Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

20.12.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє за довіреністю представник Савіхіна А. М. , звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, в обґрунтування якого зазначає, що 17.07.2006 року сторони уклали кредитний договір № LVZ0AE00000027. Згідно даного кредитного договору АТ КБ "Приват Банк" зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 11227,00 доларів США на термін до 17.07.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вказує, що відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, згідно умов договору, у зв`язку з чим станом на 28.11.2019 року у відповідача виникла заборгованість : 4848,51 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6377,40 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 552,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 46945,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зазначає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, просить стягнути з боржника лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4848,51 доларів США, за курсом 23,98 грн., що складає 116267,27 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явилася, однак в матеріалах справи є клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується відповідним оголошенням про виклик в судове засідання, розміщеним на сайті Золочівського районного суду Львівської області. Письмового відзиву щодо заявлених позовних відповідач не подав. Варто звернути увагу, що оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, судом відкрито провадження у справі, зважаючи на останнє відоме місце реєстрації відповідача. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Ознайомившись із доводами позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Згідно копії договору № LVZ0AE00000027 від 17.07.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого АТ КБ "Приват банк" передав, а позичальник [PERSON] отримав кредит в розмірі 8500 доларів США на купівлю автомобіля та 2727 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості і винагорода за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту. Позичальник повинен був в період з 03 по 08 число кожного місяця надавати банку кошти в сумі 204,82 доларів США для погашення заборгованості: по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Вказані умови кредитного договору погоджені сторонами та факт отримання коштів відповідачем підтверджується його підписом у кредитному договорі. Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту у відповідача станом на 28.11.2019 року становить 4848,51 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Таким чином, зважаючи на те, що у кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті, судом встановлено, що у позивача наявна генеральна ліцензія Національного банку України, на підставі якої банк має право здійснювати операції з валютними цінностями на території України, то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, у гривневому еквіваленті станом на дату прийняття рішення. Вказане узгоджується із позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 925/1049/13. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення офіційний курс гривні до 1 долара США становить 27,18 грн. Отже, сума заборгованості по кредитному договору становить 4848,51 доларів США * 27,18 грн. = 131782 грн. 50 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору. На підставі ст. 525, 526, 546, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved