Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] в особі опікуна та законного представника [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування (далі - позовна заява або позов). Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок [ADDRESS]. Позивач в порядку спадкування за законом успадкувала та оформила на своє ім'я земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS]. Крім того, позивач фактично прийняла спадщину, бо проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказала, що як дитина померлої є спадкоємцем першої черги на спадкування за законом. Інших спадкоємців першої черги права на спадкування, які б претендували на спадщину, та утриманців немає, що підтверджується постановою державного нотаріуса Черняхівської ДНК Пилипчука В. І. від 11.11.2015. Вказала, що за життя померла [PERSON] втратила документ, що посвідчував право власності на житловий будинок, але ним вона володіла на життя. Тому позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] В судове засідання 22.02.2016 представник позивача [PERSON] (діє як законний представник - опікун позивача на підставі рішення Черняхівського районного суду Житомирської області 30.03.2015) не з'явилася, подала до суду заяву від 14.12.2015 (а.с. 32), в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 24.11.2015 (а.с. 31), в якій просив позов розглянути у відсутності його представника, повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] померла [INFO] в с. Високе Черняхівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.03.2015 (а.с. 5). В матеріалах справи відсутні докази складення [PERSON] за життя заповіту. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні докази зміни черговості одержання права на спадкування у порядку, визначеному положеннями ст. 1259 ЦК України. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється у порядку черговості, визначеної положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про народження позивача її матір'ю зазначена померла [PERSON] (а.с. 6). З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач входить до спадкоємців [PERSON] за законом першої черги. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] за життя була усиновлювачем, а тому суд приходить до висновку про відсутність усиновлених [PERSON] осіб та не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ст. 1260 ЦК України. Крім того, на час відкриття спадщини усі спадкоємці [PERSON] за законом першої черги були живими, а тому відсутні підстави для залучення до спадкування спадкоємців за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.06.2006 позивача [PERSON] визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено опікуном її матір - [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з довідкою від 10.08.2015, виданою виконкомом Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с. 20), до дня смерті [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] та її донька [PERSON], а протягом шести місяців після смерті [PERSON] та на даний час за вказаною адресою проживає [PERSON] В матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини після [PERSON] протягом строку для прийняття спадщини іншими спадкоємцями. Навпаки, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 11.11.2015 державним нотаріусом Черняхівської ДНК Пилипчуком В. І. (а.с. 4), заяви від інших спадкоємців про прийняття спадщини не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах справи відсутні письмова згода спадкоємців [PERSON], які прийняли спадщину, на подання заяви про прийняття спадщини після спливу строку на прийняття спадщини. А тому суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], яка прийняла спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, яка прийняла спадщину, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на усю спадщину [PERSON] без врахування положень ч. ч. 2, 3 ст. 1267 ЦК України про зміну розміру часток у спадщині. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено позивачем у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (далі - будинок). Станом на момент розгляду справи право власності на будинок за [PERSON] або за будь-якими іншими особами не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 21.10.2015 (а.с. 9) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 42). Відповідно до довідок, виданих виконкомом Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 12.11.2015 (а.с. 22), будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], не є самочинним, а документи на вказаний будинок не збереглися та відновити їх неможливо (а.с. 24). Також, відповідно до довідки, виданої виконкомом Високівської сільської ради від 17.09.2015 (а.с. 21), згідно запису погосподарської книги № 11, особовий рахунок [NUMBER] за 1960-2015 рр. власником житлового будинку по [ADDRESS] значилася [PERSON] Крім того, згідно з довідкою, виданою виконкомом Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 12.11.2015 (а.с. 23), рішення сільської ради про виділення земельної ділянки під забудову житлового будинку за вищевказаною адресою відсутнє. Однак в матеріалах справи наявне свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.11.2015 державним нотаріусом Черняхівської ДНК Пилипчуком В. І. (а.с. 7), відповідно до якого позивач [PERSON] прийняла та оформила право власності на спадщину за законом після померлої [PERSON], яка складається з земельних ділянок загальною площею 0,5382 га, одна з яких площею 0,2500 га розташована в [ADDRESS], і призначена саме для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою. Крім того, зазначені відомості підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.11.2015 (а.с. 8) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 42). З огляду на це суд приходить до висновку, що будинок розміщений на земельній ділянці, наданій [PERSON] саме для будівництва будинку. А значить [PERSON] земельна ділянка використана відповідно до мети її виділення (передачі). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 08.10.2015 (а.с. 11-12) (далі - технічний паспорт) будинок побудовано в 1960 році. Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" випискам з погосподарських книг надано сили документів, що підтверджують право власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. З огляду на це суд приходить до висновку, що вказані вище записи у погосподарській книзі, є належними і допустимими доказами належності будинку саме [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до акту обстеження технічного стану від 14.12.2015 (а.с. 38) будинок в [ADDRESS], відповідає будівельним нормам та придатний для проживання. Враховуючи, що будинок збудовано на земельній ділянці, яка була відведена саме з цією метою, відомості про власника будинку внесені до погосподарських книг у порядку, чинному на момент такого внесення, відсутність доказів, що при будівництві будинку були порушені будівельні норми і правила, суд приходить до висновку, що будинок не є самочинним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України та що на час відкриття спадщини будинок належав [PERSON], а тому відповідно до ст. 1218 ЦК України входить до складу спадщини [PERSON] Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, яка прийняла спадщину, суд приходить до висновку, що будинок належить [PERSON] з часу відкриття спадщини - з [INFO]. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Будинок є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В свою чергу, відповідно до ч. 1 п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. При цьому, згідно з п. 37 вказаного порядку рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації [PERSON] права власності на будинок суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права власності на будинок у порядку спадкування за законом після [PERSON] Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved