Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У лютому 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який неоднаразово уточнювала, і остаточно просила суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], громадянки України, за межі України без згоди батька дитини - [PERSON], громадянина України, [INFO], у період з 01.08.2018 року по 01.09.2018 року, - до Турецької Республіки. Також позивачка просила надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], громадянки України, без згоди та дозволу батька дитини - [PERSON], громадянина України, [INFO]. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2003 року по 12.12.2011 року. Від даного шлюбу вони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із позивачем. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньки за кордоном, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини. Проте, відповідач безпідставно і без будь-яких грунтовних пояснень ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, просила позов задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов, також просила стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, яку підтвердила наданими суду доказами. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі. Відповідач суду пояснив, що він згоден на тимчасовий виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, але не згодний сплачувати судові витрати. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2003 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2011 року шлюб між ними було розірвано, рішення набрало законної сили 12.12.2018. Від даного шлюбу вони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із матір'ю. Позивач має намір здійснити тимчасовий виїзд до Турецької Республіки разом із дочкою з метою її оздоровлення та відпочинку, розширення її світогляду. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Отже, виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Виходячи із наведеного, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 640,00 грн. та відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Outcome: approved