Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] в якому просив суд встановити [PERSON] додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини після смерті 19.10.2017 року [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Договору міни від 14.01.1994 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], набули у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 18.11.2002 року помер [PERSON], 26.02.2010 року померла [PERSON]. На момент їх смерті [PERSON] постійно проживав за своїми померлими батьками, за адресою: [ADDRESS], а тому хоч юридично спадщину не оформив, однак прийняв її фактично. 19.10.2017 року помер [PERSON]Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з трьохкімнатної квартир, загальною площею 60,1 кв.м., житловою 40.0 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Заповіту від 18.06.2005 року, реєстраційний номер № 1-3267, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], являється єдиним спадкоємцем вищевказаного майна та інших спадкоємців на дане майно не має. 21 січня 2019 року позивач звернулася до державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що ним було пропущено 6- місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] який помер 15 жовтня 2017 року та було рекомендовано звернутись до суду з приводу визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в позові зазначив, що ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач юридична не обізнана особа, крім того на момент відкриття спадщини постійно мешкав в Російській Федерації та зважаючи на те, що у випадку смерті дядька [PERSON] він має заповіт та всі документи на квартиру тому з заявою про прийняття спадщини він зможе звернутись пізніше. У звязку з вище викладеним, позивач просив суд, позов задовольнити у повному обсязі та визнати причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини поважними та встановити додатковий строк для подання заяви. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності , задовольнити позовні вимоги з наведених у позові підстав В ухвалі про відкриття провадження від 15 лютого 2019 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем. Відзиву на позовну заяву від виконкому Металургійної\~районної у\~місті [PERSON] ради до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до\~ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.\~\~ Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до п.1 ст.8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Договору міни від 14 січня 1994 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою: [INFO] та [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], який діє на підставі довіреності № 05 від 12.01.1994 року від імені СК «Ферум» уклали вказаний договір, який був посвідчений державним нотаріусом Криворізького державного нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 93, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] здійснили обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]. (а.с.5) 18 листопада 2002 року помер [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, видним Металургійним районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії 1-КИ № 859175 виданого повторно від 23 січня 2019 року ( а.с. 7). 23 лютого 2010 року померла [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, видним Металургійним районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії 1-КИ № 859176 виданого повторно від 23 січня 2019 року ( а.с. 8). 15 жовтня 2017 року помер [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, видним Металургійним районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії 1-КИ № 762483 від 19 жовтня 2017 року ( а.с. 9). 18 серпня 2005 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] ОюО. Та зареєстрований у реєстрі за № 1-3267, відповідно до якого [PERSON] заповів належну йому квартиру, яка знаходиться за адресою: місто кривий Ріг, [ADDRESS] [PERSON], [INFO]. (а.с.10) 21 січня 2019 року позивач звернулася до державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON]В з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса [PERSON] який помер 15 жовтня 2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. (а.с. 11) Як вбачається з Інформаційної довідки із спадкового реєстру № 55854732, видана Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою, заповіт чинний. (а.с. 42) Відповідно до відповіді завідувача відділу реєстрації місця проживання громадян від 22 січня 2019 року вих. № 95 на запит державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори вбачається, що на момент смерті [PERSON] зареєстровані особи за адресою: місто кривий Ріг, вулиця Героїв АТО, буди нок 17, квартира 40, відсутні.(а.с.46) Згідно до акту про не проживання від 12 квітня 2019 року складеного жителя ми [INFO], слідує, що за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Героїв АТО (Димитрова)[ADDRESS] з жовтня 2017 року ні хто не проживав, вказаний факт підтверджено жителями квартири № 41 [PERSON], № 46 [PERSON][ADDRESS] [PERSON] будинку № 17 по вулиці Героїв АТО та засвідчено начальником дільниці № 4 ТОВ «СітіСервіс-КР». (а.с.40) Крім того, як вбачається з документу під назвою «Справка о регистрации» яка видана на імя [PERSON], за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], окрім цього на вказаному документі наявні записи [PERSON] та [PERSON] які проживають за адресою: [INFO] засвідчують, що [PERSON] з жовтня 2017 року по квітень ні куди не виїжджав. (а.с.39) Таким чином, наведене вище свідчить про те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, і мав намір прийняти спадщину, яка відкрилась після померлого 15 жовтня 2017 року [PERSON], і від неї як спадкоємець не відмовився. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування. Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). В своїй постанові Верховний Суду України, відвід 26 вересня 2011 року №6-85цс12 висловив свою правову позицію, а саме, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На основі аналізу цих правових норм, ВСУ під час розгляду цивільної справи № 6-85цс12 сформулював правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що правила ч. 3ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, тому, на підставі представлених доказів, суд переконався в причинах пропуску строку та відносить ці обставини до поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, зважаючи на об'єктивні, незалежні від нього обставини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Outcome: approved