Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує її гідність та ділову репутацію, поширену відповідачем інформацію в частині вислову: "[PERSON] дочка как-то проболталась, что "200 тыс. за просто так дают", та у частині: "Мэрия в доле - тут и ежу понятно, иначе были бы жёстче, категоричнее и требовательнее и к условиям и к их выполнению". Також позивач просить зобов'язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням публічно спростувати поширену відповідачем інформацію та принести публічні вибачення перед позивачем. Також [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є фізичною особою-підприємцем та її основний вид економічної діяльності 49.31 "Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення". [INFO] на інтернет-порталі "Моя Александрия" опубліковано статтю під назвою "[INFO]". Відповідач залишила публічний коментар під цією статтею, який місить недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] Так, [PERSON] у коментарі навела нібито вісловлювання відповідача про отримання позивачем [PERSON] компенсації: "Потом что халява там, и халява в размере компенсации "[PERSON] дочка как-то проболталась, что "200 тыс. за просто так дают". Позивач стверджує, що ця інформація є повідомленням про факти та не відповідає дійсності. Також у коментарі відповідача зазначено, що "Мєрия в доле - тут и ежу понятно, иначе были бы жёстче, категоричнее и требовательнее и к условиям и к их выполнению". Цей вислів на думку позивача є твердженням про те, що результатом отримання певної компенсації є отримання органами будь-яких привілеїв від підприємницької діяльності позивача. Це твердження за доводами позивача неправдиве. Поширена відповідачем [PERSON] негативна інформація є недостовірною та принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності позивача, тому порушує право позивача на повагу до честі гідності та ділової репутації. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується її розписками про отримання повістки. Відзиву, заяв і клопотань від неї не надійшло. За відсутності заперечень позивача суд у засіданні 2 травня 2018 року, враховуючи зазначені вище обставини, ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року задоволено клопотання позивача про проведення огляду (перегляду) сторінки в мережі Інтернет, а саме публічного коментаря з порталу https://myalexandriya.blogspot.com, який за доводами позову місить недостовірну інформацію. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані суду докази, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків. [INFO] на інтернет-порталі "Моя Александрия" опубліковано статтю під назвою "[INFO]". Ця стаття містить інформацію про публікацію [INFO] регуляторного акту та проекту рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради, які передбачають підвищення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування. На інтернет сторінці за адресою https:[INFO] під зазначеною статтею розміщена рубрика коментарів відвідувачів сайту. У одному з коментарів користувач "[PERSON]" написала: "[PERSON]-[PERSON], тупий ти, як сибірський валянок)) Если перевозчикам так туго, как ты тут плачешь, пусть бросают это мазутное дело и освободят место другим перевозчикам. Нет, не хотят? А знаешь почему? Потому что халява там, и халява в размере компенсации. Так какого рожна перевозчики отказываются возить пенсионеров и другие льготные категории граждан в КАЖДОМ рейсе? Жаба? Мэрия в доле - тут и ежу понятно, иначе были бы жёстче, категоричнее и требовательнее и к условиям и к их выполнению. ИМХО. Я не пользовалась транспортом в Алексе и за 3.50, и за 4.50, и тем более не стану и за 5.50 - прогулка полезнее да и ездить у нас особо некуда. В Киеве маршрутка 5 грн. от ж/д до автовокзала, а это раз в пять превышает наш маршрут пятёрки, и ходят эти маршрутки каждые десять минут. Конкурентоспособность способна творить чудеса) Надо теперь частникам-маршрутчикам объявиться с ценой в 4.50 грн и маршрутить город каждые 5-7 минут, опережая маршруты жлобов-перевозчиков и превышая по качеству обслуживания, вот тогда наши автобусы и начнут ездить чаще, не завышать цены и не презирать пенсионеров)" Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем скріншотами (паперовими копіями) зазначеної веб-сторінки, які згідно з ч.3 ст.100 ЦПК України є доказами. Оцінюючи цей доказ та використовуючи його для встановлення зазначених вище обставин, суд бере до уваги, що відповідне законодавство щодо порядку посвідчення паперових копій електронного доказу відсутнє, а відповідач не заперечував проти належності, допустимості і достовірності цього доказу. Враховуючи ім'я користувача, від імені якого зроблено коментар, яке збігається з іменем відповідача по справі [PERSON], і те, що відповідач не подала відзиву і не заперечувала належність їй вказаного коментаря, суд вважає доведеним, що [PERSON] є його автором. Позивач [PERSON] є фізичною особою-прідприємцем з основним видом економічної діяльності 49.31 "Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення". Це підтверджується витягом з Єдиного реєстру фізичних осіб і юридичних осіб-підприємців. Вона здійснює підприємницьку діяльність у м. Олександрії. При визначенні правомірності дій відповідача щодо публікації коментаря суд застосовує такі норми права. Статтею 270 ЦК України передбачено, що особистим немайновим правом особи є право на повагу до гідності та честі. Згідно із ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ч.7 цієї ж статті спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Також суд застосовує відповідну правовідносинам у справі судову практику. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що частина висловлювань коментаря відповідача [PERSON] є фактичними твердженнями, які не відповідають дійсності, є недостовірними. Так фрагменти коментаря "[PERSON] дочка как-то проболталась, что "200 тыс. за просто так дают" та "мэрия в доле" з огляду на контекст цієї фрази, вжиті мовні засоби та встановлений судом вид підприємницької діяльності позивача [PERSON], яку вона здійснює в Олександрії, фактично є твердженням відповідача про те, що місцеві органи самоврядування без достатніх підстав здійснюють компенсації підприємтвам-перевізникам за здійснення пільгових категорій громадян, яких останні фактично не здійснюють. Також [PERSON] у коментарі стверджує, що "мэрия", тобто враховуючи контекст висловлювання Виконавчий комітет Олександрійської міської ради" отримує безпідставну вигоду від надання таких компенсацій підприємцям-первізникам, які здійснюють свою діяльність в Олександрії. Таким чином, ця інформація містить фактичні дані, істинність яких можливо перевірити, підтвердити або спростувати. Відсутність у зазначених фрагментах коментаря [PERSON] оцінних слів, що виражають сумніви автора щодо вірогідності висловлюваного, а також відсутність гіпербол, алегорій, сатири, не дає підстав вважати викладену інформацію оціночними судженнями. З цих же підстав, а також враховуючи, що інформація містить фактичні дані, відсутні підстави вважати оспорювану інформацію критикою діяльності позивача. Використавши інформацію, викладену у статті щодо публікації проекту рішення виконкому про підвищення тарифів, автор коментаря [PERSON] самостійно інтерпретувала викладені у ній факти та зробила власні висновки, які виклала у формі фактичних суджень та тверджень про обставини підприємницької діяльності [PERSON] та навела у тесті коментаря нібито слова [PERSON], що були викладені як пряма мова. Ці вислови та твердження не відповідають дійсності, оскільки жодних доказів їх правдивості суду не надано, і твердження позивача про їх неправдивість не спростовані відповідачем. Тому суд визнає ці твердження недостовірною інформацією". В іншій частині вислови коментаря [PERSON], які оскаржує позивач, а саме фрагмент тут и "ежу понятно, иначе были бы жёстче, категоричнее и требовательнее и к условиям и к их выполнению" є оціночним судженням, змістом якого є оцінка та критика роботи виконкому Олександрійської міської ради, а отже це судження не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості. Якщо позивач вважає, що це судження принижує її гідність, честь чи ділову репутацію, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, надавши їм іншу оцінку. Оскільки у коментарі відповідача, який розміщений в Інтернет-мережі на сайті "Моя Александрия", містяться фактичні дані, то достовірність таких фактів мала бути перевірена автором, який мав би переконатися в їх достовірності. Європейський суд з прав людини у пункті 54 рішення в справі «Селістьо проти Фінляндії» від 16 листопада 2004 року зазначив, що « стаття 10 Конценції не гарантує абсолютно необмеженої свободи вираження поглядів, навіть стосовно висвітлення пресою питань, що викликають занепокоєння у суспільстві. Відповідно до п.2 ст.10 здійснення цієї свободи породжує «обов'язки і відповідальність», які стосуються також і преси. В силу того, що здійснення свободи вираження поглядів пов'язане з «обов'язками і відповідальністю», гарантії, надані журналістам статтею 10 щодо висвітлення питань, які викликають загальний інтерес, супроводжуються застереженням, що журналісти діятимуть добросовісно і передаватимуть точну та достовірну інформацію згідно з вимогами журналістської етики». Враховуючи те, що інформація, викладена відповідачем [PERSON] у зазначених вище фрагментах коментаря, містить фактичні дані, які стосується підприємницької діяльності позивача [PERSON], достовірність яких не перевірена автором коментаря, а також те, що в судовому засіданні не було надано доказів на підтверження цієї інформації, у суду відсутні підстави вважати, що розповсюджена відповідачем інформація щодо позивача відповідає дійсності. За таких обставин оспорювана позивачем інформація у частині фрагментів коментаря "[PERSON] дочка как-то проболталась, что "200 тыс. за просто так дают" та "мэрия в доле" є недостовірною та порушує особисті, немайнові права позивача, а саме право на повагу честі, гідності та ділової репутації. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання такої інформації недостовірною підлягають задоволенню частково. Крім того, поширена недостовірна інформація підлягає спростуванню у спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що спростування недостовірної інформації повинно проводитись у спосіб, у який така інформація була поширена, тобто шляхом публікації відповідачем нового коментаря або зміни попереднього під статтею "[INFO]" на інтернет сторінці за адресою https:[INFO] Позовні вимоги про зобов'язання відповідача вибачитися задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту порушеного права на повагу до честі гідності і ділової репутації фізичної особи не передбачений Цивільним кодексом України. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст..275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 31 ЗУ "Про інформацію" у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Згідно з п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач послалась лише на недостовірність поширеної відповідачем інформації та те, що ця інформація набула широкого розголосу і внаслідок цього суттєво принижує її честь і ділову репутацію серед широкого кола осіб. Інших доказів завдання моральної шкоди позивач не надала. Виходячи з засад цивільного судочинства: справедливості, добросовісності та розумності, а також, враховуючи, що обраний особою спосіб захисту має бути адекватним змісту порушеного права, суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог про визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування є достатнім для відновлення порушеного права позивача [PERSON] з метою захисту її честі, гідності та ділової репутації. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує такі обставини та норми права. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У справі заявлено 2 позовні вимоги: одна немайнова про визнання інформації недостовірною та її спростування та одна майнова про відшкодування моральної шкоди. За кожну з цих вимог сплачується судовий збір у розмірі 704,80 грн. Тобто загальна сума судового збору, яку мав сплатити позивач складає 1409,6 грн. Однак фактично позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн., тобто вніс суму судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому на підставі п.1 ч.1 ст.7 позивачу слід повернути з Державного бюджету суму переплати у розмірі 352 грн. 40 коп. Також враховуючи те, що у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено, з відповідача підлягають стягнення витрати на оплату судового збору у розмірі 704,80 грн. Заявлені позивачем витрати на правову допомогу розподілу не підлягають, оскільки позивач не надав документальні підтвердження того, що його представник [PERSON] надавав їй професійну правничу допомогу. Суду не надані документи, які підтверджують право [PERSON], на надання професійної правничої допомоги а також його договірні відносин з позивачем щодо надання йому відповідних послуг. Також суду не надано платіжних документів, які підтверджують проведення розрахунку на надані послуги з надання правової допомоги. Суд наголошує на тому, що відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Надана позивачем довіреність не підтверджує право [PERSON] здійснювати надання правової допомоги на професійній основі. Надана квитанція з переліком наданих [PERSON] послуг із цих же підстав не може бути прийнята судом як доказ понесених позивачем судових витрат. Також вона не підтверджує фактичне проведення розрахунку за надані послуги.

Outcome: partial