Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначила, що в період часу з 11 липня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працювала маляром 2 розряду у виробничому підрозділі «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року відповідач по справі припинив виплачувати заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 12708 гривень 63 копійки (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 10071 гривня 63 копійки). Позивач просить: -стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 10071 гривня 63 копійки. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с.18). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с.27). З наданих представником АТ «Українська залізниця» відзиву (а.с.24-27) вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: -місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, непідконтрольній українській владі в м.Дебальцеве, нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року та не здійснювалось через відсутність первинних документів; -за першу половину березня 2017 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 861 гривня 04 копійки, яку сплачено відповідно до видаткового касового ордеру № 575 від 19 серпня 2017 року; -надана позивачем на підтвердження позовних вимог довідка про розмір нарахованої заробітної плати виготовлена на непідконтрольній українській владі території в м.Дебальцеве, не містить дати її видачі, підписана особами, повноваження яких не визначені; -відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини у зв`язку з чим відповідач підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала маляром 2 розряду дільниці з ремонту колісних пар у виробничому підрозділі «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.5-8). Як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938, відповідач по справі змінив найменування на акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочено - АТ «Укрзалізниця»). 17 липня 2017 року [PERSON] було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.5-8). На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надано довідку, підписану начальником ВП «Дебальцевське вагонне депо» [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , в якій зазначено, що [PERSON] нараховано (з урахуванням податку з доходів фізичних осіб) заробітну плату в березні 2017 року - 2446 грн 97 коп, в квітні 2017 року - 1859 грн 95 коп, в травні 2017 року - 00 грн 00 коп, в червні 2017 року - 00 грн 00 коп, в липні 2017 року - 8401 грн 71 коп. Сума до виплати за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року становить 10071 грн 63 коп. відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.4). Відповідно до довідки ПАТ «Українська залізниця» від 31 липня 2019 року № 724/2 дохід [PERSON] з березня по липень 2017 року становить 1079грн 05 коп і складається із заробітної плати за березень 2017 року, сума до виплати - 861 грн 04 коп, в період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с. 29). Як вбачається з видаткового касового ордеру № 575 від 19 серпня 2017 року (а.с.30), [PERSON] сплачена депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 861 грн 04 коп. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) вбачається, що в березні 2017 року відповідачем по справі позивачу [PERSON] було нараховано заробітну плату в розмірі 2446 грн 97 коп (що, доречі, збігається із розміром нарахованої заробітної плати за цей місяць, зазначеним в довідці, яка подана позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог); з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні (а.с.20-21). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Згідно ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідно до ч.1 ст.75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано довідку за підписом начальника ВП «Дебальцевське вагонне депо» [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] (а.с.4), яка досліджена судом і зазначені в ній відомості не спростовані відповідачем по справі. Посилаючись у відзиві на те, що надана позивачем на підтвердження позовних вимог довідка про розмір нарахованої заробітної плати (а.с.4) виготовлена на непідконтрольній українській владі території в м.Дебальцеве, не містить дати її видачі, підписана особами, повноваження яких не визначені, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що відомості, які відображені в довідці, наявній на аркуші справи 4 є недостовірними. Відповідачем не не спростовано наявність повноважень на складення такої довідки у осіб, що її підписали. Заперечення відповідача проти позову зводяться до того, що у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів нарахування заробітної плати позивачу беуло припинено з 16 березня 2017 року, що не відповідає вимогам діючого законодавства України. Зі змісту відзиву вбачається, що фактично відповідач визнає, що він не виконав обов`язок нарахувати та сплатити заробітну плату [PERSON] , тому суд не бере до уваги довідку відповідача від 31 липня 2019 року № 724/2 (а.с.29) та видатковий касовий ордер № 575 (а.с.30) як доказ на підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи вищенаведені положення Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу [PERSON] , яка до 17 липня 2017 року перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем, є неспроможними, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, вести бухгалтерський, податковий облік законом покладено саме на працедавця, а не на працівника. Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах - довідці, поданій позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог (а.с.4) та не надав доказів, що відомості, які відображені в ній є недостовірними. Оскільки відомості, викладені в довідці, наявній на аркуші справи 4 відповідачем не спростовані, а також з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено заявлені позовні вимоги. Видатковий касовий ордер № 575 від 19 серпня 2017 року (а.с.30), наданий відповідачем на підтвердження заперечень проти позову, не підтверджує факту сплати на користь [PERSON] заробітної плати за період часу з другої половини березня 2017 року по 17 липня 2017 року. Приймаючи до уваги наведене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст.13 ЦПК України та враховуючи, що відповідач сплатив на користь позивача заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 861 грн 04 коп, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення на її користь з відповідача заборгованості із заробітної плати в розмірі 9210 грн 59 коп (10071 грн 63 коп - 861 грн 04 коп). Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне зауважити, заборгованість по заробітній платі за період часу з другої половини березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 9210 грн 59 коп визначена з урахуванням відрахованих обов`язкових платежів та податків. Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України (а.с.32-40). Проте, на переконання суду, наявність такого висновку не звільняє ПАТ «Українська залізниця» від обов`язку виплатити [PERSON] заборгованість із заробітної плати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 94,116, КЗпП України, ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial