Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-25 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0G100000075 звернути стягнення на квартиру, загальною площею 35,60 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також стягнути судові витрати у справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 12 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № DNN0G100000075, згідно умов якого, позивач надав, а відповідач взяв грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 липня 2037 року. Однак, в порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28 березня 2014 року має заборгованість в розмірі 22 165,38 доларів США, що складається з наступного: - 19 563,36 доларів США - заборгованість за кредитом; - 1 430,66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 88,28 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 5,64 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 23,04 доларів США - сума фіксованої частини штрафу; - 1054,40 доларів США - сума процентної складової штрафу. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 20 липня 2007 року, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 35,60 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, а тому просить звернути стягнення на зазначене нерухоме майно та виселити відповідача та інших осіб з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої він підтримує позовні вимоги та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, оскільки судом рекомендовано направлялись судові повістки на зареєстроване місце проживання відповідача, про причини неявки суд до відома не поставив. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що 12 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNN0G100000075, згідно умов якого, позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, а відповідач взяв на себе зобов'язання використати кредит на обумовлені в договорі цілі, сплачувати відсотки за користування кредитом, здійснювати погашення кредиту частинами в порядку встановленому договором з кінцевим терміном повернення коштів - 10 липня 2037 року. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, передбачені главою 71 ЦК України. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Позивачем виконані його зобов'язання по договору в повному обсязі - надано кредитні кошти, а відповідач, в свою чергу, порушив умови виконання зобов'язань взятих на себе, а саме, не вчасно та не в повному обсязі сплачував кредитні кошти та відсотки за користування кредитом відповідно до кредитного договору, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 28 березня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 22 165,38 доларів США, що складається з наступного: 19 563,36 доларів США - заборгованість за кредитом; - 1 430,66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 88,28 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 5,64 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 23,04 доларів США - сума фіксованої частини штрафу; - 1 054,40 доларів США - сума процентної складової штрафу. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором № DNN0G100000075 від 12 липня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 35,60 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт, того, що відповідачем не належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором № DNN0G100000075 від 12 липня 2007 року, то суд вважає за можливе, з метою захисту порушеного права позивача, звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог позивача за зазначеним кредитним договором. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленого ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, а ч.3 ст. 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом. Однак, щодо позовних вимог про виселення, то відповідно до ч.3 ст. 109 ЖК України, яка підлягала застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової згоди іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Доказів відмови відповідачів від добровільного виселення суду не надано. Тому суд вважає, що позов в частині виселення осіб із спірного будинку задоволенню не підлягає через недоведеність предмету спору, що не позбавляє права позивача звернутись до суду окремо з такою вимогою к конкретним особам при наявності спірних правовідносин між ними. Крім того, згідно довідки адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], тобто не у спірному житловому приміщенні (а.с.30). І, зокрема, стосовно того, що стосується виселення та зняття з реєстрації інших мешканців, які зареєстровані у вказаній квартирі, то суд вважає що в задоволенні цих позовних вимог належить відмовити ще і з тих підстав, що позивачем не заявлено позовних вимог до цих осіб, а суд позбавлений права самостійно залучати їх в якості відповідачів. Щодо вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на вказаний будинок. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 770,34 грн. гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial