Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

15 вересня 2020 року позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом до відповідача, предметом позову є земельна ділянка, яка перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. Позиція сторін. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки, 10 квітня 2019 року між сторонами був укладений договір оренди, який належним чином був зареєстрований, відповідно до умов договору передбачено односторонній порядок розірвання договору, позивач повідомив відповідача про розірвання договору, однак відповідач дані вимоги договору не виконував, а тому позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5243 га, кадастровий номер 5123782000:01:003:0076, за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вважаючи вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Рух справи. 17 вересня 2020 року судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження. Заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали позову, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обставини, які встановлені судом. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,5243 га на території Молодіжненської сільської ради, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом видавник: Білоброва О.М., приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстровано в реєстрі за № 442 від 06.12.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1713692251237, номер запису про право власності 29295305, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 148339362 від 06.12.2018р. Згідно Договору оренди земельної ділянки від 10.04.2019 року, земельна ділянка [PERSON] передана та перебуває на правах оренди у ТОВ «Трофімова», строк дії договору 7 (сім) років. Відповідно до розділу Договору сторонами узгоджено право на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом подання письмової заяви (попередження) однією із сторін за 3 місяці до закінчення сільськогосподарського року. Згідно п. h) ст. 2 Міжнародної угоди про зерно 1995 року, до якої Україна приєдналася у відповідності до Закону України "Про приєднання до Конвенції про торгівлю зерном" від 6 липня 2010 року N 2439-VI "сільськогосподарський рік" або "фінансовий рік" означає період з 1 липня до 30 червня. Період в шість місяців в кінці сільськогосподарського року є періодом з 01 січня по 30 червня. Письмова заява або попередження про розірвання договору в односторонньому порядку повинна бути подана з 01 січня по 30 червня відповідного року. Згідно положень статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно частин третьої та четвертої статті 31 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 32 вказаного Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Аналіз статей 525, 651 ЦК України та статті 31 Закону України "Про оренду землі" свідчить про те, що законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору. Судом встановлено, що розділом 13 Договору оренди земельної ділянки від 10.04.2019 року сторони визначили можливість розірвання даного договору в односторонньому порядку, за умови надання Орендодавцем заяви не пізніше ніж за 3 (три) місяці до закінчення поточного сільськогосподарського року. Суд приходить до висновку що сторонами у справі при укладенні Договору оренди було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, у тому числі умови розділу 13 Договору, якими сторони встановили можливість одностороннього розірвання договору, за умови виконання додаткових умов, а саме подання Орендодавцем заяви з вимогою про дострокове припинення Договору за 3 місяці до кінця сільськогосподарського року. Позивачем несвоєчасно, 22 січня 2020 року, подано відповідачеві заяву про розірвання договору оренди, адже у відповідності до умов Договору така заява повинна бути подана за 3 місяці до кінця сільськогосподарського року, тобто в проміжок часу з квітня по червень включно. Тому, враховуючи вищевикладене, відповідачем не дотримано істотних умов договору, зокрема умов розділу 13 Договору оренди від 10.04.2019р, а саме порушення строків направлення заяви Орендарю про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки. Між іншим, суд звертає увагу позивача, що несправедливі умови договору, це умови які призводять до істотного дисбалансу між договірними правами та обов`язками сторін. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-330цс16, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). Таким чином суд приходить до висновку, що підставою для розірвання договору оренди в одностороннім порядку, можливо тільки за умови виконання порядку розірвання договору оренди, з урахуванням національного та міжнародного законодавства, яке не суперечить правам та інтересам та з урахуванням виконанням всіх умов договору з боку сторін. Під час судового розгляду з боку позивача не були надані належні та допустимі докази того, що з боку відповідача були порушення умови договору оренди. Крім того, суд вважає, що з боку позивача, відповідно до Міжнародної угоди про зерно 1995 року, яке є частиною національного законодавства, був порушений порядок одностороннього розірвання договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 13 ЦПК України в межах позовних вимог, позивач під час судового розгляду відповідно до ст. 263 ЦПК України не зміг належним чином обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому в задоволені позову необхідно відмовити. судові витрати При подані позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 840 грн., що підтверджується фінансовим документом від 15.09.2021 року, суд прийшов до висновку, що позов є не обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed