Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

08 лютого 2011 року Публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. До участі у справі в якості належного позивача був залучений правонаступник Публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк» - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк». ПАТ «Фідобанк» неодноразово уточнював позовні вимоги, 17 жовтня 2013 року звернувся до суду з позовом в остаточній редакції (а.с.141) 17 червня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання кредитного договору недійсним, 17 жовтня 2013 року уточнив свої позовні вимоги (а.с.131, 138) В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Фідобанк» посилалося на те, що товариство є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерного банку «Факторіал-Банк», Відкритого акціонерного товариства «СЕБ Банк», Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк». 10 жовтня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 154-В52, відповідно до якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 30 500 доларів США на строк до 08 жовтня 2032 року, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних у валюті кредиту у відповідності до графіку погашення заборгованості за кредитом. Отримання грошових коштів підтверджується меморіальним ордером від 10 жовтня 2008 року. Позивач зазначив. що [PERSON] не виконує умов кредитного договору, тривалий час не проводить погашення заборгованості, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 03 жовтня 2013 року складає 356 012,67 грн. В зв'язку з наведеним, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» просило суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №154-В52 від 10 жовтня 2008 року в сумі 356 012,67 грн., судові витрати. В зустрічному позові [PERSON] посилався на те, що кредитний договір є недійсним, в зв'язку з тим, що укладений не в грошовій одиниці, а у доларах США, що є порушенням ст. 99 Конституції України, ст. 35 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання», ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Закону України «Про банки та банківську діяльність» В зв'язку з наведеним, в зустрічному позові [PERSON] просив суд визнати недійсним кредитний договір №154-В52 від 10 жовтня 2008 року, який був укладений між ним та Акціонерним банком «Факторіал-Банк». В судовому засіданні представник позивача - Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду. викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що Акціонерний банк «Факторіал-Банк» мав право укладати кредитні договори в іноземній валюті, мав необхідні ліцензії, тому, підстав для задоволення вимог [PERSON] немає, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що не погоджується з сумою заборгованості, крім того, банк не мав права укладати кредитний договір в іноземній валюті. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, зазначені в позовній заяві, просив задовольнити вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Згідно до ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 154-В52, відповідно до якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 30 500 доларів США на строк до 08 жовтня 2032 року, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних у валюті кредиту у відповідності до графіку погашення заборгованості за кредитом. Отримання грошових коштів підтверджується меморіальним ордером від 10 жовтня 2008 року. Згідно п.3.3.2. договору відповідач зобов'язаний сплачувати проценти, одноразову щомісячну комісію у розмірі та у строк, передбачений п.п.2.3.1-2.3.3. договору. Відповідно до п.3.3.3. договору. Відповідач зобов'язаний щомісячно проводити часткове погашення кредиту в строки та у сумі згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом (додаток № 2 до договору.) У відповідності до п.4.2 кредитного договору, у разі порушення відповідачем строків повернення кредиту таабо сплати процентів, щомісячної комісії, відповідач сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (річних), що діяла на момент порушення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У відповідності до п.п.3.3.11 кредитного договору, у разі порушення відповідачем умов договору, згідно з п.1.3. та п.п.3.3.10 договору, протягом 10 робочих днів з першого пред'явлення банком вимоги відповідачу, відповідач зобов'язаний достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих процентів, щомісячної комісії та інших платежів, що передбачені умовами договору. Згідно до п. 4.3. договору, у випадку невиконання відповідачем зобов'язань визначених п.п. 3.3.2.; п.п.3.3.3 договору протягом 45 днів, невиконання вимог п.п.3.3.10 договору, Банк має права вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості за договором таабо в односторонньому порядку прийняти рішення щодо припинення дії договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач припинив сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим, заборгованість за договором станом 03 жовтня 2013 року складає 356 012,67 грн., що складається з заборгованість за несплаченою (простроченою) частиною кредиту - 46 573,13 грн.; залишок строкової заборгованості - 193 845,44 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 62 567,77 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату відсотків - 53 026,34 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Банку. У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання. що вимоги Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно зустрічних позовних вимог суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з наданими ліцензією, дозволом від 04 грудня 2001 року, додатком до дозволу від 02 червня 2006 року, виданими Національним Банком України, Акціонерному банку «Факторіал-Банк» надане право на здійснення банківських операції в іноземній валюті (а.с.149, 151, 153). В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що відповідач мав право видавати кредити в іноземній валюті. В зв'язку з тим, що судом не встановлено наявності підстав недійсності правочину, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним належить відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданого платіжного доручення, позивач поніс судові витрати в сумі 1 820 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved