Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Банк Перший" про зобов'язання перерахувати суми вкладів та процентів, нарахованих на них, обгрунтовуючи позов тим, що 31 січня 2014 року між відповідачем та позивачем було укладено договір банківського вкладу № ДФ-058212, відповідно до якого позивачка внесла на депозитний рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1284,00 євро, з правом поповнення, строком на 185 днів з 31.01.2014 року до 04.08.2014 року. В день спливу строку зазначеного договору позивач звернувся до відповідача з проханням повернути кошти, але їй було відмовлено. Позивачем було прийнято рішення про перерахування грошових коштів за Депозитом на свій поточних рахунок, відкритий в іншому банку. Для можливості здійснення зазначеного перерахування позивачем було надіслано відповідачу заяву про перерахування грошових коштів разом із платіжним дорученням в іноземній валюті від 23.10.2014 року, відповідно до якого перерахування у сумі 1329,23 євро мало відбутися на поточний рахунок позивачки, відкритий у іншому банку АТ "Сбербанк Росії". Вказане платіжне доручення було отримане банком-відповідачем 27.10.2014 року, але до теперішнього часу перерахування не відбулося. Відповідно до ст.625 ЦК України, позивачем за період з 29.10.2014 року по 24.11.2014 року, тобто за 27 днів, нараховані 3 % річних від суми боргу у розмірі 2,97 євро (1329,23 євро х 3% / 365 днів х 27 днів). Просить суд винести рішення, яким зобов'язати ПАТ "Банк Перший" перерахувати: 1) Грошові кошти, що обліковуваються на рахунку позивача відповідно до Договору № ДФ-058212 від 31.01.2014 року в сумі 1329,23 євро на мультивалютний рахунок позивача [NUMBER], відкритий в АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ"; 2) Моральну шкоду, яку заподіяли протиправні дії відповідача у розмірі 2 000 грн. на мультивалютний рахунок позивача [NUMBER], відкритий в АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ"; 3) Проценти, розраховані відповідно до положень ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних за весь час прострочення виконання зобов'язань у розмірі 2,97 євро на мультивалютний рахунок позивача [NUMBER], відкритий в АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ". Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31.01.2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕРШИЙ" укладено договір банківського вкладу № ДФ-058212 (вклад "Великі можливості" з виплатою процентів в кінці строку), відповідно до якого вкладник передав банку грошові кошти у сумі 1284,00 євро, на строк 185 днів з 31.01.2014 року по 04.08.2014 року. Згідно п. 2.1 Договору 1 банк щоденно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі 7% річних. Відповідно до п. 3.1.1 вказаного Договору, банк зобов'язується після закінчення строку вкладу (або на першу вимогу вкладника) повернути вклад (або його частину, згідно п. 2.7 цього договору) вкладнику в повному розмірі в порядку, визначеному цим договором та законодавством України, та виплатити проценти. Згідно п. 1.4 договору 1 по закінченню строку вкладу банк повертає вклад вкладникові у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок [NUMBER], відкритий у банку. П. 2.6. Договору 1 передбачено, що проценти на вклад виплачуються вкладникові в день закінчення строку вкладу або в день повернення вкладу з інших підстав, передбачених цим договором та законодавством України, шляхом безготівкового перерахування банком суми нарахованих процентів на рахунок, визначений у п. 1.4 цього договору. (а.с.5-6) 20.04.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "БАНК ПЕРШИЙ" укладено договір банківського рахунку № 26201501017022, відповідно до якого банк відкриває позивачу поточний рахунок [NUMBER] в іноземній валюті (євро), на який зобов'язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів. Відповідно до п. 2.2. Договору банківського рахунку № 26201501017022 банк виконує операції по рахунку лише за дорученням клієнта або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів, у безготівковій та готівковій формах, в порядку, строки та на умовах, передбачених законодавством України та цим договором. (а.с.7-9) У строки закінчення дії Договору вклади та нараховані на них відсотки відповідачем не були повернуті позивачу. Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 23.10.2014 року про перерахування грошових коштів у розмірі 1329,23 євро з її поточного рахунку [NUMBER], відповідно до платіжного доручення в іноземної валюті або банківського металу № 1 від 23.10.2014 року та надала банку платіжне доручення № 1. (а.с. 10-13). Дана заява позивача та платіжне доручення отримані відповідачем 27.10.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.14). Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись сторонами належним чином та у встановленні строки. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Однак, в судовому засіданні недоведено факт того, що банк повернув вклад та проценти у загальній сумі 1329,23 євро, позивачу шляхом перерахування на банківський рахунок, у зв'язку з чим між сторонами виникли нові зобов'язання банківського рахунку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем вибрано не той предмет позову, а тому позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Банк Перший" про зобов'язання перерахувати суми вкладів та процентів, нарахованих на них є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, що позивачка не пред'являла позову про стягнення суми вкладу та процентів по ньому, до вказаних правовідносин не застосовується ч.2 ст.625 ЦК України, та позов у цій частині про зобов'язання відповідача перерахувати 3 % річних у розмірі 2,97 євро також не підлягає задоволенню. Позивач також просить зобов'язати відповідача перерахувати моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити з наступних підстав. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Проте задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", які передбачають, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача перерахувати моральну шкоду не підлягають задоволенню. Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed