Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія ім.О.В.Гіталова" про визнання недійсними договорів оренди землі, актів визначення меж в натурі та актів приймання-передачі земельної ділянки в оренду, в якому просить: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки [NUMBER], укладений з відповідачем та зереєстрований в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за №041037800214; визнати акт визначення меж земельної ділянки в натурі та приймання-передачі земельної ділянки - недійсними; зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку [NUMBER] площею 3,97 га розташовану на території Комишуватської сільської ради позивачеві після збору врожаю 2015 року, а також визнати недійсним договір оренди земельної ділянки [NUMBER], укладений з відповідачем та зереєстрований в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за № 041037800209; визнати акт визначення меж земельної ділянки в натурі та приймання-передачі земельної ділянки - недійсними; зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку [NUMBER] площею 3,97 га розташовану на території Комишуватської сільської ради позивачеві після збору врожаю 2015 року. Зазначає, що згідно Державних актів на право приватної власності на землю від 20 вересня 2001 року, та 10 грудня 2003 року являється власником земельних ділянок [NUMBER], площею 3,97 га, [NUMBER] площею 3,97 га, розташованих на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. 13.05.2014 року представник позивача ознайомився з договорами оренди земельних ділянок, які зереєстровані в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за № 041037800234, № 041037800209, актами визначення меж земельної ділянки в натурі та прийому передачі її в оренду, і виявив невідповідність їх вимогам цивільного законодавства, оскільки позивач стверджує, що спірні договора оренди землі та акти визначення меж земельної ділянки в натурі та прийому передачі їх в оренду він не підписував, існування договорів оренди не відповідає його внутрішній волі, умови договору оренди з ним не обговорювалися, в зв'язку з чим вважає вказані документи недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, представник позивача вказав, що позивач не підписував договори оренди земельних ділянок та акти визначення меж земельних ділянок в натурі та приймання-передачі земельних ділянок, в документах підписи підроблені, а також відсутні дати їх вчинення. Представник відповідача Ігнатенко В.В. позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення проти позову, в яких просив застосувати строк позовної давності, в зв"язку з тим що дані договора земельних ділянок були зареєстровані в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року, а строк позовної давності для позивача сплив 21.12.2013 року. Представник третьої особи подав суду клопотання про проведення судового розгляду у відсутності представника відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.09.2001 року, серія [NUMBER] від 10.12.2003 року є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 3,97 га, кадастровий номер [NUMBER], та земельної ділянки [NUMBER] площею 3,97 га,кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району. (а.с.12-19) В 2009 році від імені [PERSON] передані земельні ділянки за [NUMBER] та[NUMBER] в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія ім.О.В.Гіталова", уклавши договір оренди земельних ділянок строком до 15 листопада 2019 року, зареєстрованими в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за № 041037800214 та № 041037800209, відповідно.(а.с.12-19) Згідно висновку за результатими проведення додаткової комплексної судової технічної експертизи та судової почеркознавчої експертизи № 40/224/15-23 від 24.03.2015 року: - підписи від імені [PERSON] у графах "Орендодавець" договорів оренди земельних ділянок, укладених між [PERSON] та ТОВ "АПК ім О.В. Гіталова", які зареєстровані 20.12.2010 року за №041037800214 і за № 041037800209 та у графах "Земельну ділянку передав" актів приймання-передачі земельних ділянок (без дати), кадастрові номера [NUMBER] і [NUMBER], виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. - встановити, [PERSON], чи іншою особою виконано підписи від його імені у графі "Орендодавець" договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ "АПК ім О.В. Гіталова", який зареєстрований 20.12.2010 року за № 041037800214, не видалось можливим в зв"язку з різним буквено-штриховим складом підпису та зразків. - підпис від імені [PERSON] в графі "Земельну ділянку передав" акту приймання - передачі земельної ділянки (без дати), кадастровий номер [NUMBER], виконаний не [PERSON], а іншою особою. - підпис від імені [PERSON], в графі "Орендодавець" договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ "АПК ім О.В. Гіталова", який зареєстрований 20.12.2010 року за № 041037800209, виконаний не [PERSON], а іншою особою. - підпис від імені [PERSON] в графі "Земельну ділянку передав" акту приймання - передачі земельної ділянки (без дати), кадастровий номер [NUMBER], виконаний не [PERSON], а іншою особою. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ст.202, ч.3 ст. 203, ч.2 ст.207, ст.215, ст. 218, ст.627, ч.1 ст. 638 ЦК України, ст.ст.2, 15 Закону України «Про оренду землі», Постановою ПВС України № 7 від 16.04.2004 р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", Постановою ПВС України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 21 постанови ПВС України № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при вирішенні спорів щодо порядку користування землею насамперед має враховуватись воля сторін (власника та користувача) договору. Згідно до ст.ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Істотні умови договору оренди землі, визначені ч.1 ст. 15 Закону. Судом встановлено, що позивач не підписував договір оренди земельної ділянки [NUMBER] площею 3,97 га., зереєстрованого в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за № 041037800209 і з ним відповідач не оговорював істотні умови договору оренди землі. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону є підставою для визнання договору недійсним. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», надалі «Пленум» , зокрема в п. 8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Пленум в п. 10 постанови роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності укладеного між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Судом встановлено, що позивач не здійснював передачу об'єкта оренди за [NUMBER] відповідачеві і не підписував акт прийому-передачі об'єкта оренди та акту визначення меж земельної ділянки в натурі, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 15 та ст. 17 Закону, про що зазначив представник позивача в судовому засіданні, пояснивши, що з позивачем не оговорювались істотні умови договору оренди землі, останній не підписував договір оренди землі та акти прийому-передачі земельної ділянки та визначення меж земельної ділянки в натурі, а вказані документи підписані іншою особою за відсутності повноважень на це. Тому відповідачем порушено вимоги ст.ст. 15,17 Закону України "Про оренду землі" . Крім того, Договір оренди земельної ділянки [NUMBER] площею 3,97 га., відповідачем зареєстрований без волевиявлення і не відповідав внутрішній волі позивача, що суперечить вимогам ч.3 ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не бажав перебувати в орендних відносинах з ТОВ "Агропромислова компанія ім. О.В. Гіталова". Посилання представника відповідача на обізнаність позивача про факт використання земельної ділянки ТОВ "Агропромислова компанія ім.О.В.Гіталова" є необгрунтованими, оскільки особа, яка підписала спірний договір оренди взагалі не мала статусу представника орендодавця за відсутності повноважень і тому наступне його схвалення є неможливим. Відтак, враховуючи що підпис в договорі оренди земельної ділянки [NUMBER] площею 3,97 га., зереєстрованого в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за № 041037800209, в акті визначення меж в натурі та акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду без дати та часу вчинення, здійснено не орендодавцем, а іншою особою, спірний договір позивач особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, відповідних доручень не посвідчував, тому, суд вважає, що є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір, виходячи з положень передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України, недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст. 203 ЦК України, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того, суд вважає що позивач [PERSON] не надав суду переконливих доказів на обгрунтування своїх позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки [NUMBER], площею 3,97 га., укладений з відповідачем та зереєстрований в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за №041037800214. Висновок експерта № 1315 від 13.10.2013 року вказав, що вирішити питання чи виконаний підпис від імені [PERSON] у графі "Орендодавець" договору оренди земельної ділянки не представляється можливим, а висновок експертів за результатими проведення додаткової комплексної судової технічної експертизи та судової почеркознавчої експертизи № 40/224/15-23 від 24.03.2015 року, встановити [PERSON], чи іншою особою виконано підписи у графі "Орендодавець" договору оренди земельної ділянки не видалось можливим в зв"язку з різним буквено-штриховим складом підпису та зразків. Тому наведені докази позивача у своїй сукупності не дають суду можливості зробити висновок про те, що підписи в договорі оренди земельної ділянки [NUMBER], площею 3,97 га., укладеного з відповідачем та зереєстрованого в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК 20.12.2010 року за №041037800214 не видалось можливим в зв'язку з різним буквенно-штриховим складом підпису та зразків. Підпис позивача у оригіналах зазначених договорів та актів був предметом дослідження експертизи. Як порівняльний матеріал, експертом досліджено також вільні зразки почерку та підпису, а також експериментальні зразки почерку та підпису позивача. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на це, пояснення позивача як орендодавця про те, що він не підписував договори оренди землі не можна визнати достатньою обставиною для висновку про відсутність його волевиявлення на укладення договору оренди [NUMBER] і, як наслідок, визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК, якими обґрунтовувались позовні вимоги, а, отже, і для висновку про доведеність зазначених вимог та неузгодження з ним умов договору. Оскільки позивач не довів, що не підписав договір оренди [NUMBER], що знайшло підтвердження у судовому засіданні, таким чином між сторонами в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. В частині позовних вимог про визнання недійсними, актів визначення меж змемельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] в натурі та приймання-передачі земельних ділянок, суд вважає, що зазначені акти визначення меж змемельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] в натурі та приймання-передачі земельних ділянок є додатками до основного договору оренди, а тому не відносяться в силу ст. 202 ЦК України до самостійних правочинів, тому не можуть бути задоволенні позовні вимоги про визнання їх недійсними, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх необгрунтованістю. Стосовно заяви відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності слід зазначити таке. За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. З огляду на викладене, судом встановлено, що позивачу про порушене право стало відомо на сходці селян с. Комишувате в січні 2014 року, а до суду звернувся04 червня 2014 року. Так, як суд дійшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, відносно земельної ділянки [NUMBER] через відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, підстави для застосування у даній справі наслідків спливу позовної давності, і, відповідно, для заяв про застосування позовної давності,щрдо земельної ділянки[NUMBER] є відсутніми. Щодо земельної ділянки[NUMBER], суд, вважає за доцільне звернути увагу, що договір діє до 15 листопада 2019 року, а про порушене право стало відомо на сходці селян с. Комишувате в січні 2014 року, тому строк позовної давності, суд вважає позивачем не пропещено.. Згідно ст.88 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати, які відповідно до ч.1, 3 п.3 ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать серед інших: витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Позивач уточнював позовні вимоги 13 січня 2015 року при цьому не досплативши судовий збір, а первинний позов був оплачений лише за одну позовну вимогу, так як відповідно до пп. 2 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви немайнового характеру встановлюється ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60 грн. та згідно до ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, у зв'язку з чим суд вважає за доцільне достягнути судовий збір в розмірі 243.60 гривень.(т.2.а.с.169-170) Крім того з відповідача підлягає компенсації на користь позивача 1\\2 понесених витрат, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судових витрат пов'язаних з оплатою судового збору та за проведення експертизи в розмірі 243.60+2214.00+3108 грн.:2=2782.80 гривень (а.с.2,77,137)

Outcome: partial