Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ "Запоріжтрансформатор" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого на виробництві професійного захворювання. В позові зазначено, що з 1971 по 2014р.р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. З 15.10.1973 року працювала у відповідача на посаді машиніста крану (кранівник) 5 розряду в зварювальному цеху. Наказом № 706 від 16.07.2014 р. відповідач звільнив її з роботи за ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. У зв'язку з довготривалою працею в умовах впливу шкідливих факторів, в 2014 році у неї було виявлено професійне захворювання, що підтверджується актом форми П-4 від 16.05.14р. Відповідно до змісту акту, професійне захворювання виникло за умов тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "Запоріжтрансформатор". Причиною виникнення професійного захворювання було визнано : наявність на робочому місці машиніста крана (кранівника) ПАТ "Запоріжтрансформатор" - пилу 1,92 - 6,3 мг/куб.м., марганцю 0,11 - 0,17 мг/куб.м., двоокису марганцю ).5 мг/куб.м., вібрації локальної 91-100 дБ, вібрації загальної 92-102 дБ, шуму 82-86 дБА. 03.06.2014 року, згідно з довідкою МСЕК їй було встановлено безстроково 3 групу інвалідності з 50% втратою професійної працездатності. За висновком МСЕК про умови та характер праці, їй рекомендована праця в умовах без шкідливих виробничих факторів, без важких-фізичних статико-динамічних навантажень, зв'язку з вібрацією. Крім того, їй рекомендовано «Д» спостереження, лікування у проктолога, невропатолога, лор лікаря, а також періодичне стаціонарне лікування. Професійне захворювання вона отримала під час виконання своїх трудових обов»язків, ніяких порушень своїх трудових обов»язків та трудової дисципліни вона не допускала. До отримання професійного захворювання вона була здоровою та працездатною людиною. Через стан свого здоров»я, вона позбавлена можливості не тільки повноцінно працювати, але і продовжувати звичний для себе спосіб життя Внаслідок професійного захворювання вона змушена була тривалий час знаходитися на лікуванні, проходити чисельні медичні обстеження та огляди, процедури. По декілька разів на рік вона вимушена перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджено виписками з історії хвороб. Вона постійно відчуває слабкість, втому, сильні болі у поперековому та шийному відділах хребта, в лівій нозі, в руках. Відносини в родині погіршилися, оскільки вона стала інвалідом, позбавлена можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов`язки по господарству.. Вона постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних переживань. Все це постійно і негативно позначається на її душевному стані. Вона знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров`я немає. Просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 100000 грн. В судове засіданні позивач та її представник не з»явилися, подали заяви, в яких підтримали свої позовні вимоги та просили розглянути справу за їх відсутності. Будучі раніше допитаними в судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити у повному обсязі, при цьому [PERSON] пояснила, що все своє життя присвятила заводу, пропрацювавши фактично в одному цеху на одному і тому ж робочому місці, де втратила працездатність, а тому вважає, що заробила право на відшкодування моральної шкоди. Представник вiдповiдача позов не визнав, надав письмове заперечення на позов, суду пояснив, що дійсно позивачка працювала на підприємстві з 12.07.1971р. по 10.07.1973р. та з 15.10.1973р. по 16.07.2014р. на посаді машиніста крана (кранівника) зварювального цеху ПАТ "Запоріжтрансформатор" та була звільнена у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я, яке перешкоджає виконанню даної роботи. Відповідно до п.16 акта розслідування, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "ЗТР". Причиною виникнення професійного захворювання, відповідно до п. 17 акта розслідування, є наявність на робочому місці машиніста крана (кранівника) ПАТ "Запоріжтрансформатор" : пилу 1,92 - 6,3 мг/куб.м., марганцю 0,11 - 0,17 мг/куб.м., двоокису марганцю ).5 мг/куб.м., вібрації локальної 91-100 дБ, вібрації загальної 92-102 дБ, шуму 82-86 дБА. Пунктом 19 акта розслідування встановлено відсутність осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Відповідно довідки ОМСЕК № 3 ступінь втрати професійної працездатності у позивача становить 50% та встановлено 3 групу інвалідності - безстроково. Однак, [PERSON] була повідомлена підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів та свідомо погодилася працювати у вищевказаних умовах. Будучи обізнаною про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці на власне здоров`я, позивач самостійно продовжував виконувати роботу в таких умовах тривалий час, тим самим, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров`я. ПАТ "Запоріжтрансформатор" на виконання вимог ч.1 ст. 7 Закону України "Про охорону праці" та умов колективного договору безоплатно забезпечувало позивача, як працівника, зайнятого на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, лікувально-профілактичним харчуванням (кожного робочого надавалося 0,5 л. молока або рівноцінних харчових продуктів), надавало додаткову оплачувану відпустку терміном 4 дні, здійснювало оплату праці у підвищеному розмірі )доплачувало 4% від встановленого окладу - за шкідливі умови праці, що підтверджується відповідними наказами про перегляд заробітної плати. Вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 100000 грн. необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач визначаючи розмір шкоди вказує, що обґрунтуванням суми моральної шкоди, яку він просить сплатити за спричинення морального болю від професійного захворювання на виробництві, є передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності" максимальний розмір страхової виплати за моральну шкоду - 200 розмірів мінімальних заробітних плат, який застосовувався у період, коли виплати моральної компенсації здійснював Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Посилання на розмір страхових виплат встановлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не може бути належним обґрунтуванням розміру позовних вимог [PERSON] оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому ч.2 ст. 237-1 КЗпП передбачає, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди з ч.3 ст. 23 ЦК України визначається судом в кожному окремому випадку залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які істотне значення. Отже у справах про відшкодування моральної шкоди її розмір визначається у кожному випадку окремо з врахуванням всіх вищенаведених обставин. З матеріалів справи не вбачається, що позивач зазнав стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті отримання профзахворювання. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також про зміну образу і якості життя в зв`язку з професійними захворюваннями. Просить в позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що позивачка з 1971 по 2014р.р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем. З 15.10.1973 року працювала у відповідача на посаді машиніста крану (кранівник) 5 розряду в зварювальному цеху. Наказом № 706 від 16.07.2014 р. відповідач звільнив її з роботи за ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. У зв'язку з довготривалою працею в умовах впливу шкідливих факторів, в 2014 році у неї було виявлено професійне захворювання, що підтверджується актом. Відповідно до акту, професійне захворювання виникло за умов тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "Запоріжтрансформатор". Причиною виникнення професійного захворювання було визнано : наявність на робочому місці машиніста крана (кранівника) ПАТ "Запоріжтрансформатор" - пилу 1,92 - 6,3 мг/куб.м., марганцю 0,11 - 0,17 мг/куб.м., двоокису марганцю ).5 мг/куб.м., вібрації локальної 91-100 дБ, вібрації загальної 92-102 дБ, шуму 82-86 дБА. 03.06.2014 року, згідно з довідкою МСЕК їй було встановлено безстроково 3 групу інвалідності та встановлено 50% втрату працездатності. За висновком МСЕК про умови та характер праці, їй рекомендована праця в умовах без шкідливих виробничих факторів, без важких-фізичних статико-динамічних навантажень, зв'язку з вібрацією. Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які причинили втрату працездатності» передбачає відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди i є одним з способів захисту особистих немайнових прав працівника. Спеціальним законом, яким урегульовано питання відшкодування працівникові (застрахованій особi) за рахунок коштів Фонду соціального страхування вiд нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної шкоди в разі нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, якi призвели до втрати працівником працездатності, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, якi спричинили втрату працездатності". Оскільки вiддiлення Фонду соціального страхування вiд нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин у зв'язку зi зміною спеціального закону не має вiдповiдати за завдану моральну шкоду, то в разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, установлених законом. Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Виходячи з положень ст.. 153, 158 КЗпП України обов»язок по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці, у тому числі обов»язок вжити заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіту з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань, тощо, покладено на роботодавця. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працiвника у сферi трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вiдповiдно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членiв її ciм'ї чи близьких родичiв; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Відповідач в повній мірі не забезпечив нешкідливих безпечних умов праці , що викликало у позивача професійне захворювання, інвалідність 3 групи та 50% втрату професійної працездатності. Зазначені обставини спричинили їй моральні страждання, оскільки вона стала інвалідом, перебуває на диспансерному обліку, вимушена часто лікуватися. Втім, заявлену суму на відшкодування моральної шкоди суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, тяжкості спричинених моральних страждань. Визначаючи розмiр моральної шкоди суд враховує стан здоров'я позивачки, наслідки отриманого професійного захворювання, характер, ступінь та тривалість моральних страждань, яких зазнала позивачка, i вважає, виходячи з принципів розумності, виваженості, необхідним стягнути на її користь моральну шкоду у розмiрi 20000 грн. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнути з відповідача у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial