Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого він прийняв спадщину, а батько в свою чергу був єдиним спадкоємцем після смерті свого батька (діда позивача) - [PERSON], який помер, але на день смерті мав право на отримання земельної частки паю згідно Земельного кодексу України 1990 року, указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідних норм ЦК УРСР, оскільки близько 40 років пропрацював у колгоспі, проте сертифікату про право на земельну частку (пай) за життя не отримав, оскільки процес розпаювання з різних причин було розтягнуто, але в списках до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Расвєт» Солонянського району Дніпропетровської області прізвище [PERSON] значиться під №500. Вважає, що він є спадкоємцем за законом всього майна померлого батька [PERSON], в тому числі і права батька на отримання земельної частки (паю) КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області розміром 6,98 в умовних кадастрових гектарів, на яку мав право на день своєї смерті його померлий дід - [PERSON], оскільки останній за час свого життя не отримав сертифікат, який це право посвідчує в зв'язку зі смертю, а батько, оформляючи свої права на спадкове майно після смерті [PERSON], також в зв'язку зі своєю правовою необізнаністю не встиг оформити зазначений сертифікат, здійснити державну реєстрацію права на земельну ділянку та виготовити державний акт на право приватної власності на зазначену земельну частку (пай), при цьому зазначає, що [PERSON] за життя звертався до районної державної адміністрації для реалізації свого права на отримання земельної частки (паю) і був внесений у відповідні списки, а його син - [PERSON] неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування та до державних органів з метою переоформити на себе право на земельну частку (пай), що належало його батькові, у зв'язку з тим, що в свідоцтві про право на спадщину до складу спадкового майна не було включено право на земельну частку (пай), що належало померлому [PERSON] Як на підставу набуття членами КСП права на земельну частку (пай) та своїх позовних вимог посилається на ст.ст.1216,1217,1218,1223,1225 ЦК України, постанову Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в частині спадкування права на земельну частку (пай), а також на положення Земельного кодексу України 1990 року, указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та постанову Пленуму ВСУ № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при цьому зазначає, що 21 серпня 2013 року звертався з заявою до відповідача - відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області з метою з'ясування, чи видався сертифікат на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON] та з проханням видати йому (як спадкоємцю) такий сертифікат, проте йому було повідомлено, що такий сертифікат померлим не отримувався та державний акт на його ім'я не виготовлявся. 04 грудня 2013 року звернувся до відповідача з проханням переоформити (перереєструвати) на нього право на земельну частку (пай) і видати йому відповідний сертифікат, проте на свою заяву отримав відмову, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду та просити визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області, розміром 6,98 в умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні 22 квітня 2014 року позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому від уточнення позовних вимог, про що ним та його представником було заявлено клопотання в судовому засіданні 21 березня 2014 року та у зв'язку з задоволенням якого об'являлась перерва в судовому засіданні до 22 квітня 2014 року, відмовився. Пояснив, що оскільки його дід та батько як спадкоємець майна померлого [PERSON] не отримали права на земельну частку (пай) в землях КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області розміром 6,98 в умовних кадастрових гектарів, то він як спадкоємець їхнього майна має право на отримання цієї земельної частки (паю), а оскільки в оформлені цього права відмовив саме відділ Держкомзему у Солонянському районі, то саме ця особа і є відповідачем у справі. Представник позивача, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.181), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а позивачем в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження розгляду справи за відсутності його представника, в зв'язку з чим суд ухвалив продовжувати розгляд справи за відсутності представника позивача, оскільки це право учасника процесу мати представника, але не обов'язок. Представник відповідача відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області, який є правонаступником відділу Дежкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області (а.с.26-33) та який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.182), в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без їхнього представника (а.с.196). Згідно наданих письмових заперечень позов в частині визнання відділу Держземагенства відповідачем по справі не визнав, оскільки вважає, що відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифікату, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельною частки (паю) в натурі, а відповідно до ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розгляд заяв власників земельних часток (паїв) відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій, а відповідно до постанови КМУ від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», яка набрала чинності з 01 січня 2013 року, таких повноважень відділ Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області не має (а.с.23-25). Представник третьої особи - Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.21,55). Представник третьої особи - Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.195). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що виконкомом Василівської сільської ради народних депутатів Солонянського району Дніпропетровської області було зроблено актовий запис № 33(а.с.34), в зв'язку з чим відкрилась спадщина на належне йому майно. За заявою [PERSON], який є сином померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до положень ст.529 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на період виникнення спірних правовідносин, нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу №279 (а.с.197-204) та видано 02 жовтня 1996 року за реєстровим №2685 свідоцтво про право на спадщину, яка складалася на день її відкриття з житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] площею 12,4 кв.м., дерев'яного сараю та шлакоблочного сараю (а.с.204), при цьому в заяві спадкоємця про наявність іншого належного померлому спадкодавцю майна не зазначено, в тому числі і щодо права померлого на земельну частку (пай) як члена КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.198). Відповідно до наданої позивачем архівної копії книги обліку трудового стажу та нарахованої зарплати колгоспників за період з 1952 року по 1997 рік по колгоспу «Рассвет» (колгосп ім.Шевченка, КСП «Рассвет», ТОВ «Світанок», ФГ «Урожай») [PERSON] працював в господарстві в період з 1952 року по 1974 рік включно, в тому числі останні три роки будучи пенсіонером (а.с.191-192). Будь - яких інших доказів, в тому числі про членство [PERSON] в КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області позивачем не надано, а судом не встановлено. З виданої відділом Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області довідки від 22 лютого 2011 року за № 1101 (а.с.36) [PERSON] в списках до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області (ДП-Сл №000013, реєстраційний № 13 від 28 лютого 1995 року) значиться під № 500, а розмір земельної частки (паю) КСП «Рассвєт» становить 6,98 в умовних кадастрових гектара. Згідно архівної довідки Солонянської РДА від 26 березня 2014 року в 1989 році з колгоспу «Прогрес» виділився колгосп «Рассвет», що також вбачається з протоколу загальних зборів №2 уповноважених членів колгоспу від 04 квітня 1989 року, за який в подальшому в 1995 року перереєстровано в КСП "Рассвет", рішенням господарського суду від 30 листопада 1999 року ліквідовано юридичну особу КСП "Рассвет", а розпорядженням голови райдержадміністрації №478-р від 14 грудня 1999 року скасовано державну реєстрацію КСП "Рассвет". Оригінали документів, в тому числі і статут КСП «Рассвет» вилучені органами прокуратури (а.с.184-189). Таким чином, в судовому засіданні позивач не довів членство померлого [PERSON] в КСП «Рассвет» або в колгоспах, які згодом були реорганізовані або стали його правонаступниками, також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які записи, в тому числі щодо членства [PERSON] в КСП «Рассвет», як не надано позивачем і протоколів загальних зборів членів КСП про прийом останнього в члени даного колективного сільськогосподарського підприємства. Згідно ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. В процесі розгляду справи судом роз'яснювалися позивачу та його представнику, що у разі виникнення складнощів з наданням доказів, суд сприяє поданню доказів, їх забезпеченню, проте будь-яких клопотання від позивача та його представника щодо витребування доказів про членство померлого [PERSON] в КСП «Рассвет» не заявлялися. На підставі зазначеного, суд вважає, що урахуванням положень ст. 60 ЦПК України позивачем не доведено в судовому засіданні доказів щодо членства померлого [PERSON] в КСП «Рассвєт» Солонянського району, як не надано і статут КСП "Рассвет", положеннями якого визначались би умови набуття членства [PERSON] в зазначеному КСП, в зв'язку з чим суд виходить з загальних положень про набуття членства в колективному сільськогосподарському підприємстві відповідно до положень Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Таким чином, в судовому засіданні дослідженими доказами не встановлено, що [PERSON] був членом КСП "Рассвет" та як член підприємства мав право на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що довідка відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області від 22 лютого 2011 року за № 1161 (а.с.36), згідно якої [PERSON] в списках до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Рассвєт» Солонянскього району Дніпропетровської області (ДП-Сл №000013, реєстраційний № 13 від 28 лютого 1995 року) значиться під № 500, сама по собі не свідчать про безспірне право померлого [PERSON] на земельну частку (пай) в землях КСП «Рассвет», оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження його членства в даному КСП на день передачі земель в колективну власність, а відповідно і його права на отриманні земельної частки (паю). Крім того, доказами членства [PERSON] КПС «Рассвет» на може бути і копія книги обліку трудового стажу та нарахованої зарплати колгоспників (а.с.191-193), оскільки з тексту завірених витягів з книги не вбачається наявність членства [PERSON] в КСП «Рассвєт» на день передачі земель у колективну власність даного господарства. Згідно п.п. 2, 3 Указу Президента від 10 листопада 1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" - кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Сам [PERSON] за життя не отримав сертифікату на право на земельну частку (пай) та не звертався до відповідних уповноважених органів щодо підтвердження свого права на отримання такого сертифіката, що підтверджується довідкою відділу Держземагентства у Солонянському районі Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року (а.с.7), з якої вбачається, що сертифікат на його ім'я не виготовлявся та не видавався. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР, при цьому слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд, з урахуванням підстав заявленого позову та досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку, що оскільки не набув права на земельну частку (пай) в землях КСП «Рассвєт» Солонянського району [PERSON], то дане право не перейшло в порядку спадкування і до його сина [PERSON], який помер [INFO], про що відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції було здійснено актовий запис № 185 від 09 січня 2009 року (а.с.35), в зв'язку з чим відкрилась спадщина на майно померлого спадкодавця. Відповідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і право власності на земельну ділянку, яке є майновим правом, яке не припиняється внаслідок смерті і входить до складу спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, який є сином померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до вимог ст.1261 ЦК України 2003 року, разом з іншими спадкоємцями прийняв спадщину померлого батька (а.с.164), про що свідчить відкрита нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріально контори м. Дніпропетровська спадкова справа №473/2009 (а.с.52-172), за якою позивачеві [PERSON] та інший спадкоємець [PERSON] 13 грудня 2013 року уклали договір про поділ спадкового майна (а.с.158) та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2013 року (а.с.160-163), але до складу спадщини не включалась земельна частка (пай) [PERSON], щодо якої подано позивачем даний позов, і про своє право на неї позивач згідно поданих до нотаріальної контори заяв не заявляв. Згідно спадкової справи спадкоємцями було успадковано належний померлому [PERSON] житловий будинок, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, грошові внески, про що ними і укладався договір про поділ спадкового майна. В послідуючому позивач до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав на земельну частку (пай) не звертався, а нотаріусом йому не було відмовлено в оформлені такого права. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем у справі не доведений факт членства померлого [PERSON] в КПС «Рассвєт» Солонянського району Дніпропетровської області, на надано доказів щодо його права на отримання земельної частки (паю) чи отримання ним за життя сертифікату на право на земельну частку (пай), а також не надано доказів включення до складу спадщини права [PERSON] на спірну земельну частку (пай) та успадкування [PERSON] такого права, а тому правові підстави визнання за спадкоємцем - позивачем у справі права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відсутні, а отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а оскільки надані позивачем докази не підтверджують зазначені в позовній заяві обставини позову, то і визначені законом підстави для його задоволення відсутні. Крім цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги носять формальний характер, є неконкретизованими, в тому числі в частині зазначення кола осіб, які приймають участь у розгляді справи, в зв'язку з чим позивачеві роз'яснялось право на уточнення позовних вимог, який таким правом не скористався, тому суд приймає рішення у справі в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі досліджених доказів. Також суд враховує, що відповідно до ст.71 Цивільного кодексу України (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст.76 вищевказаного Кодексу, перебіг строку позовної давності виникає з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Статтею 257 Цивільного кодексу України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, також передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 24 січня 2014 року, з моменту виникнення спірних правовідносин до дня звернення позивачів з позовом до суду минуло більше 17 років і за цей період ні [PERSON], ні [PERSON], ні позивачем [PERSON] до 2011 року (а.с.36) не вчинялось будь-яких дій щодо захисту своїх прав, тому суд вважає, що пропущено визначений ст.71 ЦК УРСР 1963 року строк позовної давності в частині захисту права як померлого [PERSON] на земельну частку (пай) в землях КСП «Рассвєт», так і його спадкоємця [PERSON], а пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі несе позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved