Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що [PERSON] проходив публічну службу - службу в органах внутрішніх справ України з 2010 року по 25.12.2014 року. Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 31.08.2011 року № 256 рядовий міліції [PERSON] був переведений із Запорізького юридичного інституту до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з 01.09.2011 року. На виконання вимог Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про міліцію», Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», 01.09.2011 року між відповідачем, ГУМВС України в Запорізькій області та Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ укладено Договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Згідно з наказом ДДУВС від 28.04.2014 року № 60 відповідач успішно закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» та був направлений до ОВС. Згідно з наказом Головного Управління МВС в Запорізькій області № 61о/с від 28.02.2014 року відповідач був призначений на посаду слідчого слідчого відділення Василівського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області. Згідно з наказом Головного Управління МВС в Запорізькій області № 565о/с від 25.12.2014 року відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Звільнення з ОВС після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну є однією з підстав відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України. Розділи 3 та 4 Договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання Договору. Пунктом 2.3.6 вказаного Договору також передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про міліцію" особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Таким чином, відповідач, звільнившись з ОВС за п. 64 «є» (за порушення дисципліни), порушив вимоги п. 2.3 Договору, тому, зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ДДУВС у розмірі 15878 грн. 79 коп. У добровільному порядку відповідачем сума витрат, пов'язаних з його навчанням в ДДУВС, не відшкодована. Відповідно до п. 2.1 Порядку, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: -грошове забезпечення; -продовольче забезпечення; -речове забезпечення; -медичне забезпечення; -перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; -оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 2.1.1 Порядку, витратами на грошове забезпечення - є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України. У статуті ДДУВС, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 № 429, також зазначається, що ДДУВС діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому, а тому, в спірних правовідносинах ДДУВС виступає саме як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з п. 18.2 Рішення колегії МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.2012 № 618 (додаток 5), обов'язок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням випускників вищих навчальних закладів МВС, що звільняються з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі, та курсантів, які відраховані з навчання, було делеговано ректорам вищих навчальних закладів МВС. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь державного бюджету (на рахунок: р/р 31250202117468 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, МФО 805012, СДРПОУ 08571446) витрати, пов'язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у сумі 15878 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. В судове засідання представник позивачка не зявився, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнає, пояснивши, що не заперечує факти, викладені в позовній заяві, але, у звязку з тим, що 15.04.2015 року Кабінетом Міністрів України було ухвалено Постанову №216 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992, Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, та було виключено п.8, якою передбачалося, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, тому, вважає, що й сплачувати позивачеві він нічого не зобовязаний. Крім того, стверджує, що він за свої кошти робив ремонт в кабінеті, який йому було виділено для роботи в Василівському РВ ГУМВС України в Запорізькій області, купував меблі, оргтехніку, на якій працював, тому вважає, що відшкодував кошти за своє навчання. В судове засідання представник ГУМВС України в Запорізькій області не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши думку відповідача, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників процесу. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, [PERSON] проходив службу в ОВС з серпня 2010 року, що підтверджується Висновком за матеріалами службового розслідування, копія якого є у справі. Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 31.08.2011 року № 256, копія якого є у справі, рядовий міліції [PERSON] був переведений із Запорізького юридичного інституту ДДУВС до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з 01.09.2011 року. 01.09.2011 року між [PERSON], ГУМВС України в Запорізькій області та Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ укладено Договір про навчання [PERSON] у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ №2089, копія якого є у справі, що передбачено Законом України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про міліцію», Указом Президента України від 23.01.1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням». На даний час цей Договір не змінений, не скасований, не визнаний недійсним, а тому, має законну силу та сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди, виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 28.02.2014 року № 60, копія якого є у справі, [PERSON] успішно закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» та був направлений до ОВС. Згідно з наказом Головного Управління МВС в Запорізькій області № 61о/с від 28.02.2014 року, копія якого є у справі, [PERSON] був призначений на посаду слідчого слідчого відділення Василівського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області. 16.12.2014 року постановою Василівського районного суду Запорізької області, копія якої є у справі, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП та його піддано адміністративному стягненню у вигляд штрафу в розмірі 4250 грн. Постановою судді апеляційного суду Запорізької області від 05.02.2015 року, копія якої є у справі, зазначену постанову Василівського районного суду Запорізької області залишено без змін. 10.02.2015 року [PERSON] сплатив штраф, що підтверджується квитанцією, копія якої є у справі. Згідно з наказом начальника Головного Управління МВС в Запорізькій області № 565о/с від 25.12.2014 року, копія якого є у справі, [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. На даний час цей наказ не змінений, не скасований, не визнаний недійсним, а тому, має законну силу. Як вбачається з п.8 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про міліцію" особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Пунктом 2.3.6 вищевказаного вказаного Договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком. А розділи 3 та 4 Договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання Договору. Таким чином, відповідач, звільнившись з ОВС за п. 64 «є» (за порушення дисципліни), порушив вимоги п. 2.3 Договору, тому, зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.1 зазначеного Порядку, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме, витрат на: -грошове забезпечення; -продовольче забезпечення; -речове забезпечення; -медичне забезпечення; -перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; -оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 2.1.1 Порядку, витратами на грошове забезпечення - є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України. У статуті Дніпропетровського державного університета внутрішніх справ, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 № 429, витяг з якого є у справі, зазначається, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому, а тому, в спірних правовідносинах Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ виступає саме як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з п. 18.2 Рішення колегії МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.2012 № 618, обов'язок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням випускників вищих навчальних закладів МВС, що звільняються з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі, та курсантів, які відраховані з навчання, було делеговано ректорам вищих навчальних закладів МВС. А, як вбачається з позовної заява, позов подано [PERSON], який займає посаду ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, що підтверджується витягом з наказу №377 о/с від 05.03.2015 року, копія якого є у справі. Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, який є у справі, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 15878 грн. 79 коп. У добровільному порядку відповідачем дана сума не відшкодована. Таким чином, виходячи з принципів розумності, обєктивності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь державного бюджету України ((на рахунок: р/р 31250202117468 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, МФО 805012, СДРПОУ 08571446) витрати, повязані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ в сумі 15878,89 грн. Крім того, суд вважає необхідним, відповідно до вимог ст.88 ЦУПК України та Закону України «Про судовий збір», стягнути з [PERSON] на користь Дніпропетровського Державного Університету внутрішніх справ судові витрати в сумі 243,60 грн, які підтверджуються платіжним дорученням №536 від 14.04.2015 року, яке є у справі.. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач суду не надав. Його посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №216, якою було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», а саме, в частині виключення вищевказаного п.8, суд вважає безпідставними, оскільки, правовідносини, які є предметом даного спору, виникли до її ухвалення (серпень 2010 року -25.12.2014 року). Безпідставними також є й посилання відповідача в своїх запереченнях на неналежний стан його службового приміщення та витрачання ним власних коштів на облаштування свого робочого місця, оскільки, по-перше, ці факти не підтверджені належними та достатніми доказами, по-друге, якщо відповідач й витрачав на ці потреби власні кошти, з власного бажання, це не заборонено діючим законодавством України, а факти примусу його до цих дій з боку будь-яких посадових осіб, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли; по-третє, висловлені відповідачем факти не позбавляють його обовязку відшкодування коштів, які є предметом даного спору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved