Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позову зазначив, що [INFO] помер [PERSON], який був другом дитинства його батька. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. З 2010 року по день смерті він фактично проживав з померлим однією сім'єю, разом вели господарство та мали спільний бюджет. Також він разом із дружиною організували поховання, оплатили всі необхідні витрати та отримали свідоцтво про смерть. Тому вважає, що спадщину він фактично прийняв, оскільки останніх п'ять років проживав разом із спадкодавцем, спадкове майно перейшло у його володіння та користування. При зверненні до нотаріальної контори у видачі свідоцтва на спадщину йому відмовлено, оскільки відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин із спадкодавцем, а також відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно та воно не зареєстроване належним чином, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, однак його представник за довіреністю [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові та просив розглянути справу без їх участі. Представник відповідача - територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності представника. В прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про спадкування за законом вирішуються судом на основі правил глави 86 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2018 року (а.с.4), після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. З 2010 року по день смерті ([INFO]) з [PERSON] фактично проживав без реєстрації [PERSON], що підтверджується довідкою ОСББ "Іскорость" (а.с.10). Позивач разом із дружиною організували поховання, оплатили всі необхідні витрати та отримали свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.4,7,9). Тому [PERSON] вважає, що спадщину він фактично прийняв, оскільки останніх п'ять років проживав разом із спадкодавцем, спадкове майно перейшло у його володіння та користування. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою, на підставі чого заведено спадкову справу, але у видачі свідоцтва на спадщину йому відмовлено, оскільки відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин із спадкодавцем, а також відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно та воно не зареєстроване належним чином (а.с.19). Відповідно до довідки ОСББ "Іскорость" № 69 від 30.01.2018 року [PERSON] отримав в ОСББ "Іскорость" однокімнатну квартиру [ADDRESS] та виплатив у 1989 році повністю пайовий внесок в сумі 4825 грошових одиниць (а.с.17). Однак за життя [PERSON] своє право власності на вказану квартиру юридично не оформив, належним чином не зареєстрував та не отримав свідоцтво про право власності (а.с.15,16,18). Статтею 1264 Цивільного кодексу України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.3 ч.2 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст.1258 ч.2 Цивільного кодексу України - "Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу". Таким чином спадкоємці четвертої черги за законом можуть отримати спадок тільки у разі відсутності у померлого дітей, батьків, рідних братів і сестер, бабусі, дідуся, рідних дядька і тітки, або в разі не прийняття цими особами спадщини. Суду позивачем доведено відсутність інших спадкоємців, а також те, що він є єдиний хто прийняв спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Крім того, суд не приймає до уваги заяву подану [PERSON] про те, що він являється сином померлого [PERSON] та має намір реалізувати свої спадкові права, оскільки він не надав жодного доказу на підтвердження свого рідства з померлим. Також витребуваний судом витяг з Державного реєстру щодо актового запису про народження [PERSON] не підтверджує ступінь рідства його з померлим [PERSON] (а.с.65). Відповідно до ч.1ст.1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За нормами ст.1268 ч.3 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/о/4-13 від 16.05.2013 року міститься роз'яснення, зокрема, при встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст.3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності Цивільного кодексу України (п.21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року). Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. Про ознаки проживання однією сім'єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Судом встановлено, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини являється оформлення позивачем спадщини після смерті [PERSON] Таким чином, даний факт безпосередньо породжує юридично значимі наслідки, тобто для досягнення поставленої позивачем мети даний факт має правоустановче значення. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, з підстав відсутності іншого способу визнання права на спадкове майно за позивачем. Отже, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved