Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

28 травня 2020 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 03 листопада 2017 року у справі № 160/577/17 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2017 року і до досягнення ним повноліття. [INFO] [PERSON] померла. Розпорядженням голови Локачинської РДА від 30 січня 2018 року № 30 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Локачинської РДА від 05 березня 2018 року № 96 [PERSON] призначено опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням голови Локачинської РДА від 13 березня 2020 року № 48 "Про втрату статусу дитини, позбавленої батьківського піклування" [PERSON] визнано таким, що втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку з передачею його для подальшого виховання батькові [PERSON] . Згідно із розпорядженням голови Локачинської РДА від 16 березня 2020 року № 49 "Про припинення опіки та звільнення від обов`язків опікуна над малолітніми" опіку над малолітнім [PERSON] припинено. [PERSON] звільнено від обов`язків опікуна над малолітнім [PERSON] . З 30 січня 2018 року по 16 березня 2020 року позивач являлась опікуном [PERSON] , [INFO] , який і на даний час проживає разом з нею, а тому відповідач продовжує нести обов`язки щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 02 березня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження, зокрема, стягувача - [PERSON] , яка померла [INFO] , її правонаступником [PERSON] . За час примусового виконання рішення Локачинського районного суду від 03 листопада 2017 року у справі № 160/577/17 відповідачем не сплачено жодних коштів на утримання сина [PERSON] , заборгованість зі сплати аліментів за період з жовтня 2017 року по квітень 2020 року становить 30903, 22 грн. Станом на 26 травня 2020 року неустойка (пеня) за несвоєчасно сплачені аліменти відповідачем у виконавчому провадженні № 55208907, примусове виконання якого здійснюється Локачинським районним відділом ДВС Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиці (м. Львів), становить 29 563, 22 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 29563,22 грн. Окрім того, просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі. 02 липня 2020 року представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що він є батьком малолітнього [PERSON] , відносно якого не позбавлений батьківських прав. З 16.03.2020 року [PERSON] звільнено від обов`язків опікуна. Проте, остання на його неодноразові звернення повернути сина не реагує, не дозволяє бачитись з ним. Утримує сина за місцем свого проживання. Його вина у несплаті аліментів відсутня, позаяк в період з 19.01.2018 року по 27.01.2020 року він перебував у місцях позбавлення волі та не міг своєчасно сплачувати аліменти на утримання сина, виконавчий документ про стягнення з нього аліментів в колонію не надходив, тому відповідно кошти не стягувалися. Представник відповідача також наголосила, що пройшли строки позовної давності для вимоги позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03 листопада 2017 року Локачинським районним судом Волинської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2017 року і до досягнення ним повноліття, що підтверджується ухвалою Локачинського районного суду від 02.03.2020 року, якою встановлено зазначені обставини (а.с.8-10). Відповідно до розпорядження Локачинської РДА від 31 січня 2018 року № 30 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, позаяк мати дитини [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі відповідно до вироку суду від 14.02.2017 року (а.с.4). Із розпорядження голови Локачинської РДА від 05 березня 2018 року № 96 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Ухвалою суду від 02 березня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження № 55208907, зокрема, стягувача - [PERSON] , яка померла [INFO] , її правонаступником - [PERSON] щодо виконання рішення Локачинського районного суду Волинської області від 03 листопада 2017 року у цивільній № 160/577/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач набула прав та обов`язків стягувача у виконавчому провадженні № 55208907, примусове виконання якого здійснюється Локачинським районним відділом ДВС Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції ( а.с. 8-10). Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України та ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Надаючи правову оцінку вимогам позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Постановами Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №333/6020/16, від 15.01.2020 року у справі №334/7702/16 сформовано таку правову позицію. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Згідно з положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, а неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги довідку-розрахунок Локачинського ДВС Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів), з якої вбачається, що заборгованість [PERSON] щодо сплати аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , за період з жовтня 2017 року по квітень 2020 року станом на 01 травня 2020 року становить 30903, 22 грн. (а.с. 6). В ході судового розгляду судом встановлено та не заперечувалось відповідачем тієї обставини, що [PERSON] було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів. Вказане рішення ним не оскаржувалось, набрало законної сили та було направлене на виконання. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах, вони не сплачувались відповідачем і в той період, коли він не відбував покарання у місцях позбавлення волі. Пояснення [PERSON] про те, що дитина перебувала з ним не підтверджуються належними доказами та не скасовують його обов`язку щодо виконання рішення суду. Згідно із розпорядженням голови Локачинської РДА від 16 березня 2020 року № 49 "Про припинення опіки та звільнення від обов`язків опікуна над малолітніми" опіку над малолітнім [PERSON] припинено. [PERSON] звільнено від обов`язків опікуна над малолітнім [PERSON] . Водночас, [PERSON] є одержувачем аліментів, стороною виконавчого провадження №55208907 відповідно до ухвали суду від 02.03.2020 року і будь-яких процесуальних документів в спростування зазначеного [PERSON] не подано, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) відповідно до ч.1 ст. 196 СК України. Згідно із ч.4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Відповідачем не заперечується той факт, що він не повідомляв виконавця про його перебування в місцях позбавлення волі, не подавав до нього будь-яких клопотань. А тому в даному випадку не можна стверджувати, що заборгованість по аліментах утворилася у [PERSON] з незалежних від нього причин. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду. Суд погоджується з методикою нарахування представником позивача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за правилами ст. 196 СК України, з урахуванням загальної кількості днів з жовтня 2017 року по квітень 2020 року. Із розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів відповідно до виконавчого листа № 160/577/17 від 14.11.2017 року вбачається, що неустойка (пеня) за несвоєчасно сплачені відповідачем аліменти за період з жовтня 2017 року по квітень 2020 року становить 29563,22 грн. (а.с.7). У вказаному розрахунку чітко відображений хід нарахування аліментів, починаючи з жовтня 2017 року по квітень 2020 року. При цьому складений розрахунок дозволяє суду здійснити обрахунок за правилами, як це передбачено у вищенаведених позиціях Великої Палати Верховного Суду, тобто за кожен місяць сплати аліментів окремо, з визначенням остаточної суми шляхом додавання визначених сум. Враховуючи правило ч.1 ст.196 СК України стосовно того, що розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості, фактично, розмір нарахованої пені, окрім, лютого, березня, квітня 2020 року, відповідає розміру заборгованості станом на кінець кожного місяця зі сплати аліментів. Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів з жовтня 2017 по квітень 2020 року становить 30903, 22 грн., всього за цей період відповідачу нараховано пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 29563, 22 грн., тобто, вказана сума пені не перевищує 100% заборгованості відповідача по сплаті аліментів відповідно до ч.1 ст.196 СК України. Саме цей розмір пені зі сплати аліментів суд вважає обґрунтованим та належним. Частиною 1 ст. 20 СК України передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давністьне застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача про застосування позовної давності до вимоги, заявленої у даній справі, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Таким чином, на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 29563,22 грн, що є не більше 100 відсотків заборгованості [PERSON] по аліментах, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved