Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) через свого представника [PERSON] (далі - представник) звернувся до суду з вищевказаним позовом до Липовецької міської ради (далі - відповідач), підставність якого обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка приходиться матір`ю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, відповідно до якого спадкодавець розпорядилась належним їй майном на користь позивача. До складу спадщини увійшов житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Позивач, спадщину прийняв шляхом подачі заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості, оскільки вищевказаний об`єкт нерухомості мав статус колгоспного двору, отож належав його членам на праві спільної сумісної власності, однак нотаріусу не представилось за можливе визначити, яка частка належала спадкодавцеві, що послугувало підставою для відмови нотаріусом у видачі на ім`я позивача нотаріального акту та приводом звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідачем відзиву на позов до суду не було подано, однак до канцелярії суду представником відповідача подано заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, а також про визнання позову проти задоволення якого він не заперечує. Ухвалою суду від 10.08.2021 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, витребувано з нотаріальної установи матеріали спадкової справи до майна померлих спадкодавців [PERSON] , [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. З огляду на те, що у підготовче судове засідання сторони не з`явились, скориставшись своїми правами на розгляд справи у їх відсутність, відповідач позов визнав, тому суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] померла [PERSON] на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи №40/2018 до майна померлої [PERSON] слідує, що своїм правом на спадкування скористався позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом, який був вчинений спадкодавцем 04.09.2008 та посвідчений секретарем Росошанської сільської ради Липовецького району та зареєстрований за №293, відповідно до якого [PERSON] розпорядилась належним їй усім майном на користь [PERSON] . Заповіт не змінено та не скасовано за життя спадкодавця по відомостях органу місцевого самоврядування. [PERSON] спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, подавши заяву відповідного змісту. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , в, отож вона йому належить. Постановою державного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 23.07.2019 №02-31/569, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим що житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , належав до колгоспного двору, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності, однак встановити яка частка зазначеного будинку належить спадкодавцеві не представляється можливим. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до довідок виданих виконкомом Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с.12-18), згідно із записами по господарських книг Росошанської сільської ради станом на 15.04.1991 головою колгоспного двору за адресою [ADDRESS] , являється [PERSON] , членом колгоспного двору був її чоловік [PERSON] попередня нумерація житлового будинку зазначена була [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [INFO] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка на час смерті з ним постійно проживала, інші особи, які б були зареєстровані та проживали відсутні. На день смерті [PERSON] , [INFO] , інші особи, які б проживали чи були зареєстровані з нею відсутні. Відповідно до записів по господарських книг житловий будинок за адресою [ADDRESS] , належав [PERSON] . Згідно технічного паспорту виготовленого Липовецьким районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 29.05.2019, вказаний житловий будинок збудований в 1964 році. Відповідно до Витягу з рішення Росошанської сільської ради від 28.03.2016 за №18(а.с.20) було змінено нумерацію житлових будинків в [ADDRESS] , на [ADDRESS] . Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Зібрані у справі докази підтверджують, що спірний об`єкт нерухомості, що мав статус колгоспного двору належав двом особам у рівних частках, тобто по Ѕ кожному [PERSON] , та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , в підтвердження чого є свідоцтво про смерть (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина, яку, як було встановлено вище, прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем його дружина [PERSON] . Спадкова справа за інформацією нотаріальних установ після смерті [PERSON] не заведена. Встановлені обставини свідчать про те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка. В підтвердження родинних відносин осіб ( [PERSON] та [PERSON] ) надано свідоцтво про одруження (а.с.10) Як було вказано вище позивач [PERSON] спадщину прийняв після смерті матері [PERSON] , у тому числі у виді об`єкту, що є предметом спору, отож вона йому належить, утім в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права за вказаних обставин вище. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отож порушені права позивача підлягають захисту судом. Крім цього, відповідач надав суду заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved