Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 15.07.2016 року № 63566943, [PERSON] (далі - Відповідач), є власником квартири [ADDRESS]. Позивач за вищевказаною адресою надає відповідачу комунальні послуги з централізованого опалення, у зв'язку з чим був відкритий особовий рахунок [NUMBER], по якому відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], яка повинна оплачувати дані послуги до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, але розрахунки за надані послуги споживачем проводилися несвоєчасно, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01.06.2018 року становить 17 444 (сімнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 87 коп., в тому числі: за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2012 року по 31.05.2015 року у розмірі 6 677 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 20 коп., та за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 10 767 (десять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 67 коп. У зв'язку з вищевикладеним, представник позивача змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 17 444 (сімнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві. В судове засідання, після оголошення перерви, позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила позов задовольнити (а.с.27). Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строк позовної давності. В судове засідання, після оголошення перерви, відповідач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила застосувати строк позовної давності згідно ст. 257 ЦК України (а.с.25). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 15.07.2016 року № 63566943, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7-8). Із матеріалів справи вбачається, що на [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER], що свідчить про виникнення договірних правовідносин між вказаними учасниками справи. Судом також встановлено, а сторонами не спростувалась та обставина, що відповідач свої зобов`язання по оплаті послуги з централізованого опалення не виконує, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом 01.06.2018 року становить 17 444 (сімнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 87 коп., в тому числі: за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2012 року по 31.05.2015 року у розмірі 6 677 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 20 коп., та за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 10 767 (десять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 67 коп. (а.с. 9-10). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вона фактично користувалася ними. Факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За таких обставин суд доходить висновку, що відсутність укладення письмового договору з позивачем не позбавляє відповідача обов'язку оплачувати надані їй послуги. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. №6-2951цс15. В судовому засіданні встановлено, що відповідач обов'язки по сплаті за використані послуги з теплопостачання належним чином не виконувала за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2018 року становить 17 444 (сімнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 87 коп., в тому числі: за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2012 року по 31.05.2015 року у розмірі 6 677 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 20 коп., та за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 10 767 (десять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 67 коп. Згідно наданих розрахунків вбачається, що заборгованість за послуги з теплопостачання виникла з 01.12.2012 року по 31.05.2015 року у розмірі 6 677 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 20 коп., та за період з 01.06.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 10 767 (десять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 67 коп. При цьому в межах розгляду даної цивільної справи стороною відповідача було зроблено заяви про застосовування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. В даному випадку, судом не встановлено наявності непереборних, незалежних від волі позивача обставин, які б об'єктивно перешкоджали йому в межах вказаного строку загальнорї позовної давності звернутись до суду із відповідною позовною заявою. З огляду на наведене, суд вимушений застосувати до даних спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, та констатувати, що вимоги Позивача підлягають лише частковому задоволенню, а саме з Відповідача підлягає стягненню за особовим рахунком [NUMBER], заборгованість за період з 30.07.2015 року по 31.05.2018 року у розмірі 10 767 (десять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 67 коп. В частині стягнення заборгованості за період з 01.12.2012 року по 31.05.2015 року у розмірі 6 677 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 20 коп. необхідно відмовити через пропуску строку позовної давності. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що 30 відсотків сплаченого Позивачем судового збору слід віднести на його рахунок, а решту 70 відсотків - стягнути з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial