Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Ставківської сільської ради Бершадського району про визнання права на земельну частку (пай). В заяві стверджує, що вона 26.10.1993 року була прийнята на роботу і в члени КСП «Авангард» с. Ставки Бершадського району, де працювала до 31.03.2007 року, що підтверджує копією трудової книжки та архівною довідкою № 61 від 22.087.2014 року виданою архівним відділом Бершадської РДА. Знаючи про те, що бувші члени колгоспу мають право на земельну частку (пай) вона в вересні 2014 року звернулася до відділу Держземагенства у Бершадському районі із заявою про видачу їй сертифікату на право на земельну частку (пай), але з відповіді на її звернення довідалася, що її не внесли у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), що підтверджується листом № Б-46/14 від 26.09.2014 року виданим відділом Держземагенства у Бершадському районі. З цього ж листа їй стало відомо, що КСП «Авангард» с. Ставки Бершадського району Вінницької області 20.04.1994 року отримало Державний акт на право колективної власності на землю, а 23.12.1993 року були затверджені списки осіб, які мають право на земельний пай. Вважає, що її прізвище помилково не було внесено до списків осіб, що мають право на земельний пай, оскільки право на земельну частку (пай) їй гарантовано законодавством України. В зв'язку з безпідставним невнесенням до списку осіб до державного акту на право колективної власності на землю вона позбавлена права отримати належну частку земельного паю, а тому звернулася в суд з даним позовом в якому просить ухвалити рішення суду, яким визнати за нею право на земельну частку із земель запасу Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву в якій позов підтримує, просить справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився надіслав до суду заяву за підписом сільського голови, в якій позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення враховуючи слідуюче: Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають особи, які являються членами сільськогосподарських підприємств на час отримання державного акту. Постановою Ради Міністрів СССР "Про трудові книжки колгоспників" від 21.04.1975 року № 310 передбачено, що трудова книжка колгоспника є документом, який, зокрема, підтверджує членство особи в колгоспі. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ( із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку(пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Державний комітет України по земельних ресурсах листом від 22.08.2001 року за № 14-17-2-П1580/4251 роз'яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки(паю) в натурі, тощо. Судом встановлено, що 26.10.1993 року [PERSON] була прийнята на роботу і в члени КСП «Авангард» с. Ставки Бершадського району, де працювала до 31.03.2007 року, що підтверджує копією трудової книжки та архівною довідкою № 61 від 22.087.2014 року виданою архівним відділом Бершадської РДА, однак помилково не була включена в список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який додається до державного акту на право колективної власності на землю. Враховуючи те, що на день видачі господарству державного акту на право колективної власності на землю, позивачка працювала в ньому і являлася членом вказаного господарства, тому має право на земельну частку(пай), яку необхідно виділити із земель резервного фонду Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Ст.ст. 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивачка пропустила строк звернення до суду через те, що дізналася про свої порушені права лише у вересні 2014 року і це підтверджується листом № Б-46/14 від 26.09.2014 року виданим відділом Держземагенства у Бершадському районі, таким чином суд вважає поважними причини пропущення позовної давності, а тому порушене право підлягає захисту .

Outcome: approved