Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Агрофірма Корнацьких" про повернення земельної ділянки. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі рішення Кривоозерського районного суду від 27 квітня 2017 року він успадкував право на земельну частку (пай) після смерті свого батька [PERSON] .. Скориставшись своїм правом, він виділив земельну частку (пай) в натурі, їй присвоєно кадастровий номер: 4823981000:02:000:1652, площею 3,3338 га, з місцерозташуванням - в межах Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Позивач вказує на те, що його батьком за життя, а саме 02 січня 2005 року, з ТОВ "Агрофірма Корнацьких" був укладений договір оренди земельної частки (паю) строком на п`ять років, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Великомечетнянській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області за №287 від 03 червня 2005 року. Посилаючись на те, що термін дії договору закінчився 03 червня 2010 року, але відповідач продовжує користуватися його земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату, при цьому в добровільному порядку відмовляється повернути йому земельну ділянку, позивач просить суд зобов`язати ТОВ "Агрофірма Корнацьких" передати земельну ділянку, розміром 3,3338 га., з кадастровим номером: 4823981000:02:000:1652, розташовану в межах Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, йому як власнику відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки в належному агротехнічному стані. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, згідно надісланого відзиву позов не визнав, заперечував проти його задоволення, справу просив розглядати без участі представника ТОВ "Агрофірма Корнацьких", також просив закрити провадження у справі на підставах, передбачених положеннями п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.3 ст.12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Отже, зміст положень ЦПК України і ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.2, 4 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України, абз.2 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення"). При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. В інших випадках, не дивлячись навіть на те, що порушення мало місце раніше, позов не підлягатиме задоволенню, оскільки до моменту ухвалення судового рішення об`єкт захисту буде відсутній. Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року та ст.1 Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Поняття права власності визначено положеннями ст.316 ЦК України, згідно з якою правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у положеннях ст.317 ЦК України. Положеннями ч.1\~ст.319\~ЦК Українипередбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.2 ЗК України земельні відносини - суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Положеннями ст.116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно положень ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. За нормативними положеннями ч.9, ч.10 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Судом встановлено, що 02 січня 2005 року між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" було укладено договір оренди земельної частки (паю), який був зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 03 червня 2005 року за №287 (а.с.10). Предметом вказаного договору була земельна частка (пай) [PERSON] в колишньому КСП "Гігант" Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, розміром 3,85 умовних кадастрових гектарів, що посвідчувалась сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК №0051936 (реєстраційний №396). Термін дії договору - п`ять років. [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року в цивільній справі №479/99/17 за [PERSON] , в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , визнано право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності бувшого КСП "Гігант", с.Велика Мечетня Кривоозерського району Миколаївської області, розміром 3,85 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0051936, виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією 09 лютого 2000 року, реєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №396, належного спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кривоозерською державною нотаріальною конторою 03 грудня 2002 року (а.с.8-9). На підставі вказаного рішення суду головою Кривоозерської районної державної адміністрації 10 листопада 2017 року видано розпорядження №251-р, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Кривоозерського району Миколаївської області відповідно сертифіката серії МК №0051936 (а.с.23). Згідно даних витягу з Державного земельного кадастру №НВ-4804241892017 від 19 грудня 2017 року державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером:4823981000:02:000:1652, розташованої в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,3338 га, здійснена відділом у Кривоозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 19 грудня 2017 року (а.с.12). Право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером:4823981000:02:000:1652, площею 3,3338 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 лютого 2018 року, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №181997726 від 23 вересня 2019 року (а.с.21-22). Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером:4823981000:02:000:1652, площею 3,3338 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області є об`єктом цивільних прав з 19 грудня 2017 року (внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру). [PERSON] набув права володіти, користуватись та розпоряджатись вказаною земельною ділянкою 19 лютого 2018 року (державної реєстрації права власності на неї). Надавши правову оцінку поданій позивачем як доказу неправомірного використання відповідачем належної йому земельної ділянки, - довідці Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №823 від 07 листопада 2019 року (а.с.56), про те, що згідно Публічної кадастрової карти України, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим №4823981000:02:000:1652, площею 3,3338 га., розташована на території, яку використовує АФ "Корнацьких", суд констатує наступне. Відповідно до положень ст.188 ЗК України, ст.ст.5,7 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", п.4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 - здійснення державного нагляду та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр). За таких обставин законодавством передбачено, що факт неправомірного використання чужої земельної ділянки встановлюється в результаті її обстеження в порядку, передбаченому Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, про що має бути складений відповідний акт, тому довідка сільської ради не є належним і допустимим доказом в розумінні ст.81 ЦПК України, та суд не може прийняти її до уваги. \~ \~ \~ \~Таким чином, з урахуванням викладеного та з огляду на заявлені позовні вимоги, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд визнає вимоги позивача [PERSON] не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed