Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

17.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації. Свої вимоги мотивував тим, що 09.04.2014 року Міністерство промислової політики України звернулося з листом № 15/1-3-83, за підписом заступника Міністра - керівника апарату [PERSON], до Київської міської державної адміністрації з проханням щодо погодження звільнення [PERSON] з посади Президента - Генерального конструктора Державного підприємства «Антонов» у зв'язку з невиконанням умов контракту, укладеного 05 лютого 2010 року. У вказаному листі автор розповсюджував неправдиву інформацію про позивача, зокрема: «В той же час [PERSON] не виконуються умови зазначеного контракту в повній мірі»; «Ревізією фінансово-господарської діяльності на ДП «Антонов», яка була проведена органами Державної фінансової інспекції України за період з 01.04.2011 по 31.08.2013 року, встановлено численні порушення у веденні фінансово-господарської діяльності (Лист Державної фінансової інспекції України від 27.01.2014 року № 05-14/89)»; «Так, керівництвом ДП «Антонов» своєчасно не забезпечило внесення змін та доповнень до Статуту Підприємства щодо збільшення розміру статутного капіталу та суму отриманих в 2012 році бюджетних коштів на 64,443 млн. грн.»; «Встановлено проведення 9 процедур державних закупівель з порушенням вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», за результатами яких укладено 11 договорів на загальну суму близько 17 млн. грн., та укладено договорів на суму 1,3 млн. грн. без проведення процедури закупівлі». Позивач посилається, що зазначена вище неправдива інформація, яка розповсюджена відповідачем принижує його честь та гідність, а розповсюджені відповідачем відомості не відповідають дійсності. Позивач просить задовольнити позов та ухвалити рішення, яким визнати недостовірною зазначену вище інформацію, викладену в листі заступника Міністра - керівника апарату Міністерства промислової політики № 15/1-3-83 від 09.04.2014 року «Щодо кадрових питань». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Представник 3-ої особи - Київської міської державної адміністраціі позовні вимоги не підтримала, проти позову заперечувала і просила відмовити в його задоволенні. Прокурор у справі проти позову заперечував і просив відмовити в його задоволенні. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася в зв'язку з відрядженням. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 09.04.2014 року Міністерство промислової політики України звернулося з листом № 15/1-3-83 за підписом заступника Міністра - керівника апарату [PERSON] до Київської міської державної адміністрації з проханням щодо погодження звільнення [PERSON] з посади Президента - Генерального конструктора Державного підприємства «Антонов» у зв'язку з невиконанням умов контракту, укладеного 05 лютого 2010 року (а.с. 18, Том № 1). Як вбачається зі змісту зазначеного вище листа в ньому містилася інформація, зокрема: «В той же час [PERSON] не виконуються умови зазначеного контракту в повній мірі»; «Ревізією фінансово-господарської діяльності на ДП «Антонов», яка була проведена органами Державної фінансової інспекції України за період з 01.04.2011 по 31.08.2013 року, встановлено численні порушення у веденні фінансово-господарської діяльності (Лист Державної фінансової інспекції України від 27.01.2014 року № 05-14/89)»; «Так, керівництвом ДП «Антонов» своєчасно не забезпечило внесення змін та доповнень до Статуту Підприємства щодо збільшення розміру статутного капіталу та суму отриманих в 2012 році бюджетних коштів на 64,443 млн. грн.»; «Встановлено проведення 9 процедур державних закупівель з порушенням вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», за результатами яких укладено 11 договорів на загальну суму близько 17 млн. грн., та укладено договорів на суму 1,3 млн. грн. без проведення процедури закупівлі». Згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондує обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до п.19. Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно п. 16 Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що відповідно до статті 40 Конституції України (254к/96-ВР) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції (254 к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації. Підставою звернення до суду стало те, що 09.04.2014 року відповідач в своєму листі на ім'я Київської міської державної адміністрації щодо кадрових питань зазначив інформацію, яка на погляд позивача є недостовірною, зокрема, що Генеральним конструктором державного підприємства [PERSON] не виконуються умови контракту в повній мірі, в тому числі не виконуються зобов'язання щодо забезпечення високоефективної і стабільної роботи підприємства, зміцнення його фінансового стану, отримання і зростання посилання на вчинення позивачем не етичної поведінки в суспільному житті. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Разом з тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Разом з тим, відповідно до Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вказана позиція також була визначена Верховним Судом України у Постанові Пленуму № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 N 8-рп/2003 ( v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що викладена в листі відповідача інформація: «В той же час [PERSON] не виконуються умови зазначеного контракту в повній мірі» є оціночним судженням, критичною оцінкою певних фактів. Суд вважає, що вказані твердження, викладені відповідачем у листі, є саме вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності. Що стосується іншої інформації, викладеної в листі Мінпромполітики № 15/1-3-83, за підписом заступника Міністра - керівника апарату [PERSON], зокрема: «Ревізією фінансово-господарської діяльності на ДП «Антонов», яка була проведена органами Державної фінансової інспекції України за період з 01.04.2011 по 31.08.2013 року, встановлено численні порушення у веденні фінансово-господарської діяльності (Лист Державної фінансової інспекції України від 27.01.2014 року № 05-14/89)»; «Так, керівництвом ДП «Антонов» своєчасно не забезпечило внесення змін та доповнень до Статуту Підприємства щодо збільшення розміру статутного капіталу та суму отриманих в 2012 році бюджетних коштів на 64,443 млн. грн.»; «Встановлено проведення 9 процедур державних закупівель з порушенням вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», за результатами яких укладено 11 договорів на загальну суму близько 17 млн. грн., та укладено договорів на суму 1,3 млн. грн. без проведення процедури закупівлі», то, на думку суду, вказана інформація взагалі не містить будь-яких відомостей що стосуються особисто позивача [PERSON]. Згідно з положеннями ст. 277 ч. 3 ЦК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем саме недостовірної інформації, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Також необхідно звернути увагу, що необхідною складовою для захисту честі і гідності є поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що в ході розгляду справи доведено не було. Разом з цим, в судовому засіданні відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивач не надав доказів того, що відомості, викладені у вищезгаданому листі відповідача та адресовані до Київської міської державної адміністрації, порушують особисті немайнові права позивача, завдають шкоди відповідним особистим немайновим благам останнього або перешкоджають позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а відтак юридичний склад правопорушення, який би давав підстави для задоволення позову в частині захисту честі та гідності, відсутній. Також, текстовий аналіз змісту листа відповідача, який є предметом позову, свідчить про те, що інформація зазначена в цьому листі не направлена на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача. За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача про те, що відповідач, звернувшись до Київської міської державної адміністрації, з відповідним листом, поширив недостовірну інформацію відносно позивача, викладену вище, та порушив його права є безпідставними та необґрунтованими. З огляду на викладене вище, суд, приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Outcome: dismissed