Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати припиненою дію договору щодо задоволення вимог іпотекодержателя у вигляді іпотечного застереження в договорі іпотеки від 04.12.2007, укладеного між ТОВ "Український промисловий банк" та ним (п. 4.4 Договору іпотеки), право вимоги за яким, згідно договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30.06.2010, укладено між ТОВ "Український промисловий банк" та ТОВ "Дельта Банк", перейшло до ТОВ "Дельта Банк", а згодом, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 2285/К від 14.07.2020, укладеного між ПАТ "Дельта Банк", перейшло до ТОВ "Інвент". Обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 04.12.2007 між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким кредитодавець надав позичальнику кредит на 180 місяців до 03.12.2022 під 14,15% річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені договором. В забезпечення виконання умов даного договору 04.12.2007 між ТОВ "Український промисловий банк" та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку від 30.06.2010 ТОВ «Дельта Банк» набув право вимоги до [PERSON] за вказаними правочинами. Згодом, на підставі договору про відступлення права вимоги №2285/К від 14.07.2020 права кредитора було уступлено ТОВ «ФК «Інвент». Разом з тим, даний договір іпотеки є складним та містить у собі саме забезпечувальне зобов`язання іпотеки, а також окремий договір про задоволення вимог іпотокодержателя у вигляді іпотечного застереження (ст.ст.36, 37, 38 «Про іпотеку»). Позивач вважає вказаний договір про задоволення вимог іпотекодержателя припиненим, з огляду на наступне. Так, на думку позивача, кредитний договір припинив свою дію 30.10.2013 (дата надіслання на адресу Боржника вимоги про дострокове поверенення коштів за кредитом), а відтак, у відповідності до положень п.7 ч.11 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" в редакції, чинній до 15.11.2016, яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Зазначив, зокрема, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, водночас, позивачем своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором виконано не було. Таким чином, зважаючи на існування непогашеної заборгованості позивача за кредитим договором, незалежно від наявності судових актів про стягнення заборгованості, зобов`язання за кредитним договором є чинними, а відтак, відповідно до ст.ст. 3,17 Закону України "Про іпотеку", ст.ст.509, 526, 599 ЦК України, п.1.1, п.6.2 та п.6.3 іпотечного договору, відсутні будь-які правові підстави для припинення іпотечного застереження в договорі іпотеки. Водночас, безпідставним є твердження позивача про необхідність застосуавння до спірних правовідносин п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, чинній на час виникнення спріних правовідносин, як підстави для припинення іпотечного застереження в іпотечному договорі, оскільки в ст.17 Закону України "Про іпотеку" відсутня така правова підстава для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за основним зобов`язанням. Крім того, вказує, що дії позивача, який через 13 років з моменту укладення іпотечного договору, внаслідок невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, подає позов про визнання припиненим пункту іпотечного договору, що містить іпотечне застереження, суперечить попередній поведінці позивача, що грубо порушує принцип добросовісності, задекларований в п.6 ст.3 ЦК України. Одночасно у відзиві заявлено клопотання про застосування строку позовної давності з тих підстав, що договір іпотеки було укладено з позивачем 04.12.2007, а позов подано до суду лише в серпні 2020, тобто через 13 років після укладення останнього. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 25.08.2020 позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.09.2020 задоволено заяву ТОВ "Фінансова компанія "Інвент" та продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін. Сторони та/або їх представники в судове засідання, призначене на 09.02.2021 об 11 год 00 хв не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. При винесенні рішення просив врахувати, що звертаючись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором 30.10.2013 банк змінив строк дії кредитного договору; за п.7 ч.11 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув; зверненя стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження є позасудовим спосоом зврнення стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому й дія договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким є іпотечне застереження, є припиненою з 30.10.2013. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до кредитного договору №355/ФКВ-07 від 04.12.2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" та [PERSON] останній отримав кредит на загальну суму 20 000 доларів США, під 14,15% річних за весь строк фактичного користування кредитом, з умовою повернення коштів до 03.12.2022 ( а.с. 8-10). В забезпечення виконання кредитного договору, 04.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" та [PERSON] укладено іпотечний договір №355/Zфквіп-07, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , що складається з 3-х кімнат та службових приміень, загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. (а.с.11-12). Так, відповідно до п.4.1 договору іпотеки Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати Предмет іпотеки у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання Основного зобов`язання за Кредитним договором воно не буде виконано належним чином. а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строки; якщо у 3-денний строк після загибелі, пошкодження чи втрати Предмета іпотеки Іпотекодавець не здійснить його заміну у відповідності до п.3.1.8 цього Договору; порушення Іпотекодавцем обов`язків за цим та/або Кредитним договором та невиконання вимог Іпотекодержателя про дострокове виконання Основного зобов`язання; якщо інша, ніж Іпотекодержатель, особа набула право стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п.4.4 договору іпотеки у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього Договору, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття Ілотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов`язання. Цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки; шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Іпотекодержатель зобов`язаний за ЗО днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на Предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки Предмета іпотеки. Договір куп віл-продажу Предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на Предмет іпотеки. Слід зазначити, що за договором про передачу Активів та Кредитних зобов`язань права Кредитора перейшли до ПАТ «Дельта Банк», яке, в свою чергу, відповідно до договору про відступлення права вимоги №2285/К від 14.07.2020 переуступило їх ТОВ «ФК «Інвент». Судом встановлено, що 30.10.2013 ПАТ "Дельта Банк" було надіслано [PERSON] досудову вимогу №31.4-08/9823/13 про сплату простроченої (поточної) заборгованості, яка станом на 25.09.2013 становить 19320, 49 доларів США (а.с.13). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.05.2016 позов ПАТ "Дкльта Банк" до [PERSON] , [PERSON] про стягягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" 154428,68 грн заборгованості за кредитним договором, в тому числі 126871,85грн борг за кредитом, 27556,83 грн борг по відсоткам станом на 25.09.2013. Вказане рішення суду не виконано. В аспекті заявлених позовних вимог, з огляду на фактичні обставини справи, Суд вказує на таке. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та другастатті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608та 609ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 зроблено висновок, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Підставами припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» є: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Частиною другоюстатті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом. Суд, встановивши обставини справи, зокрема наявність невиконаного зобов`язання за кредитним договором, приходить до висновку про відсутність підстав для припинення дії договору про задоволеня вимог іпотекодержателя, у вигляді іпотечного застереження в договорі іпотеки від 04.12.2007. Що ж до посилань позивача на необхідність застосуавння до спірних правовідносин положення пункту 7 абзацу другого частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції до 15.11.2016, згідно з яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, то такі є безпідставними, оскільки в Законі України «Про іпотеку» відсутня така підстава для припинення іпотеки як сплив позовної давності за основним зобов`язанням. Оскільки суд відмовляє у позові за безпідставності позовних вимог, відповідно, не наводиться аналіз доводам заяви відповідача щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, що відповідає роз`ясненням, викладеним у в п.11 постанови від 18.12.2009 N 14 Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі». Підстави для розподілу судових витрат відсутні, зважаючи, що у позові відмовлено.

Outcome: dismissed