Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

26.04.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року у розмірі: 39 020 (тридцять дев`ять тисяч двадцять) гривень 45 копійок, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. та судові витрати у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок по сплаті судового збору при подачі позовної заяви. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що відповідач та ПАТ «Альфа-Банк» 01 вересня 2014 року уклали кредитний договір № 500958407, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 10207,43 грн. зі сплатою 15,99% річних, строком на п`ять років з датою остаточного повернення кредиту 02.09.2015 року. 21 червня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступив право вимоги за кредитним договором № 500958407 ТОВ «Кредитні ініціативи». 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500958407. 16 січня 2019 року ТОВ «ФК Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500958407. Відповідач, у порушення умов кредитного договору, станом на 26 березня 2021 року має заборгованість у розмірі 39020,45 грн., з яких 919,51 грн.\~нараховані 3% річних; 1889,24 грн.\~втрати від інфляції; 10207,43 грн.\~заборгованість за тілом кредиту; 15604,27 грн.\~заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 10400,00 грн.\~заборгованість з пені. 03.06.2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області справу призначено до судового розгляду та визначено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 31 серпня 2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування відзиву зазначив, що жодного договору з позивачем на отримання кредиту Відповідач не укладала, крім того існують обставини які взагалі унеможливлюють розгляд зазначеного позову, предметом заявленого спору є заборгованість за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року в розмірі 39 020,45 грн., який було укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] за яким [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 10 207,43 грн. Як вбачається зі змісту позовної заяви 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста» право вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту. Належним повідомленням про відступлення права вимоги являється письмове повідомлення та витяг з договору уступки права вимоги з вказанням, що саме за належним відповідачу договором відступлене право вимоги і новий кредитор має право отримувати кошти на свою користь. При цьому, документи які надходять від юридичної особи мають бути оформленні відповідним чином у відповідності вимог п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003), а саме що відмітка про засвідчення документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. Станом на час розгляду справи, відповідач не отримував ані рекомендованого листа з реквізитами для сплати даного кредитного зобов`язання, ані вимоги щодо сплати кредитного зобов`язання, ані договору про переуступку кредитного зобов`язання, та всі інші документи, не можуть бути належними доказами про необхідність відповідачу сплачувати кредитні зобов`язання на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Таким чином відповідач має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні саме за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року, який було укладено з AT «Альфа-Банк». Стосовно добросовісного користування своїми правами відповідача зазначає, що на момент подання позивачем позовної заяви до суду в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Клітченко Оксани Анатоліївни знаходилось виконавче провадження № 60150490 відкрите 24.09.2019 року на підставі виконавчого напису приватного виконавця приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Гамзатової А.А. від 09.09.2019 року, про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в сумі 44 390,89 грн. Виконавчий напис нотаріуса був виданий на підставі звернення ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року, який було укладено з AT «Альфа-Банк». Про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса відповідачу стало відомо коли вона отримала заробітну плату в жовтні 2020 року не в повному обсязі. Ознайомившись з постановою про відкриття виконавчого провадження яка містить посилання на виконавчий напис приватного нотаріуса, [PERSON] з метою захисту свого порушеного права, змушена була звернутися до суду з позовною заявою, про визнання нотаріального виконавчого напису таким, що підлягає виконанню, де позивач за даним позовом, а саме ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є Відповідачем, що спростовує ствердження позивача про відсутність судового спору між ним та відповідачкою [PERSON] з тим самим предметом, а саме заборгованості за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-банк». Звертає увагу на той факт, що з урахуванням вже наявного виконавчого провадження, на момент подання позовної заяви, по стягненню заборгованості з [PERSON] грошових коштів на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в сумі 43740,89 грн. за кредитним договором № 500958407 від 01.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», задоволення позовних вимог ТОВ`ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в сумі 39 020,45 грн., є нічим іншим як порушення вимог ст.61 Конституції України відповідно до якої - ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того звертаю увагу шановного суду, що суми стягнень за виконавчим написом нотаріуса та зазначена в позові різні, що свідчить про відсутність у ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» взагалі дійсних розрахунків. Відповідно до ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 5 ст. 261 ЦКУ передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В зв`язку з тим, що останній платіж по даному договору відповідачем було сплачено в грудні 2014 року, то і строк на пред`явлення вимоги щодо кредитного зобов`язання Відповідачем почався з грудня 2014 року, а кінцевий строк (пред`являється протягом трьох років) грудень 2017 року. Отже, у даному випадку, позивач по справі не переконався належним чином, що з дня виникнення у Відповідача права вимоги минуло більше трьох років, чим порушив вищезазначені норми законодавства. Таким чином, сплив строк позовної давності, тому у позовній заяві слід відмовити. 07 вересня 2021 року на електронну адресу суду та 15.09.2021 року через канцелярію суду року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що 01.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний Договір № 500958407. Пунктом 2.1. Кредитного Договору встановлено, що сума кредиту складає 10 207,43 грн. Пунктом 2.2. Кредитного Договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 15,99 % річних. Відповідно до п. 2.3. Кредитного Договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 02.09.2019 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 10 207,43 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500958407 від 01.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. До позовної заяви долучено витяг із даного договору, де за порядковим номером 22831 містяться посилання на відповідача та його кредитний договір. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500958407 від 01.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. До позовної заяви долучено витяг із даного договору, де за порядковим номером 21042 містяться посилання на відповідача та його кредитний договір. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500958407 від 01.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Після поданої позовної заяви, позивачем додатково було долучено до матеріалів справи витяг із додатку до вищезазначеного договору (сканований), в якому за порядковим номером 36947 містяться посилання на відповідача та його кредитний договір. \~ \~ \~ \~ Окрім того, матеріали справи місять всі платіжні доручення на підтвердження сплати суми договору за набуте право грошової вимоги до відповідачів. В даному випадку, набуте право грошової вимоги підтверджується матеріалами справи. Наразі відповідач сповна обізнаний про те, що право вимоги перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 500958407 від 01.09.2014 року. Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. З огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 500958407 від 01.09.2014 року, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 26.03.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39 020,45 грн. З приводу повідомлення про відступлення права вимоги. В даному випадку, жодні негативні наслідки для кредитора не настають, так як позичальником не сплачено жодних платежів первісному та попередньому кредитору після відступлення права вимоги, а тому, підстав вважати, що настали негативні наслідки для нового, належного кредитора та належного виконання умов кредитного договору немає. З приводу виконавчого напису нотаріуса. Обставини вчинення виконавчого напису нотаріуса не може братись до уваги судом, так як вчинення виконавчого напису нотаріуса - це позасудовий спосіб стягнення заборгованості. Натомість, скасовуючи виконавчий напис суд встановлює безспірність заборгованості та інші питання, які не вирішуються в рамках даної справи. Відповідачем не виконано виконавчий напис нотаріуса. Натомість, подано позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (справа № 208/8589/20) по якій винесено рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса. В даному випадку, звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості - це наразі єдиний спосіб захисту свого права як кредитора і в жодному випадку не призводить і не призведе до подвійного стягнення заборгованості. Під час визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, встановлюється перелік документів, які підтверджують безспірність та інші процедурні питання, які жодним чином не впливають на розгляд даної справи. Підсумовуючи вищезазначене, подвійного стягнення заборгованості із врахуванням скасованого виконавчого напису нотаріуса не відбудеться. З приводу строку позовної давності. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, але не корелюється із припиненням зобов`язань. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У відповідності до п. 3 Кредитного договору, всі відносини піж Позичальником та Банком, що виникають на підставі цього Договору врегульовуються Розділом № 2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року. Вказані в цьому пункті «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», є невід`ємною частиною цього Договору та визначають інші істотні умови цього Договору». У відповідності до п. 1 Кредитного договору, цей Договір складається з двох розділів, Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ. Відповідний Розділ № 2 Кредитного договору розміщений на сайті ПАТ «Альфа-Банк»: https://alfabank.ua/upload/Obsh_usloviya potreb kredit. Відповідач, підписуючи кредитний договір, підтвердив, що він ознайомлений саме із Розділом № 2 «Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк" затвердженим Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року. У відповідності до п. 23 Розділу № 2 Кредитного договору, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що впливають із Договору, включаючи, але не обмежуючи, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років. Вказане застереження до Договору є Договором про збільшення позовної давності. Із врахуванням положень та умов Розділу 2 Кредитного договору, із умовами якого був ознайомлений позичальник, сторонами було погоджено збільшення строку позовної давності до 50 років на підставі ч. 1 ст. 259 ЦК України. Зазначають, що всі нарахування відбувались відповідно до вимог чинного законодавства та просить задовольнити позов. Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, підтримала свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. В порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст.\~76,\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний Договір № 500958407. Пунктом 2.1. Кредитного Договору встановлено, що сума кредиту складає 10 207,43 грн. Пунктом 2.2. Кредитного Договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 15,99 % річних. Відповідно до п. 2.3. Кредитного Договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 02.09.2019 року, що підтверджується копією анкети-заяви на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів» (а.с. 10), копією кредитного договору № 500957819 (а.с. 11-13). 21 червня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступив право вимоги за кредитним договором № 500958407 ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується копією договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року (а.с. 20). 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500958407, що підтверджується копією договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року (а.с. 21-31). 16 січня 2019 року ТОВ «ФК Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500958407, що підтверджується копією договору факторингу № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року (а.с. 36-45). Відповідач неналежним чином виконувала зобов`язання за договором. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.05.2021 позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області\~\~Гамзатової Аліна Анатоліївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліна Анатоліївна № 4141 від 09.09.2019 року про стягнення з [PERSON] грошових на користь ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» визнано таким, що не підлягає виконанню. Стягнуо з ТОВ «ВЕРДІКТ КАПІТАЛ» ЄДРПОУ 36799749 на користь [PERSON] , кошти в сумі які безпідставно стягнуті в розмірі - 2 521 (дві тисячі п`ятсот двадцять одна ) грн. 55 коп. та судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. Рішення суду набрало законної сили 18.06.2021. Тому, кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» не позбавлений права захищати свої права у судовому порядку у цій справі шляхом подачі вищезазначеного позову, якщо вказаний вище виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Згідно з наданими позивачем розрахунками (а.с. 16-19), відповідач станом на 26 березня 2021 року має заборгованість у розмірі 39020,45 грн., з яких 919,51 грн.\~нараховані 3% річних; 1889,24 грн.\~втрати від інфляції; 10207,43 грн.\~заборгованість за тілом кредиту; 15604,27 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 10400,00 грн. заборгованість з пені. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.\~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1\~ст. 633 ЦК України,\~публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634\~ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Альфа-Банк»). Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч .ч. 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 вересня 2014 року та кредитного договору, посилався на загальні умовами кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року, які розміщений на сайті ПАТ «Альфа-Банк»: https://alfabank.ua/upload/Obsh_usloviya potreb kredit, як на невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року, які розміщений на сайті ПАТ «Альфа-Банк»: https://alfabank.ua/upload/Obsh_usloviya potreb kredit, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначена, в тому числі позовна давність щодо вимог банку\~50 років (пункт 23 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів» та послуг ПАТ «Альфа-Банку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані позивачем Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку\~в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року та, зокрема пункту 23 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в 50 (п`ятдесят) років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останньої домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд, з урахуванням того, що Витяг з Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позивачки, вважає що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 вересня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо збільшеного строку позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, такої ж практики притримується Верховний Суд, зокрема, у постановах: від 25 січня 2018 року у справі № 212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі № 734/1905/16-ц (провадження № 61-245св18), від 20 червня 2018 року у справі № 554/2254/16-ц (провадження № 61-19530св18), від 04 липня 2018 року у справі № 438/489/16-ц (провадження № 61-3365св18), ухвалених колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, та у постановах: від 29 січня 2018 року у справі № 229/2048/16-ц (провадження № 61-1475св18), від 07 лютого 2018 року у справі № 751/5977/17 (провадження № 61-560св17), ухвалених колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Відповідно до п. 1\~ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1ст. 259 ЦК України). Як вбачається з тексту кредитного договору, він не містить застереження щодо збільшення строку позовної давності. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року за № 6-16цс15. Останній платіж здійснено відповідачкою у грудня 2014 року в сумі 441 грн., що не оспорювалось позивачем, відповідно до графіку платежів, наступний платіж мав бути здійснений 02.01.2015 року. На думку суду, саме з цієї дати у позивача виникла право на вимогу про дострокове погашення всієї суми, але як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду лише 26.04.2021 року. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12.06.2009\~р.\~№ 2\~"Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей\~55,124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5, 6, 7 ст. 81\~ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи». Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції. В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі "Бендерський проти України" (№ 22750/02)\~вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що сторони уклали договір про збільшення позовної давності на підставі ч.1\~ст.259 ЦК України, та оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч.5\~ст.267 ЦПК України, не наведено перед судом обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність застосувати правила загальної позовної давності у три роки, передбаченої статтею 257 ЦК України та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. З огляду на вимоги п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed