Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У грудні 2019 до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації, у якій позивач просив стягнути із відповідача суму боргу у розмірі 30653,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 10.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 111007-2101-0000079 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне», за яким були застраховані майнові інтереси, страхувальника, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний номерний знак [NUMBER] . 22.05.2018 у м. Києві по вул. М. Грінченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Focus», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mazda 6», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На підставі звіту № 5550 від 14.06.2018 та страхового акту № 18081/18 від 09.07.2018 позивачем була перерахована сума на вказаний страхувальником рахунок на суму 130653,00 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб відповідача був зареєстрований у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», яке виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн. Враховуючи викладене, до позивача перейшло право зворотної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків. З метою досудового врегулювання позивач надіслав відповідачу претензію № 218 від 21.06.2019 щодо відшкодування шкоди у розмірі 30653,00 грн. Проте на момент подання позову вказану вимогу не задоволено, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення № 752/10941/18, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 111007-2101-0000079 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне», за яким були застраховані майнові інтереси, страхувальника, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний номерний знак [NUMBER] . Як вбачається з пояснень [PERSON] від 22.05.2018 у м. Києві по вул. М.Грінченка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Ford Focus», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mazda 6», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2018 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, внаслідок порушення останнім вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні згаданої дорожньо-транспортної пригоди доведена та доказуванню не підлягає. Відповідно до Полісу № АК 6766059 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого страховик ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», а страхувальник [PERSON] застраховано транспортний засіб «Ford Focus», державний номерний знак [NUMBER] . Страхова сума на одного потерпілого заподіяна майну становить 100000,00 грн, розмір франшизи 0,00 грн. 23.05.2018 позивач отримав від страхувальника повідомлення щодо дорожньо-транспортної пригоди. 22.05.2018 та 02.07.2018 від страхувальника [PERSON] було отримано заяви щодо здійснення страхового відшкодування. Згідно Звіту № 5550 від 14.06.2018 було складено страховий акт № 18081/18 від 09.07.2018 та розрахунок до нього, згідно з яким сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування склала 130653,00 грн. 09.07.2018 позивач здійснив страхове відшкодування потерпілій за Договором добровільного страхування, що підтверджується платіжним дорученням № 10855 від 09.07.2018. Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 979 ЦК України, передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою статті 990 ЦК України, передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Згідно ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно до вимог частини 4 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112 цс 13. З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 22.05.2018 року, власнику пошкодженого автомобіля ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» сплачено страхове відшкодування, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, якою є [PERSON] , у сумі 30653,00 грн. перейшло до зазначеного страховика. У добровільному порядку відповідач не компенсував ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з відповідача суми страхового відшкодування в сумі 30653,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки претензію позивача № 218 від 21.06.2019 щодо відшкодування шкоди в розмірі 30653,00 грн, відповідачем не виконано. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved