Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: [PERSON], про звільнення майна з-під арешту, до відкриття провадження у справі уточнив позовні вимоги - позивач заявив вимоги у справі до [PERSON] як відповідача, а відділ державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві зазначив як третю особу та просив звільнити з під арешту майно. Зазначені вимоги мотивує тим, що 15.06.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.35/319/07-НВС, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 212 000,00 дол. США з розрахунку 12,83% річних за користування кредитом на строк з 15.06.2007 року по 15.06.2023 року. 26.06.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Кредитпромбанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АТ "Кредитпромбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від АТ "Кредитпромбанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов"язань за вказаним кредитним договором між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником якого є ПАТ "Кредитпромбанк", та [PERSON] 15.06.2007 року був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 94,3 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 05.06.2007 року за реєстровим номером № 2180. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банк вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. 16.04.2010 року Печерським районним судом м. Києва прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 1 985 672,71 грн. та видано виконавчий лист № 2-1383/10, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. 05.09.2014 року установі банку стало відомо, що органами Державної виконавчої служби накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], в тому числі і на іпотечне майно ПАТ «Дельта Банк». Вказують на те, що оскільки на майно, яке перебуває у іпотеці ПАТ «Дельта Банк» накладено арешт, у іпотекодавця - заставодержателя виникло право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, що передбачено ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Накладення арешту на все нерухоме майно [PERSON], в тому числі і на іпотечне майно «Дельта Банк», здійснювалось 24.01.2011 року. Заборона на іпотечне майно іпотекодержателем здійснено 15.06.2007 року, тобто арешт відділом державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві накладено після накладення заборони відчуження іпотечного майна, чим порушено права позивача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов, що був до нього пред'явлений позивачем не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи: відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Черуха О.М. позовні вимоги не визнав. Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не доведений та не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.06.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.35/319/07-НВС, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 212 000,00 дол. США з розрахунку 12,83 % річних за користування кредитом на строк з 15.06.2007 року по 15.06.2023 року (а.с.5-10). З метою забезпечення виконання грошових зобов"язань за вказаним кредитним договором 15.06.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір № 33/316/1319/07-НВС, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку банку предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.11-15). Згідно до Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 05.09.2014 року, обтяження вищезазначеної квартири іпотекою було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек 15.06.2007 року о 18 год. 18 хв. за № 5146814 (а.с.17-19). 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Статті 512, 513, 514 ЦК України визначають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що по кредитному договору № 49.35/319/07-НВС від 15.06.2007 року та договору іпотеки № 33-316/1319/07-НВС від 15.06.2007 року, укладених між між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та [PERSON] дійсно відбулася заміна кредитора з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк», яке стало новим кредитором по зазначених зобов'язаннях. 29.09.2010 року Печерським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2-1383/10 у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вказаного листа з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 985 672,71 грн. та судовий збір 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.22). 24.01.2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві Славіним В.С. на підставі вищезазначеного виконавчого листа та заяви стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 40). 28.02.2014 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві Черухи О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1383 виданого 29.09.2010 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк» боргу у сумі 1 987 492,71 грн. замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження № 23987152, а саме ПАТ «Кредитромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» (а.с.20). Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Черухи О.М. ВП № 42945471 від 27.06.2014 року вбачається, що за боржником [PERSON] зареєстрована квартира [ADDRESS], яка згідно іпотечного договору № 33/316/1319/07-НВС від 15.06.2007 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] перебуває в іпотеці ПАТ «Кредитпромбанк». Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VІІ від 03 червня 2014 року - звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці не виявляється можливим (а.с.21). Відповідно до довідки Форма №3 виданої 19.02.2015 року ЖЕК № 310 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані п'ять осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як вже зазначалося вище, позивач звертаючись з даним позовом до суду обґрунтовує його зокрема тим, що ПАТ «Дельта Банк» стало відомо, що органами державної виконавчої служби під час здійснення виконавчого провадження, боржником по якому є [PERSON], а стягувачем ПАТ «Дельта Банк» було винесено постанову, якою накладено арешт на майно, що є предметом іпотеки. Згідно наданої суду Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 05.09.2014 року на підставі постанови, 23987152 від 24.01.2011 року відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». У відповідності до статті 7 вищевказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого застовою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі не є власником арештованого майна, вимоги про визнання за ним права власності на нього не заявляє, із позовної заяви не вбачаєтьбся обгрунтування порушення прав позивача накладенням арешту на майно, яке йому не належить, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Крім того, з копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 23987152 від 24.01.2011 року вбачається, що арешт було накладено на виконання рішення про стягнення боргу на користь ВАТ «Кредитпромбанк», зазначений виконавчий документ повернуто стягувачеву. Зазначені обставини свідчать про те, що накладення арешту жодним чином не порушувало і не порушує права банку на задоволення своїх вимог в рахунок заставленого майна. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог позивача, а тому відмову в їх задоволенні у повному обсязі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України - судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed