Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2006 року ним, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом приватизації була придбана у спільну сумісну власність квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло №37779/н від 04.12.2006 року, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради. Після [INFO] померла його мати [PERSON], а [INFO] - бабуся [PERSON] Після їх смерті відкрилася спадщина на ? частку квартири [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.09.2013 року за ним визнано право власності на вказану частку квартири після смерті матері та бабусі. [INFO] помер його дід [PERSON], після його смерті відрилась спадщина у вигляді ? частки квартири [ADDRESS]. Крім нього іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його брат [PERSON] У липні 2014 року віна звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Коли 07.07.2014 року він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відмовлено, оскільки наданий ним документ (свідоцтво про право власності на житло №37779/н від 04.12.2006 року, видане Управлінням міського майна Маріупольської міської ради), який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на ? частку квартири, не відповідає вимогам законодавства. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. При зазначених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи мається достатньо доказів для вирішення по суті спірних правових відносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO], актовий запис №44 від 06.01.2014 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №37779/н від 04.12.2006 року, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачеві [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.09.2013 року, яке набрало законної сили 08.10.2013 року, за [PERSON] визнано право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], та бабусі [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.07.2014 року №37770007 після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] відкрита спадкова справа №54/2014. Згідно до копії спадкової справи №54/2014, відкритої щодо майна померлого [PERSON] після смерті останнього спадкоємцем за законом за правом представлення, який прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори від 02.07.2014 року є [PERSON], внук спадкодавця, інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчинені нотаріальної дії від 07.07.2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON], яке складається з ? частки квартири [ADDRESS], у зв'язку з подачею спадкоємцем документів, які не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище частку квартири. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], було видано на підставі розпорядження (наказу) від 04.12.2006 року №37779/н, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги. Згідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до п.5 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення. Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації. Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обов'язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру. Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, право власності на приватизовану квартиру виникло у спадкодавця з моменту видачі розпорядження про передачу квартири в спільну сумісну власність, тобто з 04.12.2006 року. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняв спадщину після смерті діда, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, то слід захистити його права та в судовому порядку визнати за ним право власності на ? частку квартири №5 в будинку № 303 по бул. Шевченка в м. Маріуполі як за єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Outcome: approved