Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстрації у Державній реєстраційній службі Олександрійської міської ради. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 26 листопада 2002 року. Відповідач є колишньою невісткою [PERSON], яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином позивача, і не проживає у вказаній квартирі більше трьох років. Даний факт підтверджується актами КП "Житлогосп", а отже відповідно до норм статей 150 ЖК України, ч.2 ст.405 і ч.1 ст.319 ЦК України [PERSON] втратила право користування квартирою. Позивач у судове засідання не з'явилась. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена нележним чином. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв і клопотань до суду не подала. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд встановив, що квартира [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору дарування від 26 листопада 2002 року. Згідно цього договору [PERSON] подарувала [PERSON] зазначену квартиру. Копія цього договору долучена до матеріалів справи. У зазначеній квартирі зареєстровані: власник [PERSON], її невістка [PERSON], онука [PERSON], син [PERSON] Це підтверджується довідкою КП "Житлогосп" № 1892 від 7 квітня 2017 року. З 2015 року відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає. Це підтверджується актом-розпорядженням №202 від 7 квітня 2017 року, складеним паспортистом і майстром КП "Житлогосп", підписаним сусідами і затвердженим директором КП "Житлогосп", відповідно до якого відповідач [PERSON] не проживає у цій у квартирі з 2015 року, на момент перевірки [PERSON] в квартирі не було, особисті речі відсутні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно положень частин 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, при цьому сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, зокрема те, що колишня невістка [PERSON] - [PERSON], не проживає у належній позивачу квартирі більше ніж рік, залишаючись у ній зареєстрованою, та не є членом її сім'ї, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та наявність підстав для її задоволення. Позовна вимога щодо зняття з реєстрації [PERSON] у Державній реєстраційній службі Олександрійської міської ради задоволенню не підлягає, оскільки спір щодо зняття відповідача з реєстрації відсутній. Визнання судом особи такою, що втратила користування житловим приміщенням відповідно до ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для зняття особи з реєстрації відповідним органом, що уповноважений здійснювати реєстрацію місця проживання громадян. Позивач не зверталася до цього органу і відмову не отримувала. Тому у цій частині позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають. Судові витрати відповідно до ст. 133 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: partial