Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] 26 609,91 гривень заборгованості за кредитним договором без номер від 15.01.2013 року та судові витрати по справі в сумі 1921 гривень. Вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номера від 15.01.2013 року відповідач отримала кредит в розмірі 6 182,64 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком кредитний договір. За умовами договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення грошових коштів. Відповідач не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 02.07.2019 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 26 609,91 гривень, з них: по кредиту - 6 182,65 гривень, по процентах за користування кредитом - 7 026,72 гривень, по пені та комісії - 12 723,54 гривень, по штрафу - 677,00 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 27.08.2019 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала копію ухвали з примірником позову особисто 11.09.2019 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 22.05.2019 року та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 15.01.2013 року між Банком і відповідачем підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN56000023643160 від 26.09.2008 року. За умовами цієї угоди відповідачу зменшено розмір виниклої заборгованості за кредитом на 574,26 гривень за процентами, 102,74 гривні по комісії і станом на дату підписання угоди заборгованість становить 6 617,65 гривень, кінцева дата погашення - 31.01.2016 року. Для забезпечення виконання зобов`язання відповідач зобов`язалась у день підписання угоди мати залишок на будь-якому відкритому в Банку рахунку в розмірі 435,00 гривень. Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 6 182,65 гривень терміном на 36 місяців з 15.10.2013 року по 31.01.2016 року шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі в зазначеній сумі в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5 % на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві та Умовах і правилах строки. Позичальник з 1 по 25 число кожного місяця надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 224,31 гривень для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат згідно Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості не повинна бути пізніше 31.01.2016 року. Строк повернення кредиту, починаючи із 32 дня порушення зобов`язання, рахуються простроченим і позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 677,00 гривень. Для надання послуг Банк видає позичальнику платіжну карту. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно Генеральної угоди та Умов і правил. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правил за кожний день прострочки. Процентна ставка може змінюватись в залежності від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках у відповідності до Умов і Правил. Відповідач своїм підписом підтвердила своє ознайомлення і згоду з Умовами і правилами. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) пози-чальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладе-ний з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознака-ми, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. На підтвердження заявлених позовних вимог, окрім копії Генеральної угоди, Банк надав копію підписаної відповідачем заяви від 27.08.2008 року; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.03.2013 року; витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256. Оцінюючи зазначені докази у спірних правовідносинах, суд дійшов таких висновків. Заяву відповідача, яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком договір надання банківських послуг, суд до уваги не приймає, оскільки ця заява підписана відповідачем 27.08.2008 року, а укладена між сторонами Генеральна угода укладена і стосується зобов`язань по іншому кредитному договору, а саме, від 26.09.2008 року № SAMDN56000023643160. Заява відповідача не містить такого номеру договору, тому з урахуванням дати її підписання не може стосуватись підписаної сторонами Генеральної угоди. В Генеральній угоді визначено, що для надання послуг Банк видає позичальнику платіжну карту, проте якого виду і терміну дії, а також номера карткового рахунку і самого факту видачі відповідачу цієї картки в угоді не зазначено та іншими доказами не підтверджено. Із наведених мотивів суд вважає неналежним доказом наданий Банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", оскільки у ньому наведено чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні базові процентні ставки, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, однак за яким видом карти надавались відповідачу банківські послуги позивачем не підтверджено. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а відтак також не можуть слугувати належним доказом у справі. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеної між сторонами Генеральної угоди і що саме ці Умови та Правила мала на увазі і розуміла відповідач та, відповідно, чи брала вона на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано. У постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також не є належними і допустимими доказами у спірних правовідносинах наданий Банком розрахунок заборгованості. За своїм змістом цей розрахунок є лише складеним в односторонньому порядку аналітичним документом банку, тому не може бути безспірним доказом існування кредитної заборгованості і її розміру, а відтак відповідати визначеним у ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України ознакам доказів у цивільному процесі. Належними і допустимими доказами кредитних правовідносинах згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є виписка з карткового рахунку. Отже, достовірне встановлення суми використаних відповідачем кредитних коштів та внесених коштів в рахунок покриття цієї суми, а відтак і встановлення наявності заборгованості за кредитом, можливе виключно на підставі виписки з відкритого на ім`я відповідача за укладеним договором карткового рахунку. Всупереч наведеному, позивач, маючи процесуальну можливість, виписки з карткового рахунку відповідача до позову не додав, що унеможливлює перевірку руху коштів по цьому рахунку. У зв`язку із цим та через відсутність підстав вважати складовими кредитного до-говору додані до позову витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання банківських послуг, здійснення позивачем нарахувань за процентами, пенею, комісією і штрафом свого належного підтвердження під час розгляду справи не знайшло. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, через недоведення Банком наявності у відповідача заборгованості за Генеральною угодою без номера від 15.01.2013 року у заявленому в позові розмірі, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у його задоволенні в повному обсязі. Саме по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не доводить підставності заявлених Банком вимог, а задоволення позову виключно з цієї підстави буде суперечити закріпленим у ст.3 ЦК України, ст.2 ЦК України засадам справедливості, розумності та верховенства права. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed