Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

23 листопада 2017 року до Білопільського районного суду Сумської області поштою надійшла позовна заява ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2011 року, яка мотивується тим, що на підставі вказаного договору відповідачу був наданий кредит у сумі 500 грн. у виді встановленого відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки з правом пролонгації. Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконує, станом на 31 серпня 2017 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 16060,18 грн., яка складається з наступного: 475,02 грн. - заборгованість за кредитом; 11244,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100 грн. - пеня та комісія; 1240,96 грн. - штраф, з яких 500 грн. - фіксована частина, 740,96 грн. - процентна складова. У добровільному порядку [PERSON] не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредиту, процентів, комісії та штрафу. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Савіхіна А.М. в судове засідання не з'явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. Повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 5). У подальшому на підставі заяви [PERSON] від 18 жовтня 2011 року, яка фактично є кредитним договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений договір без номеру, згідно якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов'язався надати кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 4-30). Своїм підписом у вказаній вище заявці відповідач підтвердив, що ознайомивсь та погодивсь з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Також він погодився з тим, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили, що Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредиту на картці, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки та комісію на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від ціни позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.8 умов банк стягує комісію за обслуговування відповідно до тарифів /памятки клієнта/ довідки про умови кредитування, тарифів банку, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Сплата комісії здійснюється відповідно до п. 2.1.1.3.3 умов і правил. Згідно з п. 2.1.1.15 банк стягує комісію за обслуговування /перевипуск карти у розмірі, встановленому тарифами банку /пам'яткою клієнта (по елітних картах за відкриття, річне, щомісячне обслуговування карткового рахунку) у розмірі, встановленому тарифами банку / пам'яткою клієнта/ довідкою про умови кредитування, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.15.1 умов і правил. Сплата комісій здійснюється відповідно до п. 2.1.1.3.3 умов і правил. Пунктом 1.1.7.12 Умов встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у вигляді відновлювального встановленого ліміту на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту та процентна ставка за кредитом неодноразово змінювалися, що підтверджується розрахунком (а. с. 4). [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати кредитного боргу, відсотків та комісії у строки, передбачені договором, належним чином не виконував. Із розрахунку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" вбачається, що станом на 31 серпня 2017 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в сумі 16060,18 грн., яка складається з наступного: 475,02 грн. - заборгованість за кредитом; 11244,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100 грн. - пеня та комісія; 1240,96 грн. - штраф, з яких 500 грн. - фіксована частина, 740,96 грн. - процентна складова. Останній платіж зі сплати заборгованості за кредитом було здійснено 20 лютого 2015 року в сумі 50 грн. (а. с. 4). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується умовами договору та розрахунком позивача. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] у судове засідання не з'явився, заперечення проти позову не надав, розрахунок позивача не спростував. Суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Також суд вважає за необхідне зазначити, що на час укладення 18 жовтня 2011 року кредитного договору б/н з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] виповнилося 15 років, що підтверджується копією його паспорта (а. с. 31). Відповідно до положень ст. 32 ЦК України особа у віці від 14 до 18 років вважається неповнолітньою. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 32 ЦК України окрім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє імя (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Укладений між банком та неповнолітнім [PERSON] кредитний договір не передбачений законом як такий, що неповнолітня особа може вчиняти самостійно, без згоди батьків, отже, вчинений за межами цивільної дієздатності неповнолітньої особи. Правові наслідки вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності визначені у ст. 222 ЦК України і є відмінними від правових наслідків вчинення правочину малолітньою особою. Зокрема, правочин, вчинений малолітньою особою у разі відсутності схвалення його батьками (усиновлювачами) є нікчемним (ст. 221 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 222 ЦК України визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Враховуючи викладене, правочин, укладений 18 жовтня 2011 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і [PERSON] є оспорюваним, і про його недійсність можна вказувати лише у разі постановлення судом рішення про визнання правочину недійсним за позовом заінтересованої особи (відповідача, його батьків або усиновлювачів). На час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] або ж інша заінтересована особа не звертались до суду з позовом про визнання цього правочину недійсним у порядку, передбаченому ст. 222 ЦК України, рішення суду про визнання його недійсним не надали, тому слід виходити з того, що цей кредитний договір є чинним. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" 14819,22 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 жовтня 2011 року, яка складається з наступного: 475,02 грн. - заборгованість за кредитом; 11244,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100 грн. - пеня та комісія за обслуговування кредиту. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів в сумі 1240,96 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). З огляду на положення ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а отже і позовні вимоги банку в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню. Тобто, з огляду на викладене, з відповідача не можна одночасно стягувати пеню та штрафи за порушення строку платежів, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку штрафів в сумі 1240,96 грн. необхідно відмовити. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам слід стягнути 1476,36 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial