Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом (з уточненнями а.с.21-23), в якому просив: cтягнути на користь [PERSON] з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (Відкритого акціонерного товариства, ЄДРПОУ 00034186) суму страхового відшкодування у розмірі 9490 грн., а також судові витрати, в тому числі, витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначив, що відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля з номерним знаком [NUMBER], згідно зі страховим полісом №АВ 7576606 від 05.04.2012 року, при цьому, відповідач визнав, що за вказаним страховим полісом він зобов"язаний відшкодувати матеріальну шкоду позивачу в сумі 9490 грн., яка заподіяна останній внаслідок пошкодження її автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.03.2013 року за участю вищевказаного автомобілю з номерним знаком [NUMBER], та автомобілю з номерним знаком [NUMBER], який належить позивачу. Позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. В письмових запереченнях відповідач визнав вимог щодо виплати вищевказаного страхового відшкодування за вказаним страховим полісом в сумі 9490 грн., в задоволенні решти вимог просив відмовити як у безпідставних. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. Враховуючи викладене, проаналізувавши всі матеріали справи, в тому числі, вищенаведені письмові заперечення представника відповідача, враховуючи положення ст.174 ЦПК України в частині визнаних позовних вимог та їх обгрунтування, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля з номерним знаком [NUMBER], згідно зі страховим полісом №АВ 7576606 від 05.04.2012 року, при цьому, відповідач визнав, що за вказаним страховим полісом він зобов"язаний відшкодувати матеріальну шкоду позивачу в сумі 9490 грн., яка заподіяна останній внаслідок пошкодження її автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.03.2013 року за участю вищевказаного автомобілю з номерним знаком [NUMBER], та автомобілю з номерним знаком [NUMBER], який належить позивачу. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Закону, в тому числі, у встановлений строк. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату. Згідно з положеннями п.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень п.п. 1 пункту 1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З положень п.3 Положення «Про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» від 28.09.1996р., вбачається, що об'єктом страхування цивільної відповідальності є цивільна відповідальність власників транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, майну фізичних та юридичних осіб. Відшкодуванню страховиком підлягає пряма шкода, заподіяна третій особі під час руху транспортного засобу, якщо має місце причинний зв'язок між рухом транспортного засобу і заподіяною ним шкодою. Відповідно до положень пунктів 1.3, 1.4, 1.7 ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Відповідно до положень ст.9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": п.9.1. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування; п.9.2. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме належить: стягнути на користь [PERSON] з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (Відкритого акціонерного товариства, ЄДРПОУ 00034186) суму страхового відшкодування у розмірі 9490 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення вказаної грошової суми у відшкодування витрат на правову допомогу належить відмовити як у безпідставних, оскільки до суду не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу саме щодо даної справи, враховуючи, що з наданої останньою копії договору про надання правової допомоги від 19.03.2014 року вбачається, що він укладений між позивачем та адвокатом щодо представництва інтересів Замовника та ведення його справи у Приморському районному суді м. Одеси. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial