня 2008 року, відповідно до якого позивач передала банку у заставу належний їй на праві власності автомобіль SUBARU SMPREZA, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER] ідентифікатор VIN -[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Банком було подано заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON], яка 02 грудня 2013 року вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3480, про звернення стягнення на предмет застави, а саме на вищевказаний транспортний засіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1157-0161016/ФК-08 від 25 червня 2008 року на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 71095,25 грн. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 43198132 з виконання зазначеного виконавчого документу. 07.05.2014 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ванжою О.В. була винесена постанова про арешт майна боржника - придбаного позивачем автомобіля, та оголошено заборону на його відчуження. Частиною 12 ст. 110 ЦПК України передбачений судовий розгляд справ за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Статтями 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, і що з дня виникнення права на вимогу минуло не більше трьох років. Позивач та її представник заперечують суму заборгованості вважаючи, що відпвоідач надав нотаріусу невірний розрахунок суми боргу за кредитним договором, не врахувавши сплачені позивачем суми. Отже, між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості та про зарахування коштів сплачених позивачкою по кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями згаданого Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Положення Закону України "Про заставу" у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 26 цього Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Таким чином, спірні правовідносини сторін врегульовано Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким не передбачено звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса. За встановлених в судовому засіданні обставин, позов підлягає задоволенню, оскільки приватний нотаріус не мала законних підстав вчиняти виконавчий напис на укладеному між сторонами договорі застави про звернення стягнення на належний позивачу автомобіль в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем. В наслідок цього такий виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved