Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просить суд стягнути з відповідачів на свою користь солідарно суму боргу за Договором строкового банківського вкладу №2630/49/136882 від 24.10.2013 року, у розмірі 68 086, 01 грн. Сятгнути з ПАТ „Міський комерційний банк" відсотки відсотки за користування коштами банківського вкладу в розмірі 42 439, 90 грн.; інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 29 487, 00 грн.; стягнути 3 % відсотка річних від суми вкладу (заборгованості) за кожний день прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1 582 268, 39 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. 24 жовтня 2013 року між відповідачем по справі - Публічне акціонерне товариство „Міський комерційний банк" Відділення № 49, що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Димитрова, 5 в особі головного економіста відділення №49 [PERSON], що діє на підставі довіреності № 639, виданої ПАТ „Міський комерційний банк" від 22 серпня 2013 року та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу №2630/49/136882 „Ваш Накопичувальний" з виплатою відсотків щомісячно. Предметом договору є розміщення депозитного вкладу в сумі 227 000, 00 гривень, з 24 жовтня 2013 року по 24 квітня 2015 року, з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу, з розрахунку 19,6 % річних. Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2014 року по справі № 2-4052/14 (760/111583/14-ц) було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та постановлено стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь позивача суму банківського вкладу та відсотки за договором банківського вкладу №2630/49/136882 в сумі - 249 963, 41 грн. Всупереч рішенню суду, ПАТ „Міський комерційний банк" не повернув кошти, що підтверджується постановою про зупинення виконавчого провадження від 24.11.2014 року. Стягнення зазначених сум в солідарному порядку також із відповідача КМУ обґрунтовує тим, що за твердженням позивача, КМУ добровільно взяв на себе зобов`язання та гарантії по вкладам перед юридичними та фізичними особами - вкладниками та клієнтами банків, в тому числі ПАТ «Міський комерційний банк», про що публічно оголошено прем`єр міністром України Яценюком А.П. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» в судове засідання не з'явився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність надавши письмові заперечення у яких зазначив, що з 20 листопада 2014 року в ПАТ «Міський комерційний банк» почала діяти тимчасова адміністрація, на даний час - розпочата процедура ліквідації. Відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в зазначений період відсотки по договорам не нараховуються, а інфляційні втрати, пеня та інші види стягнень за прострочення виконання своїх зобов`язань взагалі в цей період не сплачуються. Станом на сьогодні у відповідності до вимог законодавства, ПАТ „Міський комерційний банк" перерахував на ім.'я [PERSON] 200 000 грн. 00 коп. (сума гарантованого державного платежу). Представник відповідача КМУ в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення у яких зазначив, що позовні вимоги до Кабінету Міністрів необґрунтовані та безпідставні, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів в судове засідання не з'явився, попередньо надавав письмові пояснення в яких просив в задоволенні позову відмовити. Представник НБУ надав письмові пояснення, в яких просила суд вирішити справу відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Зокрема, ч.3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, з матеріалів справи вбачається, що Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2014 року по справі № 2-4052/14 (760/111583/14-ц) було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та постановлено стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь позивача суму банківського вкладу та відсотки за договором банківського вкладу №2630/49/136882 в сумі - 249 963, 41 грн., рішення набрало чинності. Також рішення в порядку виконавчого провадження не виконувалось. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України). Відповідно до п.1.3 Договору, якщо вкладник за цим договором не витребує суму вкладу по закінченню строку, а саме 24 квітня 2014 року, то сума вкладу в день закінчення строку дії Договору, то договір вважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження. Проценти на суму вкладу в такому випадку нараховуються в розмірі, встановленому банком в такий період часу для банківських вкладів на вимогу. Підписання договору обома сторонами свідчить про те, що вони обидві прийняли умови, які цим Договором були передбачені. Як вбачається із виписки по Договору від 24.10.2013 року станом на 26.08.2014 року заборгованість складала 43 685, 38 грн. Позивач щодо стягнення відсотків за користування коштами банківського вкладу в розмірі 42 439, 90 грн.; інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 29 487, 00 грн.; 3% від суми вкладу за кожний день прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1 582 268, 39 не підлягають задоволеню та суперечать законодавству так як відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, також ч. 4 ст. 46 Закону з дня призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань. Згідно ст. 26 Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не залежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Станом на сьогодні у відповідності до вимог законодавства, ПАТ „Міський комерційний банк" перерахував на ім.'я [PERSON] 200 000, 00 гривень (сума гарантованого державного платежу). Дані відомості підтверджено виписками по рахунках доданими до заяви. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 ст. 1067 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цьогоКодексу. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про платіжну систему та переказ коштів в Україні» суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України. Порядок відкриття, використання і закриття банківських рахунків визначено Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492. Пунктом 1.8. вказаної Інструкції передбачено, що банки вправі відкривати своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточні та вкладні рахунки відкривається банком клієнту на договірній основі. Таким чином, відкриття банківського рахунку можливе лише за умови укладення з клієнтом відповідного договору. 20 листопада 2014 року Правлінням Національного Банку України було винесено постанову №732 про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови 20 листопада 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про запровадження в ПАТ «Міський комерційний банк» тимчасової адміністрації. 19 березня 2015 року Правлінням Національного Банку України було винесено постанову №187 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Відтак, після відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ «Міський комерційний банк» не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Дата постановлення рішення судом про стягнення суми банківського вкладу і набуття ним чинності не є тим моментом, коли вищезазначені зобов`язання вважаються виконаними. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі №6-39цс13 передбачені договорами проценти по банківським вкладам підлягають стягненню за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику. Проте, постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. Згідно п.3, п.5 ч.5 ст.36, п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) під час тимчасової адміністрації, ліквідації не відбувається/припиняється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відтак вимоги позивача про стягнення інфляційний збитків і 3% річних є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. В даному випадку суд застосовує і загальний закон (ст.ст.1058, 1061 ЦК України), який не суперечить спеціальному (Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), оскільки дія останнього розповсюджується на регулювання правових, фінансових та організаційних засад функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому ще не повернуті за системою гарантування, виходячи із діючого цивільного законодавства України та умов договорів банківського вкладу. Зазначена правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-13275св14 від 16.07.2014 року. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Щодо солідарного обов`язку КМУ відповідати перед позивачем із ПАТ «Міський комерційний банк», то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України спірні правовідносини існують виключно між банком та позивачем. КМУ стороною у даному договорі не виступає, а тому і не несе разом з банком солідарний обов'язок боржника. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed