Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

05.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за позивачем право власності на ? частку у праві власності на двокімнатну квартиру №12а, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чайковська, буд. 25, та визнати за відповідачем право власності на ? частку у праві власності на двокімнатну квартиру №12а, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чайковська, буд. 25. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 05.03.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. В період шлюбу відповідач придбала однокімнатну квартиру №12а, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чайковська, буд. 25. В спірній квартирі проживають позивач з відповідачем, але вона не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була набута відповідачем за особисті грошові кошти, про що була складена заява позивачем. З метою поліпшення житлових умов сторін та народження дітей, між позивачем та відповідачем був укладений договір простого товариства №ПТ/15-05-14 від 15.05.2014 року, відповідно до якого позивач та відповідач взяли на себе зобовязання на основі обєднання своїх вкладів провести реконструкцію спірної однокімнатної квартири під двокімнатну квартиру. Реконструкцію однокімнатної квартири під двокімнатну було виконано позивачем за особисті грошові кошти, що не заперечується відповідачем. Після проведення реконструкції, відповідачем в установленому законом порядку в Департаменті Державної АБІ у Харківській області було отримано декларацію про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, та була зареєстрована в департаменті 25.03.2016 року. Відповідно до довідки Міжрегіонального БТІ в результаті реконструкції однокімнатної квартири був створений новий обєкт-двокімнатна квартира №12а, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чайковська, буд. 25, яка є обєктом права спільної часткової власності позивача та відповідача. Після проведеної реконструкції 25.03.2016 року позивач та відповідач підписали акт розподілу результатів спільної діяльності, відповідно до якого сторони розподілили результати спільної діяльності, а саме визначили, що частки кожного із співвласників у праві власності на майно є рівними. Однак, відносини сторін погіршились, відповідач не виконує взятий на себе обовязок по реєстрації права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно, чим порушує право позивача, як співвласника майна, що зумовило звернення позивача до суду за захистом свого невизнаного права на спільне майно. В судове засідання представник позивача [PERSON] з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з`явилась, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 212 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 05.03.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають дітей- синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 16-17). В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 25.10.2007 року відповідач придбала квартиру №12а в будинку 15, розташованому по вул. Чайковській у м. Харкові, яка складається з однієї житлової кімнати загальною площею 42,4 кв.м., житлова площа становить 22,6 кв.м. (а.с. 10-13). Вказана квартира була придбана відповідачем на її особисті заощадження, що підтверджується заявою позивача, посвідченою 25.10.2007 року ПН ХМНО [PERSON]С.(а.с. 14). Відповідно до довідки виданої КП «Жилкомсервіс» №1356 від 27.11.2015 року, позивач з відповідачем та їхніми дітьми зареєстровані та мешкають в спірній квартирі. (а.с. 22). 15.05.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір простого товариства №ПТ/15-05-14, відповідно до якого сторони за цим договором беруть зобовязання на основі обєднання вкладів учасників, з метою поліпшення своїх житлових умов, провести реконструкцію належної відповідачу на праві особистої приватної власності однокімнатної квартири №12а, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чайковська, буд. 25, під двокімнатну квартиру. (а.с. 18-20). На виконання вказаного договору, 25.03.2016 року між сторонами було підписано акт розподілу результатів спільної діяльності, відповідно до якого вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, та їх частки є рівними. (а.с. 21). При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (стаття 1132 ЦК України). Спільна діяльність учасників передбачає здійснення дій із внесення вкладів та виконання обов'язків, які випливають з укладеного договору. Спільне майно товариства утворюється шляхом внесення вкладів учасників, а також за рахунок майна, отриманого в результаті спільної діяльності. Згідно зі статтею 1134 ЦК України\~внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Для майнових вкладів учасників договору, а також майна, яке буде створене (придбане) внаслідок їхньої спільної діяльності, встановлюється правовий режим спільної часткової власності. У праві власності на спільне майно кожен з учасників має частку, величина якої відповідає розміру його вкладу, якщо інше не передбачено договором. Поділ майна, що є у спільній частковій власності учасників простого товариства, і спільних прав вимоги, які виникли в них, здійснюється в порядку, установленому ЦК України. Оскільки позивачем виконано всі умови договору простого товариства, що не оскаржується представником відповідача, то внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного договору порушуються права іншого учасника договору (співвласника майна), які підлягають захисту. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові Верховного суду України від 18.12.2013 року по справі №6-104ск13. Після проведення реконструкції, відповідачем в установленому законом порядку в Департаменті Державної АБІ у Харківській області було отримано декларацію про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, та була зареєстрована в Департаменті 25.03.2016 року. Відповідно до довідки Міжрегіонального БТІ в результаті реконструкції однокімнатної квартири був створений новий обєкт-двокімнатна квартира №12а, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Чайковська, буд. 25. (а.с 23-26). Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ "Про основи містобудування" передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15. За правилами статті 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved