Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про вилучення та передачу в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмета застави-автомобіля Skoda, модель:Octavia, 2007 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави: шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» із укладенням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України - відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду частково скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 26 листопада 2007 року сторони уклали кредитний договір № DN81AR03110204, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 112521,05 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.11.2014 року. /а.с.9-11/ 26 листопада 2007 року між сторонами укладено договір застави рухомого майна, за яким предметом застави є автомобіль Skoda, модель:Octavia, 2007 року випуску, реєстраційний номер :[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Відповідно до п.7.1. кредитного договору періодом сплати вважається період з 24 по 28 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця, починаючи через місяць, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 2 415 грн. 13 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди. До вказаних правовідносин суд застосував ст.ст.525, 526, 530,589,590, ч.1 ст.1054 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 112521,05 грн. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] та наданих меморіальних ордерів /а.с.181-209/ в період із 25.12.07 року по 17.07.12 року відповідачем [PERSON] було сплачено позивачу за кредитом сума у розмірі 175 148 грн. 97 коп. При цьому необхідно зазначити, що платежі [PERSON] вносились майже щомісяця у розмірі передбаченому договором та у більшому. Декілька місяців відсутні платежі, але сплачені були в наступному місяці у подвійному розмірі. З позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом 02.07.2012 року, зазначивши розмір заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 105 грн. 48 коп. Станом на 03.01.2014 року відповідач, по укладеному з ПАТ КБ «Приватбанк» Кредитному договору № DN81AR03110204 від 26 листопада 2007 року, має заборгованість на загальну суму 115 160,55 грн. яка складається: заборгованість за кредитом - 67089,12 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом-12 441,38 грн.; заборгованість з комісії-10126,98 грн.; заборгованість з пені-25503,07 грн./а.с.210-216/ З матеріалів справи вбачається, що погашення заборгованості за кредитним договором від 26 листопада 2007 року № DN81AR03110204 здійснювалось майже щомісяця з внесенням позичальником платежу у сумі 2 415,13 коп. згідно до умов договору строком повного погашення кредиту до 25.11.2014./а.с. 9-11/ Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором виступає предмет застави автомобіль Skoda, модель:Octavia, 2007 року випуску, реєстраційний номер :[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Посилаючись на вимоги ст. 1, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» суд вказав, що строк погашення кредиту за кредитно-заставним договором є 25 листопада 2014 року, що є часом виконання основного зобов`язання, забезпеченого заставою. А тому суд прийшов до висновку, що позивач не набув права на звернення стягнення на предмет застави, оскільки не закінчився строк погашення відповідачем кредиту та відповідач виконував свої зобов`язання за договором і здійснював платежі щомісячно до того часу, поки ПАТ КБ «Приватбанк» не звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER] [PERSON],. /а.с.194-197/ Таким чином, у позивача відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави, оскільки право позивача на звернення стягнення не наступило до закінчення строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором - 25 листопада 2014 року. У зв'язку із чим не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині вилучення у відповідача та передачі в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмета застави-автомобіля, що належить на праві власності [PERSON], комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Але із такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки вони не враховуються вимог законодавства та умов укладених між сторонами договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором (ч. ч. 1, 7 ст. 20 Закону України від 2 жовтня 1992 р. N 2654-XII "Про заставу"). Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 25 Закону України від 2 жовтня 1992 р. N 2654-XII "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства заставодержателю надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі й продаж предмета такого обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах . Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти видаються терміном до 25.11.2014 року. Відповідно до п.2.3.7 кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 цього договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених пунктом 2.3.3. А пунктом 23 договору застави рухомого майна передбачена можливість звернення стягнення на предмет застави у разі затримки оплати частини кредиту і/або процентів не менше ніж за один календарний місяць; або перевищення суми заборгованості над сумою кредиту більш ніж на 10 %. Згідно наданого банком розрахунку, який не спростований відповідачем, за останнім утворилася заборгованість починаючи із січня 2011 року та існувала на час звернення позивача до суду у липні 2012 року (а.с.2-6). Таким чином, відповідач порушив пункти 2.2.2, 2.3.3,7.1 кредитного договору та пункти 15.7.3 договору застави рухомого майна. Таким чином, визначений позивачем спосіб реалізації предмета застави - шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» права продажу вказаного автомобіля з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладених між сторонами договорів. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом із тим не має підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо вилучення у відповідача автомобіля, комплекту ключів до нього та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки ч.2 ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачена така можливість у разі, якщо звернення стягнення на предмет застави залишається невиконаним. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи частково спростовують висновки місцевого суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави передбачені ст.309 ЦПК України, для скасування судового рішення в частині відмови у зверненні стягнення на предмет застави, та задоволення позову в цій частині.

Outcome: partial