Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом та просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області , загальною площею 50,9 кв. м. та житловою площею 17,5 кв. м. в порядку спадкування за законом мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області вартістю 31 380 грн. за оцінкою фахівця. Дана квартира загальною площею 50,1 кв. м. та житловою площею 29,0 кв. м. належала батькові позивача [PERSON] на праві власності, яке було зареєстровано КП "Нікопольське бюро технічної інвертаризації" на підставі договору купівлі - продажу від 24.02.1991 року. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька позивача [PERSON] є позивач, сестра позивача [PERSON], а також була матір позивача [PERSON]. Однак, [INFO] року [PERSON] померла. Позивач зареєстрований та постійно проживав разом із своїми батьками в даній квартирі. Із заявою про відмову від прийняття спадщини позивач не звертався. Сестра позивача [PERSON] на спадщину, яка залишилась після смерті їхніх батьків не претендує та з цього приводу нотаріально оформила заяву про відмову від спадщини, як після смерті батька так і після смерті матері. По закінченню строку для прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Бойко Л.П. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своїх батьків. Однак нотаріус звернув увагу на те, що змінився розмір загальної та житлової площі квартири внаслідок перепланування квартири, що було здійснено батьками ще за час їх життя. І таким чином на даний час розмір загальної та житлової площі квартири, зазначений у договорі купівлі - продажу квартири, не відповідає фактичному розміру загальної та житлової площі квартири. Так батьки замість кухні та однієї житлової кімнати, здійснили перепланування квартири, внаслідок чого зробили їдальню загальною площею 26,7 кв.м. Вони знесли перестінок між житловою кімнатою та кухнею, внаслідок чого збільшився розмір загальної площі квартири з 50,1 кв. м. на 50,9 кв. м. та змінилась житлова площа квартири з 29,0 кв. м. на 17,5 кв. м. Основні несучі конструкції квартири при здійснені перепланування квартири не були змінені. Перепланування не погіршило стан несучих конструкцій квартири та житлового будинку в цілому. Реконструкція даної квартири не порушує прав власності власників інших квартир та правил експлуатації будинку. Позивач у судове засідання з'явився та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений. Третя особа - [PERSON] в судове засідання з'явилася та пояснила, що на спадщину, яка залишилась після смерті їхніх батьків не претендує та з цього приводу нотаріально оформила заяву про відмову від спадщини, як після смерті батька так і після смерті матері. Позовні вимоги позивача підтримала. Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши думку третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON], померлому [INFO] року належала квартира [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м., та житловою площею 29,0 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.02.1993 року. 21.11.2008 року [PERSON], яка померла [INFO] року, прийняла спадщину на зазначену квартиру на підставі ст.1268 ЦК України. З копії паспорта громадянина [PERSON], копії свідоцтва про народження, вбачається, що позивач є сином померлих [PERSON] та [PERSON], на момент їх смерті проживав разом з батьками в зазначеній квартирі, був зареєстрований в ній 30.09.1999 році відповідно до законодавства. Таким чином, згідно зі статтею 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [INFO] року [PERSON] Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для спадкоємців, які постійно проживали із спадкодавцями на час відкриття спадщини, законодавець робить виняток і вони вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо вони не заявили про відмову від неї. Суд встановив, що [PERSON] від спадщини після смерті [PERSON] відповідно до вимог ст. 1273 ЦК України не відмовлявся, а отже, він вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Пунктом 4.14 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року визначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до Узагальнення від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено , що главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" . Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які одержані з порушеннями порядку встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні позивач зазначив, що він звертався до нотаріуса в усній формі про видачу свідоцтва про право власності на вище вказане спадкове майно і отримав в усній формі відповідь про відмову. Однак позивач не надав суду достовірні докази, які б беззаперечно свідчили про те, що він звертався до нотаріуса з вимогою видачі свідоцтва про право власності та доказів відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності. А тому, відповідно до ст.ст.60, 61 ЦПК України, вказані вище позивачем обставини суд вважає недоведеними і не підтвердженими доказами. Також в судовому засіданні та відповідно до наданих нотаріусом спадкових справ №.№ 431, 95/2013 встановлено, що постанова про відмову в оформлені права на спадщину, нотаріусом не видавалася та відсутність звернення позивача в письмовому порядку до нотаріуса з цього питання. Крім того в судовому засіданні встановлено, що згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] м.Орджонікідзе виданого КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентарізації", в наслідок самочинного перепланування загальна площа по квартирі збільшена на 0,8 кв.м. та становить 50,9 кв.м., житлова площа зменшена на 11,5 кв.м. і становить 17,5 кв.м.. Дозвіл на перепланування квартири в БТІ не надано. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, якщо ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Позивачем не представлено суду будь-яких доказів на підтвердження здійснення перепланування квартири у відповідності до проекту та вимог Закону, зокрема, відсутні рішення міської ради про надання дозволу на перепланування, про затвердження проектно-технічної документації на перепланування, дозвіл на виконання будівельних робіт, декларація про готовність об'єкта до експлуатації чи сертифікат відповідності будівельним нормам та стандартам, чи висновки про технічний стан нерухомого майна. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed