Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

25.06.2020 позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, у якому просить стягнути з ДП «Львів вугілля» на його користь 99 101,10 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням його прав, внаслідок невиплати йому повного розрахунку при звільненні з 25.04.2018 по 08.05.2020, чим порушено вимоги ст.116 КЗпП України. В обґрунтування позову вказав, що постановою Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 було задоволеного його позов та змінено в наказі відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля» №144-к від 25 квітня 2018 року формулювання причини звільнення з роботи заступника директора з правових питань [PERSON] із «звільнений по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України» та стягнуто з відповідача у його користь вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку в сумі 49 550,55 грн.. Зазначену суму відповідачем було виплачено 08.05.2020. Внаслідок несвоєчасної виплати йому належних коштів при звільненні він знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій, його стан здоров`я погіршився. Крім того він був вимушений витрачати свій час на поновлення порушених прав, що потребувало додаткових зусиль. Також вказав, що він проживає разом із донькою [PERSON] , яка являється інвалідом І групи і стан якої важкий, їй необхідна дороговартісна операція, а дії відповідача негативно вплинули на можливість фінансової допомоги донці. Розмір моральної шкоди оцінює у 99101,10 грн. відповідно до наданого розрахунку та просить такий стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати, від сплати яких він звільнений як інвалід війни. 26.06.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.07.2020 представник відповідача надав відзив, в якому позов заперечив, просив відмовити в його задоволенні. 13.10.2020 в судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, вказаних у ньому. Позивач пояснив, що він звертався до шахти про виплату йому моральної шкоди за грубе порушення трудового законодавства при його звільненні. Вважає, що заявлена сума відповідає отриманим моральним стражданням згідно наданим розрахунку. Представник позивача вказав, що позивач працював на посаді головного юриста шахти, і при звільненні з ним повелись незаконно, не виплатили належним чином вихідну допомогу, йому довелось два роки відстоювати свої законні права. Тому вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Представник відповідача позов заперечила, пославшись на обставини, викладені у відзиві. Вважає, що позов безпідставний і в його задоволенні слід відмовити. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Позивач з 29.04.1998 по 25.04.2018 працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», з 03.10.2016 по 25.04.2018 на посаді заступника директора з правових питань. 19.04.2018 року позивач звернувся до директора ВП «Шахта «Червоноградська» із заявою про звільнення його з 25.04.2018 з роботи по ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням ВП «Шахта «Червоноградська» законодавства про працю та умов колективного договору, оскільки в порушення вимог трудового законодавства про оплату праці та умов колективного дорогу, адміністрацією шахти несвоєчасно виплачується заробітна плата і відпускні, та просив виплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Наказом ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» №144-к від 25.04.2018 року позивача звільнено з роботи з 25.04.2018 року по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) з виплатою одноразової допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку за стаж роботи у вугільній галузі (60 років) відповідно до п.12.15 галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 03.07.2001 року з доповненням та змінами, п.11.24 угоди між ДП «Львіввугілля» і теркомом профспілок та п.12.4 колективного договору по шахті. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено. Змінено в наказі відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля» №144-к від 25 квітня 2018 року формулювання причини звільнення з роботи заступника директора з правових питань із «звільнений по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України». Стягнуто з державного підприємства «Львіввугілля» вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного середнього заробітку - 49550 гривень 55 копійок. Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2020 року касаційну скаргу ДП «Львіввугілля» відмовлено у відкритті касаційного провадження. Згідно із повідомлення відповідача від 19.05.2020 №11/670 постанову Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 було виконано, перерахувавши 08.05.2020 року на рахунок [PERSON] вихідну допомогу. Отже, відповідач не провів з позивачем повний розрахунок при звільненні згідно із ст. 44 КЗпП у період з 25.04.2018 до 08.05.2020. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно із п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди. Вона обумовлена тим, що у зв`язку із діями відповідача щодо невиплати йому належних коштів при звільненні він перебував у пригніченому стані, втратив спокій, погіршився стан його здоров`я, що призвело до його роздратованості, замикання в собі та своїх проблемах та погіршило його відносини з оточуючими, близькими та рідними. Також він був вимушений витрачати свій час на те, щоб поновити порушені права та затрачати додаткові зусилля. Також через невиплату відповідачем коштів він не зміг фінансово допомогти своїй доньці [PERSON] , яка являється інвалідом І групи і потребує вартісної операції. У зв`язку із відмовою відповідача добровільно поновити його законні права та відшкодувати завдані йому збитки, він змушений тривалий час захищати свої законні права в суді. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, погіршення стану здоров`я позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із п. 6.4. Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», викладених в листі Міністерства юстиції України від 13.05.2004 р. N 35-13/797) - немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Судом враховано також, що рішення апеляційної інстанції, яким позивачу було присуджено виплату коштів, було оскаржене відповідачем в касаційному порядку. 11.03.2020 було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Кошти були виплачені відповідачем 08.05.2020, що свідчить про те, що відповідач міг розраховувати на зміну даного рішення апеляційної інстанції, та в подальшому добровільно його виконав як таке, що набрало законної сили. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про неналежність відповідача, так як ДП "Львіввугілля" є юридичною особою та розпорядником коштів, а також було відповідачем у справі про зміну формулювання звільнення та стягнення одноразової допомоги. Згідно із Статутом ДП "Львіввугілля" останнє засноване на державній формі власності (а.с.28-35). Відповідно до п.5.2.2 цього Статуту, підприємство зобов`язане забезпечувати своєчасну та у повному обсязі виплату заробітної плати працівникам підприємства. Тому відокремлений підрозділ «Щахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» не може бути належним відповідачем у спірних правовідносинах. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір достатньої компенсації відшкодування моральної шкоди повинен скласти 10 000 грн., які слід стягнути з відповідача, так як вимоги про стягнення 99101,10 грн. моральної шкоди є завищені. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача стягнути 840,80 грн. судового збору в користь держави.

Outcome: partial