Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] [PERSON]. , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради №7/32-2901 від 25.06.2018 р., про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки б/н від 20.05.2013 р., зареєстрованого Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701. Пізніше позивачі надали до суду уточнення позовної заяви в частині зменшення та збільшення позовних вимог та просили задовольнити їх у наступній редакції: «1. Визнати незаконним та скасувати рішення Маріупольської міської ради №7/32-2901 від 25.06.2018 р. 2. Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н від 20.05.2013 р., зареєстрований Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701, згідно з яким Маріупольська міська рада надає громадянам [PERSON] та [PERSON] в оренду земельну ділянку кадастровий номер 1412336900:01:009:0009, площею 0,0040 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгівельного павільйону) по [ADDRESS] , на той самий термін та на тих самих умовах, котрі передбачені договором оренди земельної ділянки б/н від 20.05.2013 р., зареєстрований Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701, та викласти її у наступній редакції: «Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 20.05.2013 р., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.02.2018 за №24784701 місто Маріуполь, Донецька область, _______________________________ року Ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада, (код ЄДРПОУ 33852448), місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, іменована далі «Орендодавець», в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Паська Максима Івановича (ІПН [NUMBER] ), який мешкає за адресою: [ADDRESS] , діючий на підставі розпорядження Маріупольського міського голови «Про надання повноважень з вчинення правочинів» від 23.01.2017 року №23р, з одного боку, Та громадянка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що мешкає: [ADDRESS] , Громадянин [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що мешкає: [ADDRESS] , Громадянка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що мешкає: [ADDRESS] , іменовані далі «Орендарі», з другого боку, на підставі положень ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 377, 415 ЦК України, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. від 28.12.2018 р. за №2936, уклали цю додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 20.05.2013 р., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.02.2018 за №24784701 (далі - Додаткова угода) про наступне: 1. Пункт 3.1. розділу 3. СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ в Договорі оренди земельної ділянки від 20.05.2013 р., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.02.2018 за №24784701, викласти у наступній редакції: «3.1. Договір укладено на 5 (п`ять) років (з 16.04.2018 р. до 16.04.2023 р.)». 2. Усі інші пункти Договору оренди земельної ділянки від 20.05.2013 р., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.02.2018 за №24784701, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються без змін. 3. Цю Додаткову угоду укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, другий - в орендаря. 4. Зміст ст.ст. 12, 93, 124 Земельного кодексу України сторонам договору відомо. 5. Ця Додаткова угода набуває чинності відповідно до ст. 3, 4, 5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після його підписання сторонами та Державної реєстрації. ПІДПИСИ СТОРІН Орендодавець Орендарі Маріупольська міська рада Громадянка м. Маріуполь, пр. Миру, 70. [PERSON] код ЄДРПОУ 33852448 РНОКПП [NUMBER] [ADDRESS] . _________________________________ ________________[PERSON]. підпис М.П. підпис Громадянин [PERSON] РНОКПП [NUMBER] [ADDRESS] ________________[PERSON] підпис Громадянка [PERSON] РНОКПП [NUMBER] [ADDRESS] ______________[PERSON] .». підпис Позовні вимоги обґрунтовані наступним. На підставі рішення Маріупольської міської ради №6/27-3127 від 16.04.2013 р. було укладено договір оренди земельної ділянки б/н від 20.05.2013 р., зареєстрований Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 1412336900:01:009:0009 площею 0,0040 га для обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгівельного павільйону) по [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1. Договору оренди земельної ділянки Договір укладено на 5 років (з 16.04.2013 р. до 16.04.2018 р.). Таким чином строк дії договору оренди земельної ділянки спливав 16.04.2018р. Відповідно п. 3.2. Договору оренди земельної ділянки після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про адміністративні послуги», [PERSON] 13.02.2018 р. подала заяву про подовження терміну оренди земельної ділянки за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується заявою від 13.02.2018 р. та описом вхідного пакету документів №26-027-382 від 13.02.2018 р. 25.06.2018 року Маріупольська міська рада розглянула вказану заяву [PERSON] та прийняла немотивоване незаконне рішення №7/32-2901 від 25.06.2018 р., яким відмовила у поновленні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міської ради) (кадастровий номер 1412336900:01:009:0009) площею 0,0040 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгівельного павільйону) по [ADDRESS] громадянці [PERSON] . Крім того, Позивачами зазначено, що вищевказане рішення Маріупольської міської ради містить необґрунтовані та незаконні положення щодо доручення Департаменту по робот із активами міської ради вжити заходів щодо демонтування об`єкту, який знаходиться на вищезазначеній земельній ділянці. Також Позивачами було відмічено, що заяву [PERSON] від 13.02.2018 р. Маріупольська міська рада в місячний строк, за аналогією права (ст. 8 ЦК України) згідно ч. 3 ст. 123 ЗК України, не розглянула, та прийняла оскаржуване рішення вже після більше ніж чотирьох місяців після подачі вказаної заяви, та більше того, оскаржуване рішення міська рада прийняла після більше ніж двох місяців з дня закінчення строку Договору. Щодо переходу права оренди земельної ділянки Позивачі вказують, що на орендованій земельній ділянці кадастровий номер 1412336900:01:009:0009 площею 0,0040 га для обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгівельного павільйону) по [ADDRESS] знаходиться нерухоме майно, яке належало орендарю [PERSON] до відчуження його громадянам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. за №2936 від 28.12.2018 р. Тобто з 28.12.2018 р. по теперішній час власниками нерухомого майна, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] протягом місяця з дня закінчення договору оренди земельної ділянки не отримувала заперечень Орендодавця Маріупольської міської ради щодо подовження строку дії договору оренди земельної ділянки. Позивачі зазначають, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки [PERSON] продовжила користуватись орендованою земельною ділянкою, а після відчуження нерухомого майна, що розміщено на орендованій земельній ділянці, нові власники [PERSON] та [PERSON] почали користування земельною ділянкою, та по сьогоднішній день користуються нею, є правонабувачами права оренди земельної ділянки, заперечень у поновленні договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку Договору оренди земельної ділянки [PERSON] не отримувала. Посилаючись на ст. 120 ЗК України, ст.ст. 377, 415 ЦК України Позивачі зазначають, що [PERSON] та [PERSON] є правонаступниками права оренди земельної ділянки, орендарем якої була [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки від 10.05.2013 р., зареєстрований Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701, та мають законне право на переоформлення права оренди земельної ділянки та подовження дії договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк. Вважаючи порушеними свої права позивачі звертаються до суду з вищевказаним позовом та просять визнати незаконним та скасувати рішення Маріупольської міської ради №7/32-2901 від 25 червня 2018 року, визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н від 20.05.2013 р., зареєстрований Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701, щодо земельної ділянки площею 0,0040 га, кадастровий номер 1412336900:01:009:0009, розташованої по [ADDRESS] , зазначивши, відповідно до ст.120 ЗК України, її орендарями [PERSON] та [PERSON] . Також просять викласти пункт 3.1. договору в редакції: договір укладено на 5 (п`ять) років (з 16.04.2018 р. до 16.04.2023 р.); інші пункти договору залишити без змін. 24 вересня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В ході підготовчого провадження представником відповідачем надано відзив на позовну заяву, за яким позов не визнано та зазначено, що Позивачами не було додано разом із заявою від 13.02.2018 р. проект додаткової угоди як це передбачено ст. 33 Закону України «Про оренду землі». А також, договір оренди земельної ділянки було припинено на підставі ст. 31 ЗУ «Про оренду землі». Щодо надання земельної ділянки в оренду позивачам, зазначено про неможливість застосування положень ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», оскільки [PERSON] не є ані власником ані користувачем земельної ділянки, а [PERSON] та [PERSON] не є орендарями земельної ділянки та не набули права оренди. Просила відмовити в позові в повному обсязі. Представником позивача надано відповідь відзив, в якому зазначено, що при даних правовідносинах при застосуванні ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» повідомлення Орендарем Орендодавця у намірі поновлювати договір оренди на той самий строк та на тих самих умовах та надання відповідної додаткової угоди не вимагається. Крім того, позивачі у відповіді на відзив зазначають, що беручи до уваги той факт, що Маріупольська міська рада як Орендодавець у встановлений ст. 123 ЗК України не розглянула заяву [PERSON] , а також у передбачений ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» строк не скористалась своїм правом заперечувати проти поновлення договору оренди землі, враховуючи немотивованість та незаконність оскаржуваного рішення №7/32-2901 від 25.06.2018 р., належне виконання позивачами умов договору оренди земельної ділянки (користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору та належна сплата орендної плати) у Позивачів є обґрунтовані та законні підстави вважати договір оренди земельної ділянки б/н від 20.05.2013 р., зареєстрований Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701, поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, з урахуванням переходу права оренди земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] . З огляду на вказане позивачі просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача надав заперечення, у якому зазначив, що Позивачі у передбачений строк не звертались до Маріупольської міської ради із пропозицією укласти додаткову угоду у відповідності до вимог ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», а також рішення міської ради №7/32-2901 від 25.06.2018 р. можливо кваліфікувати як захід передбачений ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». 02.12.2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Під час судового розгляду представник позивачів [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, позов підтримала, пояснила, що з огляду на ст. 19 Конституції України, за аналогією права ст. 123 ЗК України, оскільки рішення Маріупольської міської ради №7/32-2901 від 25.06.2018 р. не містить законних підстав його прийняття, є необґрунтованим та незаконним, воно підлягає скасуванню. Беручи до уваги факт належного користування земельною ділянкою Позивачами після закінчення строку дії договору, виконання ними умов договору, сплату ними орендної плати, відсутність заперечення Орендодавця Маріупольської міської ради протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, як передбачено ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки є поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.Крім того, відповідно до ст.ст.377, 415 ЦК України, 120 ЗК України, право на земельну ділянку площею 0,0040 га, розташовану по [ADDRESS] , перейшло від [PERSON] до позивачів [PERSON] та [PERSON] в тому ж обсязі і на тих же умовах, що були передбачені договором оренди земельної ділянки від 20.05.2013 року, після переходу права власності на нерухоме майно, за договором купівлі-продажу від 28.12.2018 року, розміщеного на вказаній земельній ділянці. Таким чином,представник позивачів вказала, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та просила позов задовольнити. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] , що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечувала проти позову, з підстав зазначених у відзиві тапросила відмовити в позові. Заслухавши представника позивачів та представника відповідача, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у своїй сукупності з нормами діючого законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, на підставі рішення Маріупольської міської ради №6/27-3127 від 16.04.2013 р. було укладено договір оренди земельної ділянки б/н від 20.05.2013 р., зареєстрований Юридичним департаментом Маріупольської міської ради від 07.02.2018 р. за №24784701, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 1412336900:01:009:0009 площею 0,0040 га для обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгівельного павільйону) по [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1. Договору оренди земельної ділянки Договір укладено на 5 років (з 16.04.2013 р. до 16.04.2018 р.). Відповідно п. 3.2. Договору оренди земельної ділянки після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає. 13.02.2018 р. [PERSON] подала Маріупольської міської ради заяву про подовження терміну оренди земельної ділянки за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у встановленому законом порядку. 25.06.2018 року Маріупольська міська рада прийняла рішення №7/32-2901 від 25.06.2018 р., яким відмовила у поновленні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міської ради) (кадастровий номер 1412336900:01:009:0009) площею 0,0040 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгівельного павільйону) по [ADDRESS] громадянці [PERSON] 28.12.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. за №2936 від 28.12.2018 р., що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 1412336900:01:009:0009 площею 0,0040 га для обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгівельного павільйону) по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Правова конструкція, передбачена частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» узгоджується з положеннями 777 Цивільного України, яка встановлює загальний принцип реалізації переважного права наймача на продовження договору найму на новий строк. Згідно вказаної статті ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором в розумний строк. У той же час, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі. Так, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Як вбачається зі змісту вказаної норми, повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі у даному випадку не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» може бути здійснено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Крім того, орендодавець має право заперечити стосовно поновлення договору і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець у свою чергу в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України Про оренду землі. Відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України Про оренду землі та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди з підстав передбачених частинами 2-5 вказаної статті, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення При цьому, в ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавець після отримання листа-повідомлення орендаря має розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі; за наявності заперечень направити повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Зазначені положення слід розуміти таким чином: орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря; може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі. При цьому, заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону не можуть бути відхилені без зазначення відповідних причин, а мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни тощо. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 908/2315/17 та у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17. Наведені положення встановлюють порядок врегулювання розбіжностей щодо умов договору, при цьому прямо передбачають можливість усунути в межах встановленого терміну розбіжності, що виникли під час відповідного листування. При цьому, сама по собі обставина неподання орендарем тих чи інших документів під час першого звернення, не є достатньою підставою для відмови в поновленні договору оренди, за умови дотримання всіх передбачених Законом приписів до спливу строку дії договору. Отже, приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі» дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому - воно може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного терміну після закінчення строку дії договору оренди землі. Також, відповідачем суду не надано доказів направлення заперечення у поновленні договору оренди землі протягом строку, встановленого ч. 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому, твердження відповідача, що рішення Маріупольської міської ради №7/32-2901 від 25.06.2018 слід кваліфікувати як заперечення щодо поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, судом відхиляються, оскільки ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлює певний строк надання такого заперечення. Отже, судом встановлено факт порушення відповідачем місячного терміну для повідомлення орендареві про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало позивачеві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Як вже зазначалося, частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому, необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 33 Закону України "Про оренду землі" наведена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та від 29.11.2018 у справах № 920/752/17, № 920/737/17, №920/747/17, № 920/751/17, №920/746/17, № 920/744/17, № 920/748/17, № 920/749/17. Судом встановлено, що позивач продовжила користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки та належно виконувати усі вимоги договору, що не заперечувалось відповідачем. Суд вважає за необхідне значити, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України Про місцеве самоврядування в Україні (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). За приписами п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема, відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У відповідності до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. В силу положень ст. 12 Земельного кодексу України, ст.140 Конституції України Маріупольська міська рада Донецької області як орган місцевого самоврядування розпоряджається земельними ділянками комунальної власності. В той же час, таке розпорядження землями комунальної власності не є безумовним та повинно здійснюватися із дотриманням вимог діючого законодавства. За приписами ст.152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституці або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. За висновками суду, прийняте Маріупольською міською радою рішення №7/32-2901 від 25.06.2018 порушує приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки булоприйнято після встановленого чинним законодавством місячного строку для розгляду звернення позивача з пропозицією поновлення договору оренди. У частині 1 статті 190 Цивільного кодексу України зазначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а положення Глави 23 Загальні положення про власність і Глави 29 Захист права власності передбачають поняття та правові механізми захисту права власності на майно у наведеному значенні. Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999, заява №311107/96, п.54). З аналізу вказаних положень вбачається, що майном є, в тому числі, і майнові права (наприклад, право користування майном - оренда), а відтак, від неправомірних посягань національним законодавством охороняється право власності не лише на саму річ, як об`єкт матеріального світу, а й на майнові права, які полягають, зокрема, у володінні та користуванні даною річчю. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, утому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, встановив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України Про оренду землі, добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар. Отже, оскаржуваними рішенням Маріупольської міської ради, якими було відмовлено позивачу у поновленні строку оренди земельної ділянки відповідач порушив майнові права позивача, і ці права підлягають захисту в порядку ст.1 Першого протоколу до Конвенції та ст.16 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим вони підлягає визнанню незаконними та скасуванню. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 у контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Аналогічна правова позиція щодо належного способу захисту права орендаря на поновлення договору оренди за статтею 33 Закону України "Про оренду землі" викладена в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №908/2484/17, від 06.03.2019 у справі №916/600/18, від 13.02.2019 у справі № 911/3225/17, від 16.01.2019 у справі №908/127/17, 15.01.2019 у справі № 922/1464/18, від 10.01.2019 у справі № 918/850/17, від 06.12.2018 у справі № 915/456/17. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Позивачі звернулисьдосуду за захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди землі в силу закону із дотриманням відповідної процедури та порядку. Суд дійшов висновку про необхідність відновлення порушеного права позивачів, установивши належне виконання позивачами умов договору оренди земельної ділянки, продовження користування нею після закінчення дії договору, відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку дії договору, сплату орендної плати за користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та неспростування цих фактів відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Цивільним Кодексом України, Земельним Кодексом України, Законом України Про оренду землі. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Положеннями ч. 1, 4 ст.120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, наякій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною 3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» також передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що заходиться на орендованій земельний ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене, в тому самому обсязі і на тих самих умовах, які існували для попереднього власника. Тобто особа, яка набула права власності на майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, при цьому договір оренди земельної ділянки щодо попереднього власника нерухомого майна припиняється договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці нерухоме майно. Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 08.06.2013 року у справі №6-253цс16 від 13 квітня 2016р. Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача земельною ділянкою припиняється автоматично в силу закону та не потребує оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, а має місце лише заміна сторони у зобов`язанні. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , будучи новими власниками нежитлової будівлі, розташованої по [ADDRESS] на належній Маріупольській міській раді земельній ділянці, є правонаступниками права оренди земельної ділянки на підставі ст. 120 ЗК України, ст.ст. 377, 415 ЦК України. Таким чином, доводи позивачів щодо поновлення строку оренди земельної ділянки на підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», а також щодо набуття ними права на оренду земельної ділянки по [ADDRESS] за договором оренди земельної ділянки від 20.05.2013 року є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а тому позовні вимоги про визнання рішення Маріупольської міської ради №7/32-2901 від 25.06.2018 року, а також визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 20.05.2013 року, замінивши, відповідно до ст.120 ЗК України, сторону орендаря у Договорі з [PERSON] , на [PERSON] та [PERSON] , виклавши п.3.1 розділу 3 Договору щодо строку дії договору до 16.04.2023 року, в іншій частині договір оренди земельної ділянки від 20.05.2013 року залишити без змін, підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо законності рішення Маріупольської міської ради №7/32-2901 від 25.06.2018 року не базуються на законі, а тому не спростовують висновків суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved