Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

21.01.2015 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання неповнолітній дитині дозволу на тимчасовий виїзд з України без згоди батька, в якій вказано, що у 1999 році позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 20.06.2002 року шлюб між сторонами було розірвано. З часу розірвання шлюбу спільний син сторін проживає разом з позивачкою. На сьогодні, у зв'язку із вимушеним переїздом з окупованої території за попереднім місцем проживання у [INFO], позивачка з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [INFO]. Позивачка одна матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ще задовго до часу розірвання шлюбу, а саме з 2002 року, [PERSON] перестав спілкуватися з позивачкою та їхнім сином. Він зовсім перестав приймати участь у його вихованні та догляді, розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Про відповідача позивачці відомо лише те, що він відбував покарання у місцях позбавлення волі за вчинений ним злочин, а на даний час проживає з іншою жінкою, від якої у нього двоє дітей, але його місце перебування та засоби зв'язку їй невідомі. Останнє відоме місце проживання відповідача - Донецька область, м.Торез, пров. Іртишський, 61. З метою оздоровлення дитини, покращення її фізичного, духовного та морального розвитку, позивачка має намір повезти дитину на відпочинок за кордон. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Але через відсутністю нотаріально посвідченої згоди [PERSON] у зв'язку із невстановленим місцем його перебування та відсутністю будь-яких з ним контактів, в тому числі його номерів телефону, вона не може оформити документи на виїзд дитини за кордон. Тому, коли позивачка з даного приводу звернулась до Ржищівської державної нотаріальної контори, то отримала письмову відмову з пропозицією вирішення питання оформлення виїзду дитини за кордон без дозволу батька у судовому порядку. В позовній заяві позивачка просить надати їй дозвіл на виїзд її сина [PERSON], [INFO], за кордон без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], до повноліття дитини, дозволити їй оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття без згоди батька дитини - [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась з поважних причин, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення друкованого оголошення у пресі - газеті "Урядовий кур'єр" № 111 від 23.06.2015 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про надання неповнолітній дитині дозволу на тимчасовий виїзд з України без згоди батька, обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі, однак 20.06.2002 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується письмовим доказом по справі, а саме: копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 309972 від 20.06.2002 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовим доказом по справі: копією свідоцтва про народження серії 1-БК № 273769 від 26.06.2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" . Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон; за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~\~ Тобто законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові разової поїздки. Згідно із п.п 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Виходячи з наведеного для безперешкодного виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон, протягом відповідного терміну, та виготовлення проїзного документу дитини необхідний дозвіл батька. Відповідач дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини та виїзд дитини за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє сина права на оздоровлення та відпочинок за кордоном. З огляду на те, що виготовлення проїзного документу дитини та виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме інтересам малолітнього [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині позовних вимог. Щодо вимог позивачки про надання їй дозволу без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття, то дана вимога задоволенню не підлягає, так як у судовому порядку здійснюється захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, при цьому здійснювати захист прав на майбутнє суд не може. Питання щодо доцільності надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон має вирішуватися у кожному конкретному випадку при умові разової поїздки. Зазначені вимоги позивача суперечать Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, відповідно до яких дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу. За таких обставин дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон на майбутнє, з урахуванням припущення позивача, що батько не надасть своєї згоди на виїзд в майбутньому, чинним законодавством України взагалі не передбачено. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги в частині допуску до негайного виконання даного рішення суду, оскільки ст. 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік спорів за якими суд зобов'язаний допустити негайне виконання судового рішення і до вказаного переліку заявлені позивачем вимоги не входять. На підставі викладеного та

Outcome: partial