Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Одеська універсальна біржа «Вітязь», в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №99-497 квартири за адресою: [ADDRESS] , що складається з загальної площі 58,8 кв. м., житлової 39,0 кв. м., а також кухні, коридору, та санвузла, укладений 15 січня 1999 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між [PERSON] з однієї сторони, як покупцем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] як продавцями. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на даний час вона не може оформити право на спадкування після смерті свого батька [PERSON] на вказане нерухоме майно, яке куплене її батьком 15.01.1999 році на Одеській універсальній біржі «Вітязь», а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , що складається з загальної площі 58,8 кв. м., житлової 39,0 кв. м., а також кухні, коридору, та санвузла, так як сторонами договору не було дотримано обов`язкової за чинним законодавством нотаріальної форми посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, хоча сам договір виконаний сторонами в повному обсязі. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05.08.2020 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. У судове засідання 01.10.2020 учасники справи повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі та третя особа заяв щодо відкладення розгляду справи не надали. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачам на адресу їх останнього відомого місця його реєстрації, проте рекомендовані повідомлення поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній». Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 січня 1999 року на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь», укладено Договір № 99-497Ц купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , продали, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] , що складається з загальної площі 58,8 кв. м., житлової 39,0 кв. м., а також кухні, коридору, та санвузла. Вказаний Договір зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 28 січня 1999 року (книга 267 пр, стор.87 реєстровий № 1017). Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.1999 року вказану квартиру було продано за 8820 гривень. Між тим, такий договір сторонами нотаріально посвідчений не був, оскільки, по-перше, чинним на той час законодавством не було передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення такого договору, а, по-друге, договором було встановлено, що договір нотаріальному посвідченню не підлягає. Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі. Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу"). Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого від 15.01.1999 року сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу". [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26.01.2020 року яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). [PERSON] (змінила прізвище з « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 06.10.1995 року шлюбу з [PERSON] ) [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та спадкоємцем у спадковій справі №15/2020 відкритій приватним нотаріусом ОМНО Писаренко Є.С. За твердженням позивача, вказаними сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.1999 в повному обсязі. Так, [PERSON] сплатив відповідачам вказані у договорі кошти, відповідачі після відчуження проданої квартири виселилися з неї, [PERSON] вселився в квартиру, та користувався нею в повному обсязі до своєї смерті, сплачував комунальні платежі та інші послуги. Між тим, на даний час позивач не має можливості оформити своє право на спадкування, оскільки чинне законодавство передбачає обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна. Зазначені обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в січні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні 15.01.1999 року Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством не було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору. На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , що складається з загальної площі 58,8 кв. м., житлової 39,0 кв. м., а також кухні, коридору, та санвузла, укладений на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь», слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ст. ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до 81 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved