Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивач перебуває з відповідачем в шлюбі з 25.09.1999 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2004 році відповідач без жодних пояснень та причин залишив сім'ю та почав проживати окремо. З того часу сторони не підтримують стосунків, не зустрічаються, не спілкуються. Позивач самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Діти активно займаються спортом, часто приймають участь у спортивних змаганнях, які проходять по усій території України та не мають можливості приймати участі у змаганнях за межами України, як не мають можливості з метою оздоровлення виїхати за межі України у супроводі своєї матері. Оскільки такі перепони обмежують права дітей, позивач просить її позов задовольнити, надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей у її супроводі за межу України, а також надати дозвіл на отримання дитячих проїзних документів без згоди відповідача. Представник позивача, підтримавши позов, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового розгляду згідно вимог ст. 74 ЦПК України вважається повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Представник третьої особи - Служби у справах дітей направив на адресу суду письмові пояснення, підтримав позов і просив його задовольнити. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.1999 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (5-7). Відповідно до повідомлення начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, місце знаходження [PERSON], [INFO], проведеними розшуковими заходами не встановлено (а.с. 14). Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця доживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч.2, ч. 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З наданих суду доказів убачається, що у позивачки наявна можливість організації тимчасових виїздів дитини за межі України до країн Шенгенської угоди, Турції, Об'єднаних Арабських Еміратів, Південно - Африканської Республіки, Таїланду, Єгипту, Росії з метою відпочинку, оздоровлення, навчання та туризму. Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", - оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у газі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Доказів надання відповідачем нотаріально засвідченого клопотання на оформлення проїзного документу дітям та нотаріального дозволу на виїзд дітей за межі України суду не надано. Оскільки виїзд дитини за кордон буде здійснюватися у супроводі матері дітей з метою відпочинку, оздоровлення, навчання та туризму, що відповідатиме їх інтересам, суд, враховуючи думку Служби у справах дітей, приходить до висновку про задоволення позову, оскільки надання дозволу сприятиме реалізації прав дітей згідно Конвенції про права дитини. Враховуючи викладене та

Outcome: approved