Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" Сафір Ф.О. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.02.2008 року у розмірі 1012,96 доларів США, що за курсом НБУ від 31.07.2014 року еквівалентно 12246,69 грн. (а.с. 2-5) Свої вимоги обґрунтовує тим, що між банком та відповідачем було укладено договір про надання кредиту, умови якого відповідачем не виконуються, в результаті чого виникла заборгованість, яку представник позивача просить стягнути. У подальшому від представника позивача Тригубенко В.І. надійшла заява про уточнення позовних вимог у якій він остаточно просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ " Приватбанк" заборгованість у розмірі 1342,43 дол. США, що за курсом НБУ на 28.02.2015 року складає суму 37270,05 грн., просив також стягнути судові витрати у розмірі 243,60 грн. (а.с. 92-93). В судовому засіданні представник позивача Тригубенко В.І. позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що боржник [PERSON] не здійснив погашення заборгованості в порушення умов кредитного договору у зв'язку з чим станом на 28.02.2015 року має заборгованість 3398,30 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом - 1670,50 дол. США, із заборгованості по процентам за користування кредитом - 1226,50 дол. США, з заборгованості з комісії за користування кредитом - 501,30 дол. США, з штрафу (фіксована частина) - 20,68 дол. США; з штрафу (процентна складова) - 47,25 дол. США. Від цієї суми заборгованості ним віднімається сума у розмірі 2123,80 дол. США, яка була задоволена судовим наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.03.2010 року, таким чином станом на 28.02.2015 року заборгованість становить 1342,43 дол. США, що за курсом НБУ складає суму 37270,05 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно відповідач від ПАТ КБ "Приватбанк" отримав кредитну картку, з якої ним було знято кредитні кошти, проте боргу у [PERSON] на даний час немає, кредит було погашено на доказ чого надав копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2012 року. Окрім того, просить суд застосувати строки позовної давності, про що подав письмову заяву в якій посилається на судову практику, а саме постанову Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 (а.с. 43). Представник третьої особи ВДВС Світловодського МРУЮ Єременко Д.В. пояснив суду, що на виконанні відділу ДВС дійсно перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу 2-н-450 від 26.03.2010 року виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда, в ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа заборгованість з [PERSON] була стягнута у повному обсязі в розмірі 2123,80 дол. США на доказ чого ним були надані копії платіжних доручень № 830 від 23.03.2012 року, № 962 від 17.04.2012 року, № 1476 від 05.06.2012 року, № 1579 від 18.06.2012 року, № 1891 від 27.07.2012 року, № 2171 від 10.08.2012 року, № 2242 від 17.08.2012 року, № 2610 від 01.10.2012 року про перерахування боргу на рахунок стягувача ПАТ КБ " Приватбанк". За клопотанням представника позивача оригінали платіжних документів були витребуванні у ВДВС Світловодського МРУЮ та оглянуті у судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 12 лютого 2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", було укладено договір № б/н на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с. 11-17). Відповідно до умов вказаного договору, на ім'я відповідача банк відкрив картковий рахунок та здійснює його обслуговування. Банк надав відповідачеві кредитний ліміт на загальну суму 2000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитною лінією у розмірі 1,8 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом . У зв'язку з виникненням у відповідача заборгованості за кредитом ПАТ КБ "Приватбанк" за захистом своїх порушених прав звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із заявою про видачу судового наказу. На підставі судового наказу № 2-н-450/10 від 26.03.2010 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 2123,80 дол. США. У подальшому судовий наказ був пред'явлений на примусове виконання до ВДВС Світловодського МРУЮ. В ході здійснення державним виконавцем примусових заходів по стягненню з [PERSON] заборгованості, борг був стягнутий з останнього у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями про перерахування боргу на рахунок ПАТ КБ " Приватбанк" (а.с. 6, 112-115). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад." ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. В законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. П. 9.12. договору встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, та, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. При цьому вказаний строк, є лише строком дії договору, а не строком виконання зобов'язань за ним. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Правова позиція про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14). Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Із заявою про поновлення позовної давності банк до суду першої інстанції не звертався. Відповідач, у своїй заяві від 08 липня 2014 року, просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до п. 3.1. розділу ІІ умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовому боці картки. Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного строку. Згідно копії кредитної картки наданої відповідачем, строк її дії закінчується в лютому 2011 року. Таким чином, строк позовної давності за даним позовом слід відраховувати з 01 березня 2011 року, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Оскільки банк вправі був звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості у строк до 28 лютого 2014 року, а звернувся 29 жовтня 2014 року, пропустивши встановлений законом строк позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed