Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн. в порядку регресу, яке було виплачене страхувальнику за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю [PERSON], а також відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., що є предметом позовних вимог. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.10.2014 р. приблизно о 22 год. 05 хв. відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом «Ленд Ровер» д.н.з. «[NUMBER]» при обранні безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху, не вжив заходів для безпечного об'їзду, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з [NUMBER], після чого відбулось зіткнення з автомобілем «Опель», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Однак, на момент скоєння вказаної ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у вчиненні вищевказаної ДТП підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Шкода» д.н.з [NUMBER], що належить Концерну «Військторгсервіс». Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 99 423,71 грн.. Зазначена шкода особисто [PERSON] потерпілій особі відшкодована не була. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. 08 грудня 2004 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 50 000,00 грн., у звязку із чим у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON], на підставі чого МТСБУ зверталося до [PERSON] з листом про компенсацію витрат у добровільному порядку, що не було виконано. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача додатково понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. Позивач у судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавши заяву в якій просив слухати справу без присутності представника позивача на підставі поданих документів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, стосовно ухвалення заочного рішення заперечення відсутні (а.с.28). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.10.2014 р. приблизно о 22 год. 05 хв. відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом «Ленд Ровер» д.н.з. «[NUMBER]» при обранні безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху, не вжив заходів для безпечного об'їзду, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з [NUMBER], після чого відбулось зіткнення з автомобілем «Опель», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. (а.с.7). Автомобіль «Шкода» д.н.з [NUMBER], належить Концерну «Військторгсервіс». Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2014 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. 00 коп. (а.с.7). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим встановлено, що під час ДТП у відповідача не було чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в результаті чого власником пошкодженого транспортного засобу «Шкода» д.н.з [NUMBER] було подано заяву до якої було додано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8718926 з терміном дії з 29.01.2014 р. по 28.01.2015 р. до позивача про відшкодування шкоди (а.с.5-6). Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Шкода» д.н.з [NUMBER] визначена на підставі звіту №815 від 13.11.2014 р. та складає суму у розмірі 99 423, 71 грн. (а.с.9-17). Згідно платіжного доручення від 09.12.2014 р. позивачем було виплачено Концерну «Військторгсервіс» суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп. (а.с.7). Розмір суми відшкодування шкоди проводилась Моторним (транспортним) страховим бюро України з відрахуванням податку на додану вартість, який не являється прямим збитком. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Положеннями ст. 22 Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", встановлено, що МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов'язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов'язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов'язання. В регресному зобов'язанні беруть участь дві сторони - кредитор (регредієнт) і боржник (регресант). Особливість кредитора полягає в тому, що він, перш ніж стати кредитором у регресному зобов'язанні, був боржником в іншому зобов'язанні, виконання якого і породило регресне зобов'язання. Регресна вимога завжди спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, а тому вона, по суті, є зобов'язанням по відшкодуванню шкоди й, отже, в більшості випадків є формою цивільно-правової відповідальності. Об'єктом регресного зобов'язання є відшкодування, яке регресант зобов'язаний вчинити регредієнту. Зміст регресного зобов'язання становлять права і обов'язки сторін. У регресному зобов'язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов'язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов'язання є стягнення сплаченого. Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактичного сплаченого кредиторові в основному зобов'язанні. Позивач звертався до відповідача про компенсацію витрат у добровільному порядку, однак дана вимога була залишена останнім без належного реагування. (а.с.18). За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, в якого не було полісу обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів з приводу відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 000,00 грн., виплаченої позивачем на користь потерпілого Концерну «Військторгсервіч» за рахунок фонду захисту потерпілих. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. належить відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: partial