Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди матері дитини [PERSON], за межі України до м.Волгодонська Російської Федерації в період часу з 01 березня 2015 року п 01 вересня 2015 року, а також надати йому дозвіл на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду на ім'я дитини. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що він з відповідачкою перебував у шлюбі, який 07 серпня 2008 року було розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON],2005 року народження, який на даний час проживає з ним. Оскільки в Україні склалась напружені політична обстановка, з метою захисту інтересів дитини, позивач маючи можливість виїхати за кордон, вирішив виїхати з дитиною на тимчасове проживання до Російської Федерації. Мати дитини, відповідачка по справі, не виконує свої обов'язки по вихованню та утриманню дитини, однак згоди на вивезення дитини за кордон не надає без надання вагомих аргументів. Відсутність згоди з боку матері на виїзд неповнолітньої дитини за межі України разом з батьком порушує право дитини, тому просить суд позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року по 07 серпня 2008 року. Від даного шлюбу народилась дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 12 травня 2005 року. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивача та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Дитина проживає разом з батьком. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, позивач має можливість виїхати з дитиною за кордон задля безпеки її життя та здоров'я, до м.Волгодонську Російської Федерації в період часу з 01 березня 205 року по 01 вересня 2015 року, однак без згоди відповідачки це не можливо. Отже, з матеріалів справи неможливо з'ясувати об'єктивні причини, за якими відповідачка відмовляє позивачу в наданні згоди на короткочасний виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і завдаючи моральної травми власній дитині. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із батьком або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право матері на піклування, спілкування та виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується.

Outcome: approved