Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] 31.08.2018 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з початку 2014 року проживали з відповідачем без реєстрації шлюбу. 18.05.2016 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №1. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, причиною розпаду сім'ї стало те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на життя та обов'язки. Позивач зазначає, що разом з відповідачем не проживають понад один місяць, вважає, що збереження шлюбу та примирення з відповідачем не можливе, спір відносно поділу майна вирішать в окремому порядку. Позивач вказує, що вона самостійно намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дітей, відповідач працює на ТОВ «Побузький феронікелевий комбінат», згоди з приводу матеріального утримання дітей між ними не досягнуто. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 104, 105, 110, 112, 181, 182 та 184 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 03.09.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 21 вересня 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення від 01.11.2018 року, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання не подала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення під підпис 10.11.2018 року рекомендованого листа з судовою повісткою, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового засідання до суду не надійшло, відзиву чи заперечень на позов не подавав. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 травня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого 18 травня 2016 року виконавчим комітетом Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать відповідно копії свідоцтв про народження [NUMBER], виданого 12 листопада 2014 року виконавчим комітетом Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та [NUMBER], виданого 14 липня 2016 року виконавчим комітетом Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 7, 8). Згідно довідки про склад сім'ї за №413, виданої 28 серпня 2018 року виконавчим комітетом Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], входять до складу сім'ї позивача та проживають разом з нею по [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно довідки, виданої 17.09.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат», відповідач [PERSON] працює в товаристві на посаді плавильника та отримує щомісячно заробітну плату в середньому розмірі на місяць 10802 грн. 58 коп. (а.с. 32). В судовому засіданні встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають, в період спільного проживання в них народились двоє дітей, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві зазначила, що після розірвання шлюбу змінювати прізвище не бажає, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що діти, які потребують матеріальної допомоги, проживають з матір'ю, а тому відповідач зобов'язаний утримувати їх до досягнення повноліття та сплачувати аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дітей, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, працює та отримує заробітну плату, на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб не має, відзив на позов не подав, тобто не заперечує сплачувати аліменти. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, який є мінімально встановленим СК України. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається з наданої квитанції №0.0.1120425630.1 від 29.08.2018 року (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. Також, враховуючи задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів, з відповідача має бути стягнуто 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved