Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Слов»янської міської Ради Донецької області, Відділу Держземагентства у м. Слов»янську Головного Управління Держземагантства у Донецькій області Держземагентства України з участю третьої особи - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона звернулася до приватного нотаріуса Слов»янського міського нотарільного округу Орлової Л.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. До складу спадщини входили 27/50 ідеальних часток домоволодіння [ADDRESS] та ? частка приватизованої земельної ділянки. Домоволодіння належало її покійній матері та батьку. Другу частку домоволодіння - ідеальних 23/50 часток батько подарував їй у 2011 році. 26 серпня 2015 року Постановою вих. № 215/02- 31 Приватним нотаріусом Орловою Л.О. їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] у зв»язку з розбіжностями в площі, вказаній в Державному акті з фактичною площею. Земельна ділянка, на якій розташований будинок була приватизована її батьками у 2002 році, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданому громадянину України, Акт був зареєстрований в Книзі записів Актів на право власності на землю за № 12027. Земельна ділянка була передана на підставі Рішення виконкому Слов»янської міської Ради народних депутатів 21 червня 2002 року № 258/3. Розмір земельної ділянки, переданої у спільну власність її батькам становив 0,0262 га в межах згідно з планом. Планом зовнішні межі земельної ділянки обумовлені таким чином - опис меж від А до Б землі у приватній власності [PERSON] -10.3 Від Б до В - землі у приватній власності [PERSON] - 9.90, 6.0 Від В до Г зем. Діл. [ADDRESS] -17,78 Від Г до Д [ADDRESS] -17.3 Від Д до А зем. Діл. [ADDRESS] - 26,55 Відмова грунтувалася на Висновку відділу Держземагентств у м. Слов»янськ, згідно з яким під час підготовки документів до приватизації було припущено арифметичної помилки і фактичний розмір земельної ділянки, який був переданий її батькам становив 0,410 га. Усунути недоліки відповідач відмовляється. Вона вважає, що за нею має бути визнано право власності на частку земельної ділянки, яка належала її батькам. Так у силу приписів ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних засадах з збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,410 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], як на майно отримане в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 23 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги ( а.с.14 ). Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі Довіреності директора ТОВ «Юріс-Про» № 15/09/2015 від 15 вересня 2015 року ( а.с.15-18) до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 23 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити позовні вимоги [PERSON] ( а.с.20 ). Представник відповідача - Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 23 вересня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи. ( а.с. 13). Представник відповідача - Відділу Держземагентства у м. Слов»янську Головного Управління Держземагантства у Донецькій області Держземагентства України - Фальченко Г.О., яка діє на підставі Довіреності № 04-11/2 від 21 вересня 2015 року ( а.с.19) до судового засідання не з"явилася, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 23 вересня 2015 року направила до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи. ( а.с. 21). Третя особа - [PERSON] до судового засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. ( а.с.12). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Слов»янської міської Ради Донецької області, Відділу Держземагентства у м. Слов»янську Головного Управління Держземагантства у Донецькій області Держземагентства України з участю третьої особи - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] року у місті Слов'янську померла мати позивача, [PERSON] ( а.с.7). Згідно до п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері у передбачений статтею 1270 ЦК України строк. Таким чином, відповідно до ч. 1 статті 1272 ЦК України [PERSON] є особою, яка не прийняла спадщину. У склад спадкового майна після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року входить ? частина земельної ділянки, яка розташована у [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно до п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» « Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з»ясовувати: 1)правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно ( будинок, споруда); 2)чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3)коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4)чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5)чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Зазначене майно належало матері позивача на підставі: Державного акту на право приватної власності на землю, виданому громадянину України, Акт був зареєстрований в Книзі записів Актів на право власності на землю за № 12027. Земельна ділянка була передана на підставі Рішення виконкому Слов»янської міської Ради народних депутатів 21 червня 2002 року № 258/3. Розмір земельної ділянки, переданої у спільну власність батькам позивача становив 0,0262 га в межах згідно з планом. Планом зовнішні межі земельної ділянки обумовлені таким чином - опис меж від А до Б землі у приватній власності [PERSON] -10.3 Від Б до В - землі у приватній власності [PERSON] - 9.90, 6.0 Від В до Г зем. Діл. [ADDRESS] -17,78 Від Г до Д [ADDRESS] -17.3 Від Д до А зем. Діл. [ADDRESS] - 26,55 ( а.с.8). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В судовому засіданні також встановлено, що на підставі Висновку Відділу Держземагентства у м. Слов»янську Головного Управління Держземагантства у Донецькій області Держземагентства України « при вивченні документації було встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS], 216 знаходиться у власності громадян [PERSON], [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 29 липня 2002 року за № 12027. Площа земельної ділянки згідно Державного акту складає 0,0262 га, натомість фактична площа складає 0,410 га, фактичні розміри сторін земельної ділянки також дещо відрізняються від розмірів, зазначених у Державному акті. Вивчивши архівні матеріали було встановлено, що при підрахунку площі земельної ділянки була допущена математична помилка» ( а.с.6) Викладене було підставою для винесення нотаріусом Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії - видачі позивачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки, яка розташована у [ADDRESS] і належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 29 липня 2002 року за № 12027, Постанова нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії видана 26 серпня 2015 року ( а.с.5). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки у зв'язку з розбіжностями в площі, вказаній в Державному акті з фактичною площею , про що нотаріусом було викладено у Постанові від 26 серпня 2015 року ( а.с. 5). Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що передбачало обов'язкову реєстрацію цих прав, роз'яснення, яке міститься у п.п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та/або відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця). Згідно п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями відповідно до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 116, п. 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями громадяни набувають право на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Таким чином, громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм права власності або користування земельною ділянкою, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт - факт прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність. Викладене також підтверджено інформаційним листом Верховного Суду України № 10-1391/0/4-12 від 27 вересня 2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права». У цьому листі зазначено, що суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судових рішень Верховного Суду України. Органом місцевого самоврядування - Слов'янською міською радою було прийняте рішення про передання у приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, зазначене рішення про передання у власність підтверджено видачею правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ( а.с.8). Виходячи з вище викладеного [PERSON] отримала у власність у порядку спадкування після смерті своєї матері - [PERSON] ? частину земельної ділянки, яка розташована у [ADDRESS], але право власності на неї [PERSON] не визнається відповідачем, що є правовою підставою для звернення до суду відповідно до ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного Кодексу України та ст. ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання прав. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України земельна ділянка є об'єктом нерухомого майна. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на пред'явлення позову про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,410 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд розташовану за адресою: [ADDRESS], як на майно, отримане нею у порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] року Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності . У відповідності до п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом. Таким чином, виникла ситуація, коли позивач [PERSON] фактично успадкувала нерухоме майно, а саме : ? частину земельної ділянки загальною площею 0,410 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] після смерті своєї матері, однак позбавлена можливості оформити спадщину за законом, оскільки є розбіжності в площі, вказаній в Державному акті з фактичною площею : площа земельної ділянки згідно Державного акту складає 0,0262 га, натомість фактична площа складає 0,410 га, фактичні розміри сторін земельної ділянки також дещо відрізняються від розмірів, зазначених у державному акті. Без документів, які б посвідчували право власності спадкодавця саме на ? частину земельної ділянки площею 0,410 га, право власності позивача не визнається. Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)». Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] за життя правомірно фактично набула право власності на нерухоме майно: ? частину земельної ділянки площею 0,410 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], але через допущену математичну помилку не отримала правовстановлюючого документа про право власності на ? частину земельної ділянки саме площею 0,410 га і тому за позивачем по справі, слід визнати право власності на спадкове майно, ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою - [ADDRESS] як на майно отримане в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved