Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулася [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], з позовною заявою до Фермерського господарства «[PERSON]С.» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтуванні заявлених вимог зазначила, що позивачка та її донька, [PERSON] являються власниками земельної ділянки, розташованої на території Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,0800 га, кадастровий номер: 1422786000:000:0183 кожен по 1/2 частині на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.09.2016 року реєстри № 389, 388. Зазначена земельна ділянка перейшла у спадщину після смерті, [PERSON], який помер 15 січня 2016 року. При житті [PERSON] уклав з відповідачем договір оренди землі від 03.07.2007 року терміном на 5 років, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 040716000161, а надалі 04.11.2011 померлий уклав з відповідачем додаткову угоду, зареєстровану у Державному реєстрі земель за № 142270004000037, якою визначили строк дії договору оренди 15 років. Після оформлення спадщини у нотаріуса, позивачка від свого імені та імені дочки направила відповідачу претензію від 28.11.2016 року, посилаючись на те, що в разі переходу права власності на землю, договір оренди може бути розірваний. На претензію від відповідача позивачка отримала відповідь від 14.12.2016 року про відмову в добровільному порядку розірвати договір, що змушує її в судовому порядку розірвати договір оренди, укладений зі спадкодавцем та відповідачем. На підставі викладеного, позивачка просить суд розірвати договір оренди землі від 03.07.2007 року, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «[PERSON]С.» про надання в оренду земельної ділянки площею 6,0800 га кадастровий номер 1422786000:03:000:0183, яка розташована на території Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі за № 040716000161 та Додаткову угоду до договору оренди від 04.11.2014 року, яка зареєстрована у Державному реєстрі земель за № 142270004000037, та зобовязати Фермерське господарство «[PERSON]С.» повернути власникам земельну ділянку площею 6,0800 та кадастровий номер 1422786000:03:000:0183, яка розташована на території Сергіївської сільської ради Покровського району Донецької області. Позивачка до судового не зявилась, надала суду заява про розгляд справи без її участі. Представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. В запереченнях зазначили, що у своєму позові [PERSON] посилається на ст. 651 ч. 1, 2 ГК України, яка дає можливість розривати договір у випадках встановлених законом чи договором, ст. 32, ст. 31 ч.З, 4 Закону України "Про оренду землі", з якої йдеться, що договір оренди не можливо розірвати у односторонньому порядку, якщо це не передбачено договором. [PERSON] посилається і на п. 40 договору оренди між ФГ "[PERSON]С." та її померлим чоловіком [PERSON], відповідно до якої можливо розірвати договір оренди земельної ділянки у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи. З позовними вимогами [PERSON] погодитись не можливо виходячи з наступного. Так, дійсно відповідно до ч 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендодавця не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Але п. 40 договору оренди земельної ділянки загальною площею 6,08 га. ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0183, яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] виписаний дещо по іншому. Так буквальна редакція цього пункту така: - перехід права власності на земельну ділянку для другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто, право розірвання договору у відповідності до цього пункту належить другій особі, а не до іншої особі до якої перейшло право власності на земельну ділянку. Відповідно до умов договору другою особою є саме ФГ "[PERSON]С.". Це підтверджується преамбулою договору: Цей договір укладено орендодавцем [PERSON] с одного боку і Орендарем або уповноваженим ним органом (особою) Фермерське господарство "[PERSON]С." в особі голови [PERSON], з другого боку. Тобто особами по договору виступають сторони договору, другою стороною (особою) є ФГ "[PERSON]С.", та саме для другої особи перехід права власності на земельну ділянку є підставою для розірвання договору, а для іншої сторони такого права договір не передбачає. Вказана логіка підтверджується і діючим законодавством. Так, відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочин є дія особи спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тобто, системний аналіз вказаних положень вказує на те, що особою по вказаному договору є сторони договору, а другою стороною є ФГ "[PERSON]С.", яке діє в особі голови з другого боку. Тобто і право розірвання договору належить другій особі - тобто ФГ "[PERSON]С.", а не іншій особі як вказує в позові позивач по справі. ФГ "[PERSON]С." не виявляло бажання розірвати вказаний договір, тому яких би то підстав для його припинення не має. Представник третьої особи Служби у справах дітей Покровської районної державної адміністрації до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, рішення просить винести на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2016 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] отримали у спадщину після смерті [PERSON], який помер 15.01.2016р.,у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Сергіївської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,0800 га, кадастровий номер 1422786000:03:000:0183, по ? частині кожній (а.с.4). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 137274 земельна ділянка площею 6,08 га, яка розташована на території Сергіївської сільської ради, належала [PERSON] (а.с.10). Відповідно до договору оренди землі від 03.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «[PERSON]С.», орендодавець [PERSON] надав, а орендар ФГ «[PERSON]С.» прийняв в строкове користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сергіївської сільської ради. Земельна ділянка площею 6,08 га, кадастровий номер 1422786000:03:000:0183. Договір укладено на 5 років. Договір зареєстровано 03.07.2007 року за № 040716000161 (а.с.8-9). За актом приймання-передачі земельної ділянки від 05.07.2007 року земельна ділянка передана (а.с.7). Відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі зареєстрованого у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 03.07.2007р. за № 040716000161, від 01.11.2011 року, п.8 Договору викладено в наступній редакції: Договір укладено на 15 років. Угода зареєстрована 04.11.2011р. за № 142270004000037 (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] в листопаді 2016 року повідомили ФГ «[PERSON]С.» про бажання розірвати договір оренди землі від 03.07.2007 року (а.с.12), на що отримали відповідь про неможливість розірвати договір оренди (а.с.13-14). Пунктом 40 договору оренди землі від 03.07.2007 року передбачено, що перехід права власності на орендовану ділянку для другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 373 ЦК України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що \~відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до\~ст. 31 Закону України «Про оренду землі»,\~\~договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачені підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так частиною 4 цієї статті передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Такої підстави для розірвання договору, як перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи, договором оренди не передбачено. Крім того, ФГ «[PERSON]С.» не виявляло бажання розірвати вказаний договір. Суд не може прийняти до уваги той факт, що позивачка бажає укласти договір оренди землі з іншою фізичною особою-підприємцем, оскільки орендна плата за новим договором буде більшою, оскільки така обставина для розірвання договору не передбачена, ані договором оренди землі, ані чинним законодавством. У зв'язку з викладеним, вимоги позивача про розірвання договору оренди землі, додаткової угоди, зобовязання повернення земельної ділянки, не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed