Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 07.03.2007 року між нею та ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ»ОТП Банк» був укладений кредитний договір № СМ-SME010/001/2008, відповідно до умов якого відповідач зобовязався надати позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 250000 дол.США зі строком остаточного повернення 07.03.2023 року, а [PERSON], як позичальник, прийняла на себе обов»язок повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідачу плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов»язання, визначені у договорі. 07.03.2007 року в забезпечення виконання своїх зобов»язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладенно договір іпотеки № РМ-SME010/001/2008. Згідно якого позивачкапередала в іпотеку Банку будівлі майнового комплексу, загальною площею 4866,6 кв.м., а саме: склад (літ. В) - загальною площею 1153,4кв.м., склад (літ. Г) - загальною площею 955,5 кв.м., склад (літ. Е) загальною площею 1549,3 кв.м., гараж (літ. Ж) загальною площею 301,4 кв.м., гараж (літ. З) загальною площею 178,6 кв.м., прохідної (літ. Д) загальною площею 30,2 кв.м., навісу (літ. Н) загальною площею 698,2 кв.м., за адресою: м.Житомир, вул. Баранова,74. Згодом позивачці стало відомо про те, що Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], 14.11.2009 року було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 10899, про стягнення з неї на користь ПАТ «ОТП Банк» за рахунок майнового комплексу загальною площею 4866,6 кв.м., грошових коштів в сумі 2249033,82 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 цього [PERSON], до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору. Як передбачено ч.1 ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 6 ст. 20 [PERSON] України „Про заставу" передбачає, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. [PERSON] України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, який регулює підстави і порядок обтяження рухомого майна, передбачено інше. Згідно з ч. 1 ст. 24 [PERSON] України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із [PERSON]. Частиною 1 статті 26 зазначено закону передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим [PERSON]: 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувану права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувану відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Стаття 27 даного закону передбачає порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Окрім того повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувана, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізап предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувану; 5)визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувану протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Проте вона не отримувала вимогу від Банку про намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, також Банком не зареєстровано в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що підтверджується витягом. Відповідно до норм статті 88 [PERSON] України «Про нотаріат», пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Тобто, із вказаних норм вбачається, що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і такою, що не потребує додаткового доказування. Між тим, із документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису вбачається, що боргові зобов'язання, зазначені у виконавчому написі, не співпадають із зобов'язаннями, зазначеними в договорі застави як за розміром визначених сум, строком їх сплати, так і за характером та підставою, тобто виконавчий напис вчинено на виконання зобов'язань, які договором такими не визначено. Вказує, що всупереч приписам вищенаведених нормативних актів, відповідачем були надані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису щодо зобов»язання, строк виконання якого на момент вчинення виконавчого напису ще не настав. Відповідно до Договору застави - остаточний строк повернення кредиту позичальником - 07.03.2023 р., а у виконавчому написі зазначається, що строк платежу за договором застави настав - 14.11.2009 р. Документами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 [PERSON] України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Водночас, при вчиненні про порушеннвиконавчого напису, нотаріус не отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позичальника по тілу кредиту, відсотків та пені - є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувана та не може підтверджувати правові підстави для стягнення відповідних сум, а також бути доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позичальника. Представник позивачки надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 04.03.2015 року нез»явився, надав заяву до суду про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та надав заперечення на позовну заяву. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено обставини, зазначені вище, що підтверджуються письмовими доказами по справі. Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, [PERSON] України «Про заставу», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист цивільних прав та інтересів унормовано Главою 3 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до статті 18 зазначеного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.ст. 87, 88 [PERSON] України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. П. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого ПКМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Згідно ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Оскільки згідно ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено нотаріусам вчиняти виконавчі написи по безспірним заборгованостям або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved