Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в серпні 2021 року, вона дізналася про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. здійснюється виконавче провадження №66538685 з примусового виконання виконавчого напису № 1277 вчиненого 23.06.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Ю.О. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 838907,73 грн., з яких 331623,77 грн. - основний борг, 507274,96 грн. - відсотки. В свою чергу, нею 04.06.2007 року укладено з ВАТ «КБ «Надра» договір кредитної лінії (надалі кредитний договір) №8/2007/840-МК23/42, відповідно до якого (пункт 1.1.) вона отримала кредит в розмірі 15000,00 доларів США, терміном на 84 місяців на період з 04.06.2007 року по 03.06.2014 року. В забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором між нею та ВАТ «КБ «Надра» був укладений договір іпотеки №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року, який був нотаріально посвідчений, і відповідно до якого вона передала в іпотеку нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення, загальною площею 55,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що вказаний виконавчий напис може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, проте у даному випадку як зазначено в постанові по відкриття виконавчого провадження від 17.08.2021року, нотаріус вчинила виконавчий напис про стягнення з неї боргу на підставі договору іпотеки №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року, однак вчинення виконавчого напису про стягнення боргу неможливе на підставі такого договору, оскільки борг виник за договором кредитної лінії №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року, який не був нотаріально посвідчений. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишена без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та з огляду на вказані постанови вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах взагалі не передбачено законодавством. В свою чергу, не зважаючи на наявність вказаних рішень судів, якими не передбачено вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, які нотаріально не були посвідчені, а приватним нотаріусом оспорюваний виконавчий напис було вчинено в 2021 році, тобто вже після прийняття вказаних рішень суду. Отже, нотаріус при вчиненні оскаржуваного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню та не врахував того, що судом скасовано норму, яка дозволяла нотаріусом вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені, чим порушив норми ЗУ «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦПК України), у кредитора ВАТ «КБ «Надра», право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором закінчилося 03.06.2017 року, тобто був порушений строк позовної давності при вчиненні виконавчого напису, приймаючи до уваги, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, при цьому, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, тому нотаріус не мав права вчиняти спірний виконавчий напис про повернення кредиту, строк давності якого минув. Також рішенням від 24.09.2015 року, ухваленим Вільногірським міським судом Дніпропетровської області у справі №174/972/14-ц, яке 25.11.2015 року набрало законної сили, з неї на користь ПАТ «КБ «Надра» була стягнута заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року на загальну суму 26871,85 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (12,0032 грн. за 1 долар) становить 322548,19 грн. Окрім цього, 26.02.2016 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області у справі 174/855/14-ц було ухвалено рішення, яке 16.04.2016 року набрало законної сили, про звернення стягнення відповідно до договору іпотеки №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та нею, на предмет іпотеки - нерухоме майно у вигляді нежилого приміщення, загальною площею 55,2 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «КБ «Надра», з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем. Таким чином, на час вчинення оскаржуваного позивачкою виконавчого напису нотаріуса в 2021 році, кредитор використав своє право на дострокове виконання договору кредитної лінії (кредитного договору) та іпотечного договору, відповідно в 2015 році та в 2016 році, а тому нотаріус не мав вчиняти спірний виконавчий напис, приймаючи до уваги наступні правові позиції Верховного суду. В постанові Верховного суду від 30.09.2020 року, у справі №607/13646/18 зазначено «Велика Палата Верховного суду у постанові від 04.07.2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно частиною другою ст.1050 ЦК України. Отже кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Разом з тим, у заяві про вчинення виконавчого напису банк заявив про стягнення процентів за кредитом, які нараховані після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту. Таким чином нарахована банком заборгованість не є безспірною, оскільки збільшення розміру заборгованості відбулось у зв`язку із нарахуванням ПАТ «Укрсоцбанк» процентів за користуванням кредитними коштами після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». Позивачка просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1277 вчинений 23.06.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 838907,73 грн., з яких: 331623,77 грн. - основний борг, 507274,96 грн. - відсотки та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у справі. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву та вказані в ній обґрунтування підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просить задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. (а.с.49) Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», який належним повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 57), в судове засідання свого представника не направив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. (а.с. 54,56) Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України "Про нотаріат"), зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99р. № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, із змінами, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Разом з тим, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМ України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема п.2 вказаних Змін, яким було передбачено стягнення заборгованості з підстав, що стосуються кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої. З урахування приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості по спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05.07.2017 року). Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що підтверджується письмовими доказами у справі, що 04.06.2007 року між позивачкою та ВАТ «КБ «Надра» укладено договір кредитної лінії №8/2007/840-МК23/42, відповідно до умов якого банк зобов`язався відкрити позичальнику відновлювальну траншеву кредитну лінію (кредит) в сумі 15000,00 доларів США, терміном на 84 місяці з 04.06.2007 року по 03.06.2014 рік, зі сплатою 15,5% річних, а позичальник зобов`язалася повернути наданий кредит та сплатити відсотки, відповідно до встановленого графіку погашення платежів (а.с.7,8). В забезпечення вказаних зобов`язань позивальник передала у заставу нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] , що підтверджено копією договору іпотеки №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007року, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори, Канюгою О.В. (а.с.9-13). В зв`язку з невиконанням позивачкою своїх зобов`язань за вказаним договором, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі № 174/972/14-ц, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором № 8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року на загальну суму 26871,85 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 322548,19 грн. (а.с. 66-67) Крім того, згідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.02.2016 року у справі № 174/855/14-ц, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року, станом на 31.07.2014 р., в розмірі 322548.19 грн., звернуто стягнення, згідно договору іпотеки 8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року, на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 55,2 (п`ятдесят п`ять цілих дві десятих)| кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оціненого на момент укладення договору на суму - 90900,00 грн., що дорівнювало 18000,00 доларам США, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра». (а.с.62-65) 23.06.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 1277 про стягнення з [PERSON] заборгованості яка виникла за договором іпотеки №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року в розмірі 838 907,73 грн., з яких: 331623,77 грн. - основний борг, 507274,96 грн. - відсотки, укладеним з ВАТ «КБ «Надра», на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги до якого перейшло на підставі договору про відступлення прав вимоги № GL48N718070_1_3, посвідченого 17.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за реєстровим №509, укладеним між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». (а.с. 74) Виконавчий напис № 1277 від 23.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О.В., що підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2021 року, про арешт майна боржника від 17.08.2021 року. (а.с.5-6, 24) Разом з тим, вказаний виконавчий напис нотаріусом вчинено 23.06.2021 року, тобто після набрання законної сили вищевказаною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, на підставі договору іпотеки №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року, не зважаючи на те, що заборгованість позивачки виникла на підставі договору кредитної лінії №8/2007/840-МК23/42 від 04.06.2007 року, який нотаріально посвідчений не був, а договором іпотеки, на підставі якого нотаріусом було вчинено виконавчий напис, фактично забезпечувалося виконання позичальником [PERSON] зобов`язання по вказаному договору кредитної лінії. До того ж, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, однак відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржницею письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило останню як права заперечити проти вчинення виконавчого напису так і подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Вказані обставини свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, які виникли між сторонами в результаті укладення вищевказаного кредитного договору, який і став підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом та свідчить про наявність між сторонами спору, тому оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності, оскільки у стягувача право примусового стягнення боргу виникло 04.06.2014 року, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 23.06.2021 року. Також, на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса кредитор - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» використав своє право як на дострокове стягнення кредиту, так і на звернення цього стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується рішеннями Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі № 174/972/14-ц та від 26.02.2016 року у справі 174/855/14-ц, тобто вимоги кредитора до позивачки були задоволені судом як за основним так і за забезпечувальним зобов`язанням, а відтак вчинення нотаріусом виконавчого напису щодо стягнення з позивачки заборгованості, яка вже стягнута судовими рішеннями, суперечить положенням ст.61 Конституції України та принципу non bis in idem (неможливість притягнення до відповідальності двічі за одне правопорушення) та ст.88 Закону України «Про нотаріат». Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що виконавчий напис про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором, нотаріусом вчинено на підставі норми закону, яка визнана нечинною у судовому порядку, без належного підтвердження безспірності вимог кредитора, поза межами строку позовної давності та після постановлення судом рішень про стягнення цієї заборгованості та звернення цього стягнення на предмет іпотеки, а відтак в цій частині заявлених вимог позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові ВС від 12.03.2020 р. (справа № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19). Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. З аналізу п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Разом з тим, оскільки позивачкою на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, в порушення вимог встановлених ст. 137 ЦПК України, не надано будь-яких доказів, а саме договору про надання правничої допомоги та доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, що є обов`язковою вимогою закону, то в задоволенні цієї частини заявлених вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову, судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.1) сплачений позивачкою при поданні позовної заяви та судовий збір в розмірі 454,00 грн. (а.с. 20), сплачений нею при поданні заяви про забезпечення позову, яку задоволено судом, а всього в розмірі 1362,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст.18, 50, 87, 88 «Про нотаріат», ст.ст. 12, 81, 133, 141, 247, 263 - 265, 268, 273, 274-279 ЦПК України суд,-

Outcome: partial