Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , Державного підприємства «СЕТАМ», Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - [PERSON] , про визнання електронних торгів недійсними. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу від 06.02.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. за реєстровим номером №307, [PERSON] продала [PERSON] , та [PERSON] в рівних частках по Ѕ вільну від забудови земельну ділянку площею 0,1560 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва» кадастровий номер 0520681000:01:001:0416, що розташована за адресою Вінницький район, Вінницько - Хутірська сільська рада. Також, договором сторони обумовили, що право власності на земельну ділянку переходить до покупців після повного розрахунку та з моменту реєстрації права на земельну ділянку на підставі цього договору. Так, 05.05.2015р. позивачі здійснили повний розрахунок з відповідачем, що підтверджується заявою [PERSON] від 05.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. за реєстровим номером №1364, однак не мали можливості зареєструвати право власності на спірне майно, оскільки 26.03.2015 р. на нього було накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2015 р. у справі №127/5317/15-к. Відносно [PERSON] було порушене кримінальне провадження за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 р. у справі № 127/11849/15-к, який залишено в силі ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.01.2019 р., задоволено цивільний позов на суму 199400,00 грн. - матеріальної шкоди, а також 5000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду від 30.11.2020 р. по кримінальній справі №127/11849/15-к знято арешт із земельної ділянки кадастровий номер 0520681000:01:001:0416. Електронні торги відбулись в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №127/11849/15-к про стягнення коштів в сумі 204 400, 00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] . Власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів від 10.12.2020 р. є [PERSON] . Позивачі просять визнати недійсними електронні торги, які відбулись 06.05.2019 р. номер лота 344246, організатор ДП «Сетам», посилаючись на те, що вони придбали спірне майно відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу від 06.02.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. за реєстровим номером №307, здійснили повний розрахунок 05.05.2015 р., однак не мали можливості зареєструвати право власності на спірне майно, оскільки 26.03.2015 р. на нього було накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2015 р. у справі №127/5317/15-к. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2021 р. відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 23.04.2021р. забезпечено позов. Ухвалою суду від 27.04.2021 р. змінено захід забезпечення позову, вжитий ухвалою суду від 23.04.2021 р. у виді арешту на заборону [PERSON] вчиняти будь-які дії, в тому числі будівельні роботи, стосовно земельної ділянки площею 0,1560 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер - 0520681000:01:001:0416, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до розгляду справи по суті. Ухвалу суду від 23.04.2021 р. в частині заборони державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін (площі, частки, власника, обтяження тощо) стосовно земельної ділянки площею 0,1560 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер - 0520681000:01:001:0416, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] - залишено без змін. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01.07.2021р. ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2021 р. та від 27.04.2021 р. - скасовано, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 14.05.2021р. від представника відповідача ДП «Сетам» надійшов відзив на позов. У своєму відзиві представник ДП «Сетам» заперечує проти позову, посилаючись на те, що ДП «Сетам» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. При цьому жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язку організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Представник відповідача вважає, що позивачі, які вважають себе власниками спірної ділянки, обрали неналежний спосіб захисту, оскільки визнання в судовому порядку недійсними електронних торгів автоматично не призведе до повернення майна позивачам, які не є стороною правочину. Тому, представник ДП «Сетам» просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 20.05.2021р. від представника відповідача [PERSON] - адвоката Цвєткова О.В. судом одержано відзив на позов з клопотанням поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву. Таке клопотання мотивоване тим, що [PERSON] отримала ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви 23.04.2021 р. Визначений в ухвалі строк на подачу відзиву припадав на 08.05.2021р. (вихідний день)та закінчувався 11.05.2021 р. (перший робочий день). 11.05.2021 р. представник відповідача [PERSON] захворів та одужав 17.05.2021р. Представник відповідача просить поновити пропущений з поважних причин (хвороба) процесуальний строк. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Цветков О.В. у своєму відзиві просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони, на його думку, є надуманими, такими що не ґрунтуються на вимогах закону і не відповідають дійсним обставинам справи. Судом визнано поважними причини пропуску строку на подання відзиву на позов представника відповідача [PERSON] і суд поновив пропущений процесуальний строк. Представник відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відзиву на позов не подав. Від позивачів відповіді на відзиви відповідачів до суду не надходили. Третьою особою, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , письмових пояснень на позов та/або відзив у строк, встановлений судом не подано. На ухвалу суду від 07.05.2021 р. про витребування доказів Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надано копії матеріалів виконавчого провадження № за АСВП 58568235. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстрочкою платежу від 06.02.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. за реєстровим номером №307, [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по Ѕ вільну від забудови земельну ділянку площею 0,1560 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва» кадастровий номер 0520681000:01:001:0416, що розташована за адресою : Вінницький район, Вінницько - Хутірська сільська рада. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 розглянуто кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 190 КК України та визнано її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. При цьому судом частково задоволено цивільний позов заявлений потерпілою [PERSON] та стягнуто з [PERSON] шкоду на користь потерпілої [PERSON] майнову та моральну шкоду у розмірі 204 400 грн. Згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 20.08.2020 р, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 залишено без змін. Старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при примусовому виконанні вказаного рішення суду (виконавчий лист №127/11849/15-к від 26.02.2019 Вінницького міського суду Вінницької області) про стягнення коштів у сумі 204 400 грн. з боржника [PERSON] , на користь [PERSON] відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» було передано на реалізацію земельну ділянку, реєстраційний номер 215515005206, місцезнаходження: Вінницька область, Вінницький район, с/рада Вінницько-Хутірська, площею 0,156 га, кадастровий номер: 0520681000:01:001:0416. Відповідно до протоколу про проведенні електронні торги від 06.05.2019 № 404091 Державне підприємство «СЕТАМ» переможцем визнано [PERSON] , яка придбала за 232 955,00 грн. вище зазначену земельну ділянку, що належала [PERSON] . Даний факт підтверджується актом про проведення електронних торгів від 21.05.2019 р., який є документом, що підтверджує виникнення у [PERSON] права власності на придбане майно, а саме земельну ділянку, реєстраційний номер 215515005206, місцезнаходження земельної ділянки: Вінницька область, Вінницький район, с/рада Вінницько-Хутірська, площею 0,156 га, кадастровий номер: 0520681000:01:001:0416. Ухвалою Вінницького міського суду від 30.11.2020 р. по кримінальній справі №127/11849/15-к скасовано арешт накладений на земельну ділянку кадастровий номер 0520681000:01:001:0416. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.01.2021 р., [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 0520681000:01:001:0416, площею 0,156 га, за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с/рада Вінницько-Хутірська, кадастровий номер: 0520681000:01:001:0416 від 10.12.2020 р. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Примусова реалізація арештованого майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю правовідносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) та іншими нормативно-правовими актами, що виникають і реалізуються в процесі примусового виконання судового рішення між органами та посадовими особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Закон визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов`язки, в тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок реалізації арештованого майна затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 (надалі - Порядок № 2831/5). Наказом про затвердження Порядку уповноважено Державне підприємство «СЕТАМ» на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, на організацію та проведення електронних торгів, торгів за фіксованою ціною та на виконання інших функцій, передбачених Порядком № 2831/5. Державне підприємство «Сетам» за визначеннями, наведеними в Порядку № 2831/5, є організатором електронних торгів. Порядок № 2831/5 містить, зокрема, наступні положення щодо реалізації арештованого майна. Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 1 розділу ІІ). Електронні торги розпочинаються у визначений в інформаційному повідомленні про електронні торги день. Електронні торги проводяться протягом одного робочого дня з 9-ї до 18-ї години (п. 1 розділів V, VI). Згідно з п.п. 1, 3 Порядку організатор електронних торгів, торгів за фіксованою ціною - державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи реалізації арештованого майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів та торгів за фіксованою ціною, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. Система реалізації майна - інформаційна електронна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів прийняття та розміщення інформації про лоти, подання й обробки заявок на участь в електронних торгах (торгах за фіксованою ціною), проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) з реалізації арештованого виконавцями майна, обробки інформації про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до договорів купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч. 1 - ч. 3 та ч. 5, ч. 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 року № 910/16955/17 зазначає, що державний виконавець здійснює підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації майна проводяться спеціалізованими організаціями. З урахуванням правової процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпечення переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення покупця учасника прилюдних торгів та особливостей, передбачених законодавством щодо проведення прилюдних торгів, у тому числі складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, слід мати на увазі, що складання такого акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку. Предметом спору може бути як протокол відповідних торгів із зазначенням сторін та істотних умов, так і договір купівлі-продажу, якщо він укладався. Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №163706204 від 16.04.2019 р., доданої виконавцем до заявки на реалізацію арештованого майна, право власності на спірне майно було зареєстроване за [PERSON] , тобто боржником у виконавчому провадженні №58568235. Таким чином, виконавцем було вчинено всі необхідні заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності. Так, на дату передачі спірного майна на реалізацію (16.04.2019 р.) право власності на спірне майно було зареєстровано за [PERSON] , а отже, виконавець вчинив дії з передачі спірного майна на реалізацію відповідно до вимог законодавства України. У постанові Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі № 755/21826/15-ц зазначено : «разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим порядком. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними». Описані у позовній заяві можливі порушення державним виконавцем не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними і мають самостійний спосіб оскарження. Відповідно до частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із статтею 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання. Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп надано офіційне тлумачення статті 55 Конституції України, зокрема Конституційним судом встановлено, що "частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду. якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод." Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь- яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 09. 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. На переконання колегії суддів Верховного Суду у даній справі, зміст усталеної судової практики щодо вирішення спорів за позовами про визнання правочинів недійсними, у зв`язку із застосуванням якої Великою Палатою Верховного Суду скасовано судові рішення у справі №910/3907/18, свідчить, що вирішальною обставиною, якою мають керуватись суди, відмовляючи в такому позові, є відсутність зв`язку між імперативними наслідками задоволення позову з реальним поновленням порушеного права, адже визнання в судовому порядку правочину недійсним автоматично не призведе до повернення майна власнику, який не є стороною правочину, відтак такий позов не поновлює порушене право власності, тому він не є ефективним способом захисту порушеного права, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню. Натомість позивач, який вважає себе власником майна, може отримати ефективний захист свого права в інші способи, зокрема, передбачені главою 29 ЦК України Так, наприклад, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Позивачі не скористалися зазначеними правами, зокрема, на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту в кримінальному провадженні чи звернення до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно і про зняття з нього арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження. Позивачі, які вважають себе власниками спірної земельної ділянки, обрали неналежний спосіб захисту, оскільки визнання в судовому порядку недійсними електронних торгів не призведе до повернення майна позивачам, які не є стороною правочину. Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 року у справі № 911/494/17 зроблено такий правовий висновок : "Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. " Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 у справі № 910/1454/17 зазначено, що "Верховний Суд наголошує, що під час розгляду спору про визнання недійсними електронних торгів судами повинно бути встановлено: -чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна та/або інших норм законодавства під час проведення електронних торгів і в чому таке порушення полягало; -чи вплинули ці порушення на результат торгів; -чи відбулося порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів. " При розгляді справи суду не доведено порушення правил проведення електронних торгів, а відтак результати торгів є дійсними, не доведено і порушення законних прав позивачів у результаті проведення електронних торгів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання торгів недійсними. В ході розгляду даної справи судом не встановлено істотних порушень законодавства України при проведенні електронних торгів, які б свою чергу вплинули на результати цих торгів. Також судом не встановлено порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання недійсними електронних торгів з реалізації земельної ділянки площею 0,156 га, за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с/рада Вінницько-Хутірська, кадастровий номер: 0520681000:01:001:0416, які відбулись 06.05.2019 р. номер лота 344246, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Цветковим О.В. до суду подано заяву про стягнення судових витрат з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Судові витрати складаються із сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 908, 00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved