Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

03.08.2016 року головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив госпіталізувати недієздатного [PERSON], який народився 06.04.1971 року, до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр підтримали вимоги заяви в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначили, що недієздатний [PERSON], який народився 06.04.1971 року, був госпіталізований в Херсонську обласну психіатричну лікарню 18.01.2015 року. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку недієздатного [PERSON]О, оскільки останній висловлює періодично маячні ідеї, відношення, величі, вважає, що опікун заборгувала йому декілька мільйонів доларів, вороже ставиться до опікуна, не розуміє того, що є у нього психічне захворювання, не вважає за потрібне прийом ліків. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.05.2007 року [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 13.07.2007 року №448 опікуном призначено матір недієздатного [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 13.11.2009 року №893 звільнено [PERSON] від обов'язків опікуна над недієздатним сином та призначено [PERSON] опікуном над її недієздатним братом. З 1996 року страждає хронічним психічним захворюванням в формі параноїдної шизофренії з з безперервно-прогредієнтним перебігом захворювання, нестійка ремісія "D" з вираженим змішаним типом дефекту. Нерозуміє що хворий, ліки приймає погано, проявляв агресію до матері, яка померла, бив її, були бійки в відділенні лікарні, опікун недієздатного - рідна сестра проживає у м. Запоріжжі. Опікун [PERSON] - [PERSON] не з'явилась, в матеріалах справи наявна її заява, в якій остання просить проводити судове засідання за її відсутності, оскільки остання знаходиться у м. Запоріжжі на роботі. Недієздатний пояснив, що він на обліку по флюрографічним показникам, оскільки охороняв спецоб'єкт (який саме не бажає казати) та був опромінений рентгеном, за спеціальністю він повар 4 розряду та холодильщик, може знаходитись в інтернаті, в лікарні йому робити нічого, він і так надав допомогу лікарні. Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення. Суд, заслухав пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, недієздатного, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року розяснено, що у необхідних випадках суд зазначає про урахування: рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення Конституції та законів України, які підлягають застосуванню в даній справі та при вирішенні питання про відповідність Основному Закону України нормативно-правових актів, перелічених у пункті 1 частини першої статті 150 Конституції України, якими сторони доводять свої вимоги чи заперечення; постанов Пленуму Верховного Суду України, прийнятих відповідно до статті 125 Конституції України і статті 55 Закону України від 7 лютого 2002 року N 3018-III «Про судоустрій України», з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі. У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до положення\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2.\~ст. 28 Конституції України\~жодна людина\~без її вільної згоди не може бути\~піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.05.2007 року [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 13.07.2007 року №448 опікуном призначено матір недієздатного [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 13.11.2009 року №893 звільнено [PERSON] від обов'язків опікуна над недієздатним сином та призначено [PERSON] опікуном над її недієздатним братом (а.с.5-6). Опікун недієздатного [PERSON] звернулась до головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» із заявою щодо госпіталізації в примусовому порядку її підопічного брата, в звязку з погіршенням психічного стану. Вказала, що він є інвалідок другої групи безстроково, оскільки опікун проживає в іншому місті не має змоги належним чином забезпечити його належним доглядом та наглядом (а.с.8). Недієздатний написав також заяву про те, що він не заперечує проти проходження курсу лікування у звязку з погіршенням самопочуття (арк. справи 7). Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням в формі параноїдної шизофренії з безперервно-прогредієнтним перебігом захворювання, нестійка ремісія "D" з вираженим змішаним типом дефекту, внаслідок чого він потребує госпіталізації на лікування до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» в примусовому порядку (а.с. 2). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] визнаний у встановленому порядку недієздатним та згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 02.08.2016 року страждає хронічним психічним захворюванням в формі параноїдної шизофренії з безперервно-прогредієнтним перебігом захворювання, нестійка ремісія "D" з вираженим змішаним типом дефекту, а відтак, суд вважає, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. На підставі ст.ст. 13,14,16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved