Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У січні 2017 року Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради звернувся з позовом до [PERSON], третя особа: Комунальний заклад "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу" про відібрання неповнолітньої [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], без позбавлення батьківських прав; - стягнення із [PERSON], [INFO] на користь тих осіб або установ, яким буде передано на утримання та виховання неповнолітню [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття [INFO] року; - передачі неповнолітньої [PERSON], [INFO] на опікування органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради, для вирішення питання щодо подальшого її влаштування. Вимоги мотивували тим, що [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дівчинки вчинено на підставі ч.1 ст. 135 СК України. 17.11.2016 року працівниками поліції було встановлено факт залишення відповідачкою своєї малолітньої дитини, про що складено відповідний акт. В свою чергу, мати дитини в письмовому поясненні 18.11.2016 року до поліції зазначила, що свою дитину залишила у гр. [PERSON], та не думала про неї, донькою не опікувалася, вживала спиртні напої. Згідно з інформацією Кіровоградського відділу поліції від 24.11.2016 року на відповідачку складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 24.11.2016 року №137, малолітню [PERSON], [INFO] поставлено на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування , дітей-сиріт, та дітей , позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 24.11.2016 року за № 607 «Про надання статусу», дитині, [PERSON], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Орган опіки та піклування згідно свого висновку від 08.12.20016 року за №7709/49-05-24 вважає доцільним відібрання дитини від матері, без позбавлення її батьківських прав, оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини, а також і в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров»я і морального виховання. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити повністю, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити, так як вона не ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню доньки [PERSON], [PERSON] , яка мала би бути хрещеною матір»ю її доньки виявила ініціативу з нею погратися , оскільки їй потрібно було поїхати в село і взяти картоплі, а мати її співмешканця не дала б сама ради її дітям , яких у неї четверо. Пояснення , які вона давала у поліції особою, яка їх у неї відбирала були викладені неправдиво, так дійсно вона їх підписала, однак не читала. Ій не відомо про накладення на неї стягнення за ч. 1 ст. 184 КупАП. Третя особа - Комунальний заклад "Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу", її представник в суді зазначила, що дійсно з 13.12.2016 року виховується та перебуває на повному державному забезпеченні малолітня [PERSON], [INFO]. Мати дівчинки регулярно відвідує свою дитину, цікавиться її станом здоров»я. Вважає, що підстав для відібрання малолітньої дитини у матері не має. Свідки [PERSON], який є співмешканцем відповідачки та [PERSON], яка є матір»ю співмешканця, та в якої проживає відповідачка з дітьми, в судовому засіданні пояснювали, що відсутні підстави для відібрання у матері її дитини. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO] ( а.с. 6). Відомості про батька внесені за заявою матері згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України ( а.с. 7). Наказом Служби у справах дітей № 137 від 24 листопала 2016 року дитину [PERSON] було взято на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування ( а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 24.11.2016 року за № 607 «Про надання статусу», дитині, [PERSON], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування ( а.с. 11). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 08.12.2016 року за №7709/49-05-24 вирішено за доцільне відібрати від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав малолітню дитину [PERSON], [INFO] ( а.с. 9). З 13 грудня 2016 року малолітня [PERSON] виховується у комунальному закладі «"Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу", перебуває на повному державному забезпеченні. Відповідачка з 17.03.2017 року регулярно відвідує свою дитину , цікавиться її здоров»ям , про що свідчить акт про відвідування дітей батьками та рідними від 18.07.2017 року ( а.с. 64 ). Згідно довідки за №4524 , виданої головним лікарем КЗ »Обласний наркологічний диспансер», [PERSON] на диспансерному наркологічному обліку не значиться , за допомогою не зверталася, лікарем не обстежувалася ( а.с. 38). Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Підставою для відібрання дитини від батьків є: 1) ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 2) жорстоке поводження з дитиною; 3) хронічний алкоголізм або наркоманія; 4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; 5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. А ст. 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому, всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Також, як випливає з правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п. 95 рішення від 8 квітня 2004 р. у справі «Хазе проти Німеччини», сам по собі той факт, що дитина може бути поміщена в більш сприятливу для її виховання середу, не виправдовує примусові заходи щодо відібрання її у біологічних батьків; потрібна наявність інших обставин, які свідчать про необхідність такого втручання у право батьків на сімейне життя разом з їхньою дитиною, яке закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини. Так, ті докази, які надані позивачем, дійсно свідчать про існування негативних факторів умов проживання, виховання дитини, проте стверджувати , що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дитини неможливо. Відповідачка виховує четверо дітей , в тому числі і малолітню [PERSON], 2015 рорку народження. Належних і допустимих доказів свідомого і умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов»язків, зокрема про притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов»язків, судом не здобуто. Як з»ясовано, органами опіки й піклування не проводилась профілактична робота з відповідачкою, надання сім'ї необхідної допомоги не вживалось. Посилання позивача на те, що відповідачка неодноразово залишала свою доньку на тривалий проміжок часу у гр.[PERSON], дитиною не цікавилася, нічим не підтверджено, вказана особа , за клопотанням сторони, судом не допитувалася . Матеріали справи також не містять доказів, що зазначені позивачем умови є настільки поганими, що вони становлять небезпеку для життя і здоров'я дитини та вимагають відібрання малолітньої від матері . Не надано суду доказів, що малолітня має якісь хвороби, пов'язані з недоїданням або неохайністю. Тобто, позивач, посилаючись на необхідність захисту дитини від небезпеки для її життя, здоров»я і морального виховання , натомість не довів, що така небезпека справді існує. Крім того, у даному випадку позивачем не доведено належного і систематичного виконання місцевими соціальними службами своїх обов»язків щодо допомоги сім'ї [PERSON] , в т.ч. фінансової, у працевлаштуванні, у вихованні дітей, що в сукупності з іншим свідчить про відсутність підстав для відібрання дитини від матері. З урахуванням вищенаведеного, та з метою забезпечення інтересів дитини, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про відібрання малолітньої від матері без позбавлення батьківських прав відмовити за недоведеністю . Разом з цим, відсутні і підстави для стягнення аліментів та передачі неповнолітньої на опікування органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради, для вирішення питання щодо подальшого її влаштування. Згідно вимог статті 88 ЦПК України судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed