Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

09.03.2017 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому зазначав, що 23.01.2013 року відповідач [PERSON] був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів у ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільселектро". 12.11.2013 року відповідач керуючи автомобілем УАЗ 3909 д.н.з. 28771ОВ, який належить на праві власності позивачу в м.Біла Церква по вул. Леваневського, здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомомбілем Opel Astra д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON]. Внаслідок ДТП, автомобіль [NUMBER], отримав механічні пошкодження. 19.12.2013 року постановою Черняхівського районного суду Житомирської області [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та піддано адміністративному стягненню за ст.124 КУпАП. 15.03.2016 року за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" стягнуто на користь [PERSON] суму завданого збитку в розмірі 56759,71 грн. та понесені витрати в розмірі 567,59грн. 22.02.2017 року ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" погашено заборгованість в сумі 63210,03 грн. На підставі викладеного, позивач в порядку регресу просив стягнути з [PERSON] на корсить ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" завдану ДТП матеріальну шкоду в сумі 63210,03 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1600,00грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав викладених в позові та просив його задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що вказані правовідносини мають регулюватися Трудовим законодавством України, оскільки відповідач перебуває з позивачем в трудових відносинах та спір виник під час виконання ним своїх трудових обов"язків. Вказав, що оскільки з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, вимоги позивача про відшкодування з відповідача 63210,03 грн. є безпідставними. Вважав, що позивач пропустив строк на пред"явлення позову до суду, передбачений ч.3 ст.233 КЗпП України, а тому позов просив залишити без розгляду. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд встановив. В судовому засіданні встановлені наступні обставини: З 23.01.2013 року [PERSON] перебуває в трудових відносинах з відповідачем ДП "Житомирська механізована колона " ПАТ "Київсільселектро". (а.с.4). 12.11.2013 року відповідач, керуючи автомобілем УАЗ 3909 д.н.з. 28771ОВ, що належить позивачу, в м.Біла Церква по вул. Леваневського, вчинив дорожньо-транспортну пригоду. Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.12.2013 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с.7). 01.12.2015 року між позивачем в особі директора [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника (а.с.38). Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2016 року з ДП "Житомирська механізована колона" ПАТ "Київсільелектро" стягнуто на користь [PERSON] суму завданого збитку внаслідок ДТП в розмірі 56759,71 грн. та судові витрати в розмірі 567,59грн.( а.с.8-11). Вказані кошти були стягнуті з позивача 22.02.2017 року на підставі виконавчого листа № 357/12445/15-ц від 18.01.2017 року виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області (а.с.12). Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Надані позивачем докази свідчать про наявність у позивача права вимагати від відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу в заявленій позивачем сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємством, установам, організаціям їх працівниками" від 29.12.1992 року №14, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього часу обчислюється строк на пред"явлення позову. Аналізуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, строк на звернення до суду позивачем не пропущений, оскільки право вимоги у позивача виникло з моменту виплати підприємством шкоди третій особі - 22.02.2017 року, про що свідчить платіжне доручення №1524 від 22.02.2018року (а.с.13). Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600,00грн.

Outcome: approved