Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

ПАТ КБ «Приват-Банк» в особі представника Сафіра Федора Олеговича звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP46630125 від 02.07.2006 відповідач отримала кредит у розмірі 4171,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 замінено найменування позивача із Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1 статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄРДПОУ 12241050038006727). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із Відповідач зобов'язнання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 27.06.2014 має заборгованість - 67 699, 41 грн., яка складається з наступного: 4171.70 грн. - заборгованість за кредитом; 20626.18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39201.56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 3199.97 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просить стягнути в судовому порядку з [PERSON] заборгованість в розмірі 67 699, 41 грн., оскільки вона добровільно борг не погашає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, строк позовної давності просив застосувати з 16 січня 2014 року, оскільки 16 січня 2014 року [PERSON] було підписано гарантійний лист щодо зобов'язання погасити заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNH4KP46630125 від 02 липня 2006 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Крім того, вказала, що даний кредит не брала, жодного разу будь-яких платежів по цьому кредиту не здійснювала, а тому за фактом шахрайського укладення кредитного договору від її імені звернулася до правоохоронних органів, надала до суду витяг з кримінального провадження №12014220380002289 від 16 жовтня 2014 року та довідку, що на даний час по даному кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування. Також пояснила, що у січні 2014 року до неї дійсно приходили працівники банку, які запропонували укласти додаткову угоду на погашення заборгованості по вказаному кредиту. Вона їм пояснила, що зазначений кредит не брала, а тому погашати його не буде. Тоді працівниками банку їй було запропоновано підписатися на наданих ними документах як підтвердження того, що вона не отримувала цей кредит. Вона підписала два документи, які саме не пам'ятає, та власноруч зробила там відмітку, що даний кредит не брала. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи із наступного. Матеріалами справи встановлено, що між ЗАТ КБ «Приват-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH4KP46630125 від 02.07.2006. Згідно умов договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4171,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення по 02.07.2009 (а.с.6-10). Згідно статуту (в новій редакції) Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», останній є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 23 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Близнюківського управління юстиції Харківської області, [PERSON] отримала прізвище «[PERSON]» (а.с. 163). В зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань по кредитному договору відповідач станом на 27.06.2014 має заборгованість - 67699, 41 грн., яка складається з наступного: 4171.70 грн. - заборгованість за кредитом; 20626.18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39201.56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 3199.97 грн. - штраф (процентна складова). Вказана сума заборгованості підтверджується наданим розрахунком (а.с.4-5). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідач, як в судовому засіданні заявляла клопотання щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, так і через загальну канцелярію суду подавала заяву, в якій просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №DNH4KP46630125 від 02 липня 2006 року (а.с.74, 161). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається зі змісту даного договору, він за своєю природою є договором про надання споживчого кредиту, а тому дані правовідносини регулюються ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів". Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 (зі змінами) визначено, що, враховуючи положення п. 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України " Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, що визначено ч. 5 ст. 261 ЦК України. Виходячи з наведеного, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Як вбачається з п.1.2 даного Договору, кредит відповідачеві надано у вигляді строкового кредиту на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення по 02.07.2009 року включно (а.с.6). Відповідно до п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, сторони термін позовної давності встановили тривалістю 5 років. (а.с.10). Відповідно до норм чинного законодавства, судом встановлено, що перебіг позовної давності за вказаним кредитним договором почався 03 липня 2009 року та закінчився 03 липня 2014 року, однак позивач звернувся до суду із позовом лише 19 серпня 2014 року, тобто після спливу позовної давності (а.с.2). Доводи, заявлені представником ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування перебігу позовної давності з 16 січня 2014 року, тобто з моменту підписання [PERSON] гарантійного листа є необгрунтованими та не відповідають законодавству у зв'язку з наступним. Відповідно зі ст.264 ЦК перебіг строку позовної давності переривається у зв'язку з вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається із вказаного гарантійного листа про зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 січня 2014 року, [PERSON] в цьому листі власноруч написала, що зазначений кредит вона не брала ( а.с. 84). Дану обставину вона також підтвердила в своїх поясненнях в судовому засіданні. Таким чином, дії [PERSON] не можуть свідчити про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та не є підставою для переривання строку позовної давності. Пунктом 7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. За таких обставин слід дійти висновку, що законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, буде рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в тому числі і щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed