Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. На підтвердження свої вимог позивач зазначив, що 17 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №420/013-ФО1, відповідно до п. 1.1 якого банк надає відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 19 800 дол. США 00 центів зі сплатою відповідачем 15% річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 16.01.2010 року, а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 4.2 договору кредиту у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4 цього договору, а також строків повернення кредиту, визначених у п.п. 1.1, 2.6.3., 4.4., 5.4. позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. В результаті порушення умов кредитного договору № 420/013-ФО1 від 17.01.2007 року станом на 12.10.2015р. за позичальником рахується заборгованість, яку позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому порядку. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи здійснити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявилася, проте була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, заяву про розгляд справи без її участі до суду не надала, причини неявки не повідомила. З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст. ст. 158 та 169, 224 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору кредиту № 420/013-ФО1 від 17 січня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] банк надає відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 19 800 дол. США 00 центів зі сплатою відповідачем 15% річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 16.01.2010 року, а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 4.2 договору кредиту у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків, визначених п. 2.4 цього договору, а також строків повернення кредиту, визначених у п.п. 1.1, 2.6.3., 4.4., 5.4. позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. Згідно з п. 3.1.1 кредитного договору кредитор зобовязаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договорами і виконання Позичальником п. 3.3.1 цього Договору, відкрити Позичальнику позичковий рахунок №22037420197482, сплатити з нього розрахункові документи Позичальника або видати готівку в межах Кредиту, в порядку, визначеному цим Договором та додатками до нього. Відповідач взяла на себе зобовязання повернути в повному обсязі Кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п. 1.1 цього Договору (п.3.3.8 Договору). Правом відповідача, відповідно до умов даного Кредитного договору є право дострокового повного або часткового погашення кредиту та нарахованих відсотків, попередивши письмово Кредитора про свої наміри не пізніше як за пять робочих днів з дати погашення (п.3.4.1 Договору). З матеріалів справи вбачається, що відповідач припинила виконувати договірні умови, тобто сплачувати позивачеві кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі. В результаті порушення умов кредитного договору № 420/013-ФО1 від 17.01.2007 року станом на 12.10.2015р. за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 12 237 дол. США 99 центів., що еквівалентно, станом на 12.10.2015 року згідно курсу НБУ 263 070грн. 42 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 4954 дол. США 62 цента, що еквівалентно 106 505 грн. 54 коп.; - заборгованості за відсотками 3 773 дол. США 93 цента, що еквівалентно 81 125 грн. 09 коп.; - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 353 дол. США 31 цент, що еквівалентно 50 587 грн.17 коп.; - пені за несвоєчасне повернення відсотків 1 156 дол. 14 центів США., що еквівалентно 24 852 грн. 61 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншихвимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин,які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Згідно з ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. З огляду на викладене, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.З ст. 549 ЦК України). Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг, а також відсотки. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи ( ч. 1 ст. 224 ЦПК України). Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 12 237 дол. США 99 центів, а також судовий збір у розмірі 3 946, 06 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved