Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровська місцева прокуратура, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Монашівська сільська рада про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, в якому просить : відібрати у [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав малолітню дитину [PERSON] , [INFO] ; передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] органу опіки та піклування Білгород-Дністровській районної державної адміністрації; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачка 21.02.2019 року звернулась до центру соціальних служб, з проханням влаштувати малолітнього сина до центру соціально-психологічної реабілітації у зв`язку з неможливістю піклуватися про дитину через брак вільного часу, так як не хоче втрачати роботу, а матеріальне становище родини скрутне. Після звернення відповідачки, центром соціальних служб, в період з 21.02.2019 р. по 28.02.2019 року було проведено оцінку потреб родини [PERSON] і встановлено наступне. За спостереженнями фахівців з соціальної роботи малолітня дитина [PERSON] , 2013 року народження дуже активний, непосидючий, на зауваження матері не реагує. Зовні спостерігаються розлади поведінки емоційна нестабільність, тривожність. За інформацією суб`єктів соціальної роботи хлопчик має затримку у розвитку, матір не приділяє належної уваги дитині, яка навіть не відвідує навчальних закладів, постійно мігрує з матір`ю по території України, під час перебування матері на роботі, дитина залишається сама без догляду дорослих. Зайнятість матері перешкоджає задоволенню потреб дитини, мати не приділяє належної уваги її розвитку та навчанню. Умови проживання родини незадовільні, умови для виховання та розвитку малолітньої дитини не створені, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 11.03.2019 року. Питання щодо подальшої долі малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні виконавчого комітету Монашівської сільської ради, на якому через підтвердження інформації про загрозу життю та здоров`ю дитини було прийнято рішення від 11.03.2019 р. № 11/209 про негайне відібрання дитини, [PERSON] від матері без позбавлення батьківських прав. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків щодо виховання дитини, свідомого нехтування ними, це підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків, що становить безпосередню загрозу майбутньому життю, здоров`ю та розвитку дитини та є підставою для звернення до суду із відповідною заявою про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, що у відповідності до ч. 2 ст. 191 ЦПК України є підставою для вирішення спору судом за наявними матеріалами справи. Заяви та клопотання до суду не надходили. Ухвалою Білгород-Дністроського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2019 року провадження по справі було відкрито, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідчем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , [INFO] (паспорт серія [NUMBER] виданий Кіровським РВ у м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області, 15.11.2013 року), яка зареєстрована за адресою в [ADDRESS] , переїхала на постійне проживання до с. Монаші, Білгород-Дністровського району, Одеської області, разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 20.12.2013 року, а/з № 2334 від 20.12.2013 року, місце реєстрації: центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції), де відповідно до довідки Монашівської сільської ради від 25.02.2019 року № 02-19/77, проживають за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). За інформацією Білгород-Дністровського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - центр соціальних служб) від 21.02.2019 року № 132/01-12, відповідачка 21.02.2019 року звернулась до центру соціальних служб, з проханням влаштувати малолітнього сина до центру соціально-психологічної реабілітації у зв`язку з неможливістю піклуватися про дитину через брак вільного часу, так як не хоче втрачати роботу, а матеріальне становище родини скрутне. Після звернення відповідачки, центром соціальних служб, в період з 21.02.2019 р. по 28.02.2019 року було проведено оцінку потреб родини [PERSON] і встановлено наступне. За спостереженнями фахівців з соціальної роботи малолітня дитина [PERSON] , 2013 року народження дуже активний, непосидючий, на зауваження матері не реагує. Зовні спостерігаються розлади поведінки емоційна нестабільність, тривожність. За інформацією суб`єктів соціальної роботи хлопчик має затримку у розвитку, матір не приділяє належної уваги дитині, яка навіть не відвідує навчальних закладів, постійно мігрує з матір`ю по території України, під час перебування матері на роботі, дитина залишається сама без догляду дорослих. Зайнятість матері перешкоджає задоволенню потреб дитини, мати не приділяє належної уваги її розвитку та навчанню (а.с. 18-22). Враховуючи встановлені обставини було здійснено виїзд комісії у складі представників центру соціальних служб, виконавчого комітету Монашівської сільської ради та представника закладу охорони здоров`я, з метою перевірки умов проживання родини [PERSON] та встановлено, що умови проживання родини незадовільні, умови для виховання та розвитку малолітньої дитини не створені, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 11.03.2019 року (а.с.26). Так відповідно до ст. 170 Сімейного кодексу України та на виконання п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866, питання щодо подальшої долі малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] року було розглянуто на засіданні виконавчого комітету Монашівської сільської ради, на якому через підтвердження інформації про загрозу життю та здоров`ю дитини було прийнято рішення від 11.03.2019 р. № 11/209 про негайне відібрання дитини, [PERSON] . [INFO] , від матері без позбавлення батьківських прав (а.с.13). Виконавчим комітетом Монашівської сільської ради направлено клопотання до служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 11.03.2019 р. № 79 про влаштування малолітнього [PERSON] , 2013 року народження до Білгород-Дністровського Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації (а.с.14). Відповідно до направлення служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 13.03.2019 р. № 01-01/218, малолітнього [PERSON] , 2013 року народження 13.03.2019 року направлено для влаштування до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах ( наказ служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 13.03.2019 р. №7) (а.с. 26). Представниками служби у справах дітей для встановлення всіх обставин справи було проведено бесіду з матір`ю дитини [PERSON] , яка побідомила що постійно мігрує з дитиною територією країни власного житла не має, постійної роботи також. Після переїзду до Білгород-Дністровського району працює на TOB «ВАНЕСА» на посаді сортувальника матеріалів та виробів з деревини, що підтверджується довідкою ТОВ «ВАНЕСА» від 21.02.2019 року. На роботі перебуває з ранку до вечора, дитина весь час перебуває без догляду дорослих (а.с.27). Згідно довідки-характеристики Монашівської сільської ради від 25.02.2019 року № 02-19/78 [PERSON] , 1976 р.н. на території Монашівської сільської ради проживає дуже малий термін. Власного будинку не має. Соціально неадаптована. Син [PERSON] , 2013 р.н. не влаштований до дитячого садку. Під час роботи метері перебуває у сусідів. Заяв та скарг в сільську раду від громадян села не [PERSON] за час проживання не надходило (а.с. 12). Малолітній [PERSON] відповідно до інформації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей на теперішній час перебуває у центрі, за час перебування у закладі мати дитину не відвідувала, (лист Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 21.03.2019 р.№ 06-04/116) (а.с.31). Відповідно до листа головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кропивницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 06.03.2019 р. № 904-14.11-01-09 відомості про батька [PERSON] внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Згідно з ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків щодо виховання дитини, свідомого нехтування ними, це підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків, що становить безпосередню загрозу майбутньому життю, здоров`ю та розвитку дитини. Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 встановлено що, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Цією ж постановою визначено, що про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав. Служба у справах дітей за участю інших структурних підрозділів районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради, у тому числі об`єднаної територіальної громади здійснює підготовку документів для звернення органу опіки та піклування до суду про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Так службою у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрацїї на виконання Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р., направлено лист від 18.03.2019 року № 01-01/240 до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, з повідомленням про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини та здійснено підготовку необхідних документів для звернення до суду, з огляду на те що поведінка відповідачки з негативного боку характеризує її як матір та вказує на її негативне ставлення до своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, така міра виховного характеру як відібрання дітей у відповідачки без позбавлення її батьківських прав буде сприяти більш ретельному і відповідальному батьківському ставленню відповідача до виховання та утримання дитини. Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст.170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач повністю погодилася із позовними вимогами органу опіки та піклування, не заперечувала проти відібрання у неї дитини. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача дитини, у зв`язку з ухиленням матері від виконання обов`язків по її належному вихованню, догляду та не створенню належних побутових умов, що наразі, буде відповідати її інтересам. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини та подальшого забезпечення належних умов виховання та всебічного розвитку, суд вважає доцільним позов задовольнити. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частки від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивачем було обрано спосіб виконання обов`язку по сплаті аліментів саме у частці від доходу відповідача, що є правом позивача та відповідає вимогам закону. Суд вважає визначений позивачем розмір аліментів - 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) на дитину щомісяця є справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме інтересам дитини. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, встановлений судом розмір аліментів підлягає стягненню саме із дня звернення позивача до суду із заявою про стягнення аліментів, а саме з 22.03.2019 року.

Outcome: approved