Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом (далі позовна заява або позов) до [PERSON] (далі відповідач), мотивуючи його тим, що 03.10.2014 позивач в складі членів комісії від Новоборівської селищної ради прибув за адресою: смт Нова Борова, вул. Щорса, 7. В цей час підійшов відповідач, який не пояснюючи нічого, безпричинно вирвав із рук [PERSON] протокол погодження сторін, зім'яв його та безпричинно кинув ним в обличчя позивачу, потім застосував до позивача фізичне насильство схватив сильно позивача правою рукою за обличчя і штовхнув, чим заподіяв позивачу фізичного болю, потім намагався вдарити позивача, але присутні члени комісії йому зашкодили це зробити, погрожував позивачу помстою та розправою вбивством, ображав позивача нецензурними та іншими брутальними словами. Позивач стверджує, що він відповідача не ображав та не застосовував до нього фізичного насильства. Позивач вважає, що відповідач порушив його право на особисту недоторканість, принизив його честь і гідність. З огляду на це позивач просить зобов'язати відповідача публічно вибачитися перед позивачем, зокрема в районній газеті "Прапор", стягнути з нього матеріальну шкоду в розмірі 1 496,00 грн., моральну (немайнову) шкоду в сумі 20 000,00 грн., витрати на оплату юридичних послуг та на сплату судового збору. Позивач в судових засіданнях позов підтримав повністю та просив його задовольнити, заявою від 30.09.2015 (а.с. 98) просив справу розглядати без його участі, повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Заявою від 21.08.2015 (а.с. 94) позивач уточнив текст публікації в газеті "Прапор" (а.с. 95). Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав. Ухвалою суду від 30.09.2015 було постановлено провести заочний розгляд даної справи. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснень позивача, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є членом виконавчого комітету Новоборівської селищної ради та членом комісії по вирішенню спірних питань, що підтверджується довідкою від 06.10.2014 № 1286, виданою виконкомом Новоборівської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області (а.с. 90). Актом від 03.10.2014, складеним в смт [PERSON] в присутності секретаря селищної ради [PERSON], землевпорядника селищної ради [PERSON], депутата селищної ради [PERSON], жителів житлового будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 92), підтверджується, що відповідач [PERSON] вирвав акта у землевпорядника і кинув в обличчя члену виконкому [PERSON], брав його за груди та погрожував розправою, обзивав лайливими словами. З огляду на це та на неподання відповідачем заперечень на позовну заяву суд приходить до висновку про те, що факти, викладені у вказаному акті від 03.10.2014, є встановленими та підтвердженими належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: ... 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; ... 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З огляду на це суд приходить до висновку, що відповідач 03.10.2014 своєю протиправною поведінкою щодо позивача заподіяв останньому моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на це суд приходить до висновку, що право обрання способу відшкодування моральної шкоди належить позивачу з урахуванням вимог розумності і справедливості. А тому позов в частині зобов'язання відповідача публічно вибачитися перед позивачем, зокрема в районній газеті "Прапор", підлягає задоволенню. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України 16 листопада 1992 року N 2782-XII "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" стиль і лексика друкованих засобів масової інформації мусять відповідати загальновизнаним етично-моральним нормам. Вживання лайливих і брутальних слів не допускається. З аналізу змісту тексту публікації в газеті "Прапор" (а.с. 95), про розміщення якої просить позивач, суд приходить до висновку, що вказаний текст містить слова та вирази, які не відповідають етично-моральним нормам, є лайливими та брутальними, а тому є такими, що не відповідають вказаним вище вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України 16 листопада 1992 року N 2782-XII "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". А тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково шляхом зобов'язання відповідача публічно вибачитися перед позивачем, зокрема в районній газеті "Прапор", шляхом розміщення тексту публікації, запропонованого позивачем, за виключенням слів та виразів, які не відповідають етично-моральним нормам, є лайливими та брутальними. Крім того, оскільки судом встановлений факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, при цьому одним із способів відшкодування моральної шкоди є її відшкодування грішми, з урахуванням вимог розумності і справедливості, рекомендацій, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4\~"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині частково, а саме в сумі 5 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на це суд приходить до висновку, що заподіяна позивачу майнова шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у разі, якщо, зокрема, між діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Даний висновок відповідає рекомендаціям, наданим в ч. 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Позивачем у підтвердження позовних вимог в частині заподіяної йому майнової шкоди надані, зокрема, копії медичної картки амбулаторного хворого № 6905, епікризи та інші документи (а.с. 9, 13-20). Водночас, вказані документи не містять відомостей, які б підтверджували безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача 03.10.2014 та скаргами позивача на стан його здоров'я. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. \-\-\-22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)... . В матеріалах справи відсутні докази фактичного понесення позивачем витрат на придбання ліків. Надані позивачем копії із зазначенням "медикаменти" не містять доказів їх друкування реєстратором розрахункових операцій, не містять навіть зазначення назви валюти, а тому не вважаються розрахунковими документами у розумінні абз. 17 ст. 2 Закону України від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та у розумінні Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637. При цьому, згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на це суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивачем не додано до позову жодного розрахункового документа у розумінні абз. 17 ст. 2 Закону України від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та у розумінні Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637, який би підтверджував фактичну оплату ним послуг адвоката у даній справі, а також документа, який би підтверджував фактичне надання позивачу таких послуг (акта їх приймання-перечі тощо). При цьому, обов'язок доказування згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України лежить на позивачу. А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату юридичних послуг адвоката не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. (розрахунок: 243,60\~+ 243,60 = 487,20), що підтверджується квитанціями від 26.11.2014 (а.с. 1, 2). Водночас, позивач у позові просить про стягнення з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору в розмірі 443,60 грн. (розрахунок: 243,60 + 200,00 = 443,60). При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом вирішено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає моральна (немайнова) шкода в розмірі 5 000,00 грн., що менше заявлених позивачем первинно вимог в 4,2992 рази (розрахунок: (1 496,00 + 20\~000,00) / 5\~000,00 = 4,2992). А тому судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно, а саме в сумі 103,18 грн. (розрахунок: 443,60 / 4,2992 = 103,18). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial