Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 19.11.2011 (далі позовна заява або позов). Позов позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 19.11.2011 укладено шлюб, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управлінням юстиції в Житомирській області за актовим записом № 112. Від шлюбу мають одну дитину. Проживали у будинку позивача. Зазначила, що шлюб виявився невдалим. З різних побутових та особистих причин відносини між ними не склалися. Подальше спільне життя стало неможливе, суперечить її інтересам, що має істотне значення. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач в судове засідання 16.12.2015 не з'явилася, подала до суду заяву від 12.10.2015 (а.с. 24), в якій просила справу розглядати без її участі. Повідомила, що позов підтримує та просила його задовольни. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Проти вжиття заходів примирення заперечила. Просила частину другу прохальної частини позовної заяви змінити, залишити прізвище "Шевчук", третю частину прохальної частини залишити без розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно. Про проведення судового засідання 18.11.2015 та 16.12.2015 відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчать оригінали повідомлень про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач до суду не подавав, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Ухвалою від 16.12.2015 судом було постановлено провести заочний розгляд даної справи. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 19.11.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24.02.2012 (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач заперечень проти позову не надав, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 33 від 18.08.2015 (а.с.12), а їх надання фахівцем на користь позивача актом прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 18.08.2015 (а.с. 12). Згідно з п. 2 акту прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 18.08.2015 (а.с. 12) тривалість надання фахівцем послуг склала 2 год. 20 хв. (розрахунок: 20 хв. + 2 год. = 2 год. 20 хв.), а їх загальна вартість склала 400,00 грн., які позивач у позові просить стягнути з відповідача на його користь. Таким чином, вартість однієї години надання послуг фахівцем склала 171,43 грн. (розрахунок: 400,00 грн. / 140 хв. х 60 хв. = 171,43 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 8 Закону України від 28 грудня 2014 року N 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" передбачено установити у 2015 році мінімальну заробітну плату:у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень... . А значить, граничний розмір витрат на правову допомогу за годину роботи особи, яка її надає, складає 487,20 грн. (розрахунок: 1 218 грн. х 40 % = 487,20 грн.). З огляду на це суд приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, про стягнення яких з відповідача просить позивач, не перевищує їх граничного розміру, передбаченого ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". А тому понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією № N05VK58675 від 19.08.2015 (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. А тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору також підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved