Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом та в обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням виконкому Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 40 від 18 січня 1995 року йому було виділено земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS]. 20 березня 1996 року між ним та Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області було укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 262, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,0481 га, строком на три роки. Рішенням виконкому Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 1036 від 23 жовтня 1996 року йому було надано дозвіл на приватизацію даної земельної ділянки (0,0481 га), у зв'язку з цим в його Державному акті на право приватної власності в графі "Зміни у межах і розмірах земельної ділянки" було зроблено відповідний запис, таким чином розмір його земельної ділянки став складати 0,1481 га. 17 грудня 2015 року він звернувся до Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області для реєстрації своєї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. На його заяву Державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області видав рішення № РВ-1200280472015 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з наступних підстав: невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини - перетин з ділянкою [NUMBER]; Площа співпадає на 30,717 %; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. В подальшому з'ясувалось, що коли частина його земельної ділянки (0,0481 га) знаходилась в оренді на підставі Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 262 від 20 березня 1996 року, на підставі рішення Виконкому Новомосковської міської ради ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ" отримав Державний Акт серія [NUMBER] від 04 вересня 1996 року на право постійного користування земельною ділянкою (0,0481 га) та зареєстрував дану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі і отримав кадастровий номер [NUMBER], тоді як кадастровий номер присвоюється після відновлення меж в натурі (на місцевості). Коли ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ" подавав документи на одержання Державного акту на право постійного користування, межі з його земельною ділянкою ніхто не погоджував, свого підпису в Протоколі погодження меж земельної ділянки ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ" він не ставив. Вважає, що порушено його право власності, оскільки Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області порушив норми земельного законодавства при видачі ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ" Державного акту на земельну ділянку, адже одночасно передав частину його земельної ділянки, яка раніше, в 1996 році, була йому передана належним чином із встановленням меж земельних ділянок у натурі (на місцевості). Просив визнати недійсним Державний Акт серія [NUMBER] на право постійного користування землею, виданий Новомосковському трубному заводу 04 вересня 1996 року; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,7404 га, кадастровий номер [NUMBER]; зобов'язати Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області внести до Державного земельного кадастру відповідні зміни щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,7404 га, кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовні заяві, та просили їх задовольнити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП Новомосковський трубний завод" Косова Н. В. позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо того, що частина земельної ділянки, переданої їм у постійне користування, належить позивачеві. Проте заперечувала проти скасування Державного Акта на право постійного користування землею, оскільки його скасування потягне за собою додаткові витрати для підприємства у зв'язку з оформленням нового державного акта. Представник відповідача Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області - Чернікова Л. І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов, просила в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача - Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області Іщенко С. П. в судовому засіданні просила вирішити спір у відповідності до чинного законодавства України, посилаючись на обставини, викладені в письмових поясненнях на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] відповідно до Державного акта серії [NUMBER], виданого 03 березня 1995 року, на підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 18 січня 1995 року № 40, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га в межах згідно з планом, що розташована на території Новомосковської міської ради, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку в межах міста (а.с. 6-7, 8). 20 березня 1996 року рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області позивачу [PERSON] також було надано у постійне користування для городу земельну ділянку площею 0,0481 га згідно з планом тимчасового користування, на підставі якого між Новомосковською міською радою народних депутатів Дніпропетровської області та [PERSON] був укладений договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) строком на 3 роки, зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 17 червня 1996 року № 88 (а.с. 9, 10). На підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 17 квітня 1996 року № 377 Новомосковському трубному заводу (правонаступником якого є ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ") надано у постійне користування 0,7404 га землі під насосну станцію І-го підйому, про що 04 вересня 1996 року виданий Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за [NUMBER] (а.с. 72, 74, 58-36). Згідно з повідомленням Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року № Д-96/0-25/6-16 земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], площею 0,7404 га під насосну станцію 1-го підйому, перебуває у постійному користуванні ВАТ "ІНТЕРПАЙП Новомосковський трубний завод". Право постійного користування посвідчено державним актом серії [NUMBER] від 04 вересня 1996 року (а.с. 15). Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що спірні правовідносини між сторонами виникли у 1996 році, тобто до набрання чинності Земельного кодексу України 2001 року, а тому застосуванню підлягають положення Земельного кодексу в редакції 1990 року. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Частиною 1 ст. 24 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Відповідно до ст. 43 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу. Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов'язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства. Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 44 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Згідно п. 7 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, зазначається, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що земельна ділянка площею 0,7404 га з кадастровим номером [NUMBER], яка надана у постійне користування ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ" 04 вересня 1996 року, включає в себе також 0,0481 га спірної земельної ділянки, яка була надана у тимчасове користування [PERSON] 16 червня 1996 року (а.с. 12, 16, 17) та має межі із земельною ділянкою позивача [PERSON] площею 0,10 га (частково від А до Б). І ця обставина, відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягає доказуванню. Таким чином, позивачу [PERSON] було передано у тимчасове користування земельну ділянку площею 0,0481 га на підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 17 червня 1996 року, в той час як ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ" була надана на праві постійного користування земельна ділянка площею 0,7404 га пізніше, а саме 04 вересня 1996 року. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача ПАТ "ІНТЕРПАЙП НМТЗ", Акт встановлення меж земельної ділянки (відповідно до Державного акта серія [NUMBER] від 04 вересня 1996 року) в натурі (на місцевості) та Проект відведення земельної ділянки (відповідно до Державного акта серія [NUMBER] від 04 вересня 1996 року) відповідач надати суду не може, оскільки такі у нього відсутні. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Статтею 27 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, до яких відноситься також добровільна відмова від земельної ділянки та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Право користування землею може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу. Право користування орендованою землею припиняється також при розірванні договору оренди землі. Право тимчасового користування землею припиняється шляхом розірвання договору. Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 31 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вилучення земель (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) у межах міста для усіх потреб провадиться за рішенням міської Ради народних депутатів, за винятком випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу. У разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилученні ці питання можуть бути вирішені у судовому порядку. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 21, ст. 393 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2824цс15 від 20 квітня 2015 року, яка згідно з ч. 1 ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] не відмовлявся в добровільному порядку від права тимчасового користування земельною ділянкою площею 0,0481 га, яка перебувала в його користуванні з 17 червня 1996 року, рішення про її вилучення чи припинення права користування нею Новомосковською міською радою Дніпропетровської області у порядку, передбаченому Земельного кодексу України, не приймалося, суд вважає, що Державний Акт серія [NUMBER] на право постійного користування землею, виданий Новомосковському трубному заводу 04 вересня 1996 року повинен бути визнаний недійсним. Оскільки Державний Акт серія [NUMBER] на право постійного користування землею, виданий Новомосковському трубному заводу 04 вересня 1996 року визнається недійсним, суд приходить до висновку про те, що відомості щодо земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER] перебувають у Державному земельному кадастрі неправомірно, у зв'язку з чим необхідно скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] та зобов'язати Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області внести до Державного земельного кадастру відповідні зміни щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,7404 га, кадастровий номер [NUMBER]. Судові витрати суд вважає можливим віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved