Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11219718000 від 21.09.2007 року в розмірі 657608,57 грн., яка виникла внаслідок невиконання позичальником основного зобовязання з повернення суми кредиту, яке було забезпечено договором поруки. Від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення в порядку ст.. 241 ЦПК України, відповідно до яких відповідач зазначає, з розрахунку заборгованості за договором кредиту № 11219718001 від 24.03.2009 року, вбачається, що в період з 24.10.2013 року по 23.11.2013 року позичальник за кредитним договором мав поточну заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6136,21 доларів США та прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4630,59 доларів США. Крім того, позовну заяву позивачем подано 09.11.2016 року, а тому в межах трирічної позовної давності перебуває період лише з 09.11.2013 року по 09.11.2016 року, щодо позовних вимог, які виникли до 09.11.2013 року слід застосувати строки позовної давності. Як вбачається із розрахунку заборгованості відсотки на прострочену заборгованість розраховані виходячи із розміру подвійної процентної ставки визначеної сторонами у п. 1.3.1 Кредитного договору, а саме у розмірі 21,4% річних, але у кредитному договорі в п. 1.3.1 визначена процентна ставка у розмірі 10,7 % річних. Оскільки позивачем нараховано пеню за неналежне виконання умов кредитного договору, відповідач вважає, що розмір відсотків на прострочену заборгованість з урахуванням приписів ст.. 61 Конституції України в межах позовної давності складає лише 2426,73 доларів США. Вважає, що з моменту відкликання банківської ліцензії у позивача та початку ліквідації ПАТ «Дельта Банк» він фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилася, у звязку з чим останній втратив право нараховувати відсотки та пеню за кредитом. Таким чином, з урахуванням відкликання банківської ліценції з 02.10.2015 року та подання ним заяви про застосування строків позовної давності пеня підлягає стягненню за період з 23.09.2015 року по 02.10.2015 року у розмірі 1111,87 грн.. Визнає позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованість за кредитним договором лише в межах строку дії договору поруки, а саме у сумі 27845,12 грн., що складається з: тіла кредиту 25835,99 грн., відсотків 897,26 грн., пені 1111,87 грн. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 21 вересня 2007 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №11219718000 (кредит фізичній особі за цільовим призначенням), (згідно Додаткової угоди реєстраційний номер змінено на № 11219718001), за умовами якого останній надано кредит у розмірі 14831 дол. США, що еквівалентна 74896 грн. 55 коп. на строк з 21.09.2007 року по 21.09.2014 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,7% річних за весь строк фактичного користування кредитом. За договором поруки б/н від 21.09.2007 року, укладеного між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» («Банк»), [PERSON] («Поручитель») та [PERSON] («Позичальник»), поручитель зобовязався перед банком відповідати за невиконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді споживчого кредиту з кредитним договором №11219718000 від 21.09.2007 року, у сумі 14831 доларів США, строком до 21.09.2014 року, з процентною ставкою 10,7% річних за їх використання. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. 24 березня 2009 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої сторони домовилися, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме: № 11219718000 так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку № 11219718001. У звязку з укладенням між Банком та [PERSON] Додаткової угоди № 1 від 24.03.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № [NUMBER] від 21.09.2007 року поручитель надає свою згоду на зміну основного зобовязання, що забезпечується Договором, а саме на розмір ануїтетного платежу та кінцевого розміру кредиту не пізніше 19 вересня 2016 року. 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», а останній прийняв право вимоги за кредитним договором №11219718000 від 21.09.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Положеннями ч. 1 ст. 530 цього Кодексу передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України). За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 8.1 кредитного договору встановлено, що у випадку порушення зобовязання позичальником в частині несплати чергового ануїтентного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором: на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти, у розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 8,69%. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу); на суму прострочених процентів, банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Враховуючи зазначене, вбачається, що в кредитному договорі передбачена подвійна відповідальність позичальника за прострочення сплати чергових платежів, а саме: нарахування підвищених відсотків на суму боргу та нарахування пені на суму боргу. На підставі ст. 61 Конституції України, ніхто не може двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Обидва види відповідальності зазначені в п. 8.1 Кредитного договору відносяться до цивільно-правової і разом встановлюють подвійну відповідальність за одне й те саме порушення, що згідно ст.. 61 Конституції України є неприпустимим. Таким чином, оскільки позивачем нараховано пеню за неналежне виконання умов кредитного договору, відповідач вважає, що розмір відсотків на прострочену заборгованість з урахуванням приписів ст. 61 Конституції України в межах позовної давності складає 2 426,73 доларів США (2426,73 х 25,97 = 63 022,18 грн.) виходячи із наступного розрахунку: 4853,45 (відсотки нараховані після 09.11.2013 року за ставкою 21,4%) : 2 (відсотки 10,7% встановлені кредитним договором) =2426,73 (відсотки нараховані після 09.11.2013 року з урахуванням ст.. 61 Конституції України). З матеріалів справи вбачається, що Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664, відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк". Відповідно до частини 3 статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Пунктом 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Як визначено у статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. В силу положень 4.9 ст. 17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" операції, визначені п. 3 ч. 3 цієї статті (розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик), належать до виключно банківських операцій, здійснювати які дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію. Як кредитні розглядаються операції, зазначені в п. З ч. З ст. 47 цього Закону (ст.49 ЗУ "Про банки і банківську діяльність"). Таким чином, згідно до ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» видача банком кредитів під проценти є видом банківської діяльності Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає повноважень Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення банківської діяльності по нарахуванню відсотків за договором кредиту та пені при ліквідації банку. Відтак, будь-які вимоги позивача по сплаті процентів починаючи з 02.10.2015 є безпідставними. Стаття 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року №\~3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» (далі\~-\~Закон №\~3477-IV)\~встановлює,\~що суди\~застосовують при\~розгляді справ\~Конвенцію та\~практику ЄСПЛ\~як джерело\~права.\~У свою\~чергу,\~стаття 18\~Закону №\~3477-IV\~визначає порядок\~посилання на\~Конвенцію та\~практику Суду, тобто відповідно до статті 1 цього Закону - практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини. ЄСПЛ зазначає, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав - учасниць (справа Brumarescu v. Romania). Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного субєкта. Як зазначалось вище Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачає повноважень Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення банківської діяльності з нарахування відсотків за договором кредиту та пені при ліквідації банку. Виходячи із системного аналізу вищевказаних правових норм, сліп зробити висновок, що з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації ПАТ "Дельта Банк" він фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилася, в звязку з чим останній втратив право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відсотків та пені по кредитам. Аналогічні позиції викладені також в постановах Вищого господарського суду України від 03 жовтня 2017 року у справі № 916/33/17, від 16 грудня 2013 року у справі № 5023/5556/12 та від 06 лютого 2013 у справі № 5023/2491/11. Також аналогічних висновків дотримувались загальні суди у справах № 336/4962/16-ц (рішення від 27 березня 2018 року - набрало законної сили). № 357/8417/17 (рішення від 10 січня 2018 року - набрало законної сили). № 336/4962/16-ц (рішення від 27 березня 2018 року - набрало законної сили). Таким чином із врахуванням відкликання з 02.10.2015 року банківської ліцензії у позивача та поданням відповідачем заяви про застосування строку позовної давності пеня підлягає стягненню у розмірі 111137 гри. (тіло - 655,17 грн., відсотки 456,70 гри.) розрахованої за період з 23.09.2015 року по 02.10.2015 року. Окрім зазначеного, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом із цим, згідно до 4.1 п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливим зменшити розмір нарахування відсотків до 1111,87 грн. З листа-вимоги від 05.12.2016 року за вих. №02.4.1/2899/16 вбачається, що публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» вимагало від [PERSON] достроково, в шестиденний строк, виконати зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, в тому числі сплатити всю заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23.11.2016 року становить 38854,46 доларів США та 347903,71 грн. Згідно із ст. 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Офіційний курс валют станом на 09.11.2016 року становить 1 долар США 2597,462 грн., стягнення заборгованості з відповідачів підлягає у національній валюті. Щодо стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №11219718000 від 21.09.2007 року, суд приходить до наступного. Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Пунктом 10 договору поруки передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони,

Outcome: partial