Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 9 грудня 2015 року в м. Чигирині на перехресті вулиць Горького - П. Дорошенка відповідач, керуючи автомобілем Сітроен Берлінго, д/н [NUMBER], при виїзді з другорядної дороги на головну не надав їй переваги в русі, допустив зіткнення з нею та скоїв ДТП. Внаслідок зіткнення вона отримала легкі тілесні ушкодження, а її електричний велосипед марки «SKY MOTO» отримав значні механічні пошкодження, у зв'язку з чим їй завдано матеріальної та моральної шкоди. По даному факту Чигиринським районним судом 27 січня 2016 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, де [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок цієї ДТП вона проходила курс лікування в Чигиринській ЦРЛ та витратила на придбання ліків 287,35 грн., а велосипед вартістю 16500 грн. прийшов у непридатний для використання та ремонту стан, у зв`язку з чим загальна сума невідшкодованої їй матеріальної шкоди складає 16787,35 грн., яку вона просить стягнути з відповідача. Крім того, оскільки відповідач добровільно відмовляється відшкодувати їй завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки, на її листи-вимоги не реагує, то вона зазнала сильних душевних страждань. А тому вважає, що їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 3000 грн. і просить стягнути їх з відповідача. В судовому засіданні позивачка спочатку підтримала свої позовні вимоги, а після надходження висновку експерта, зменшила їх в частині розміру збитку, завданого пошкодженням майна, до 8388 гривень, пояснивши суду, що відповідач відмовляється відшкодовувати їй збитки, завдані внаслідок ДТП, хоча її велосипед ремонту не підлягає. Після вчинення ДТП відповідач жодного разу до неї не прийшов та не запитав, як вона почувається. Вже на протязі року вона не може заспокоїтися, що він з нею так повівся. Все це викликало у неї сильні душевні переживання, а тому вважає, що їй завдано також моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача в розмірі 3000 грн. Представник позивачки [PERSON] також підтримав зменшені позовні вимоги та прохав їх задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача витрати за проведення експертизи в сумі 2650грн. та судовий збір в розмірі 551,20грн. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що з позивачкою після ДТП була домовленість,що він відремонтує належний їй велосипед. Вони поїхали на СТО і вияснилося, що необхідно замінити ось і педалі, але коли він замовив ці деталі по інтернету, то стало відомо, що позивачка з приводу ДТП звернулася до поліції, після чого він сказав, що якщо вона хоче, щоб все було по закону, то нехай так і буде. Його автомобіль забрали на штраф майданчик, а він я винуватець ДТП, сплатив штраф. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги також не визнав, зазначивши, що вони не заперечують проти того, що відповідач скоїв ДТП, однак сума завданих збитків позивачкою значно завищена і не відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того цивільна відповідальність відповідача на час скоєння ДТП була застрахована у СК "Провідна", а тому саме до страховика їй потрібно було звертатися із заявою про відшкодування завданих збитків в межах ліміту відповідальності - 50000 грн. Також позивачкою не доведено заподіяння їй моральної шкоди, оскільки це не підтверджено матеріалами позовної заяви. У зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи страхової компанії "Провідна", будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Вислухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.1187 ЦПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлюваного ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який, згідно зі статтею 8 ЦК, може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені, згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено в постанові Чигиринського районного суду від 27.01.2016 року, яка набрала чинності, позивач є власником транспортного засобу автомобіля CITROEN BERLINGO, д/н [NUMBER] (а.с.29). Цивільно-правову відповідальність вказаного автомобіля ним застраховано 30.03.2015 року в ПрАТ «СК «Провідна», що вбачається з полісу страхування № АЕ 2592303 (а.с.50). Згідно до вище вказаної постанови суду від 27.01.2016 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП і визнано винним в порушенні вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України та скоєнні ДТП, внаслідок якої заподіяно механічні ушкодження велосипеду та тілесні ушкодження велосипедистці [PERSON], у зв`язку з чим на нього накладено стягнення у вигляді штрафу (а.с.18-29). При цьому, [PERSON] свою провину у вчиненні вказаного правопорушення на час розгляду адміністративного матеріалу судом визнавав повністю, тобто, факт пошкодження відповідачем належного позивачці велосипеда не заперечувався ним ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду матеріалу про адміністративне правопорушення. Як зазначалося вище, хоча транспортний засіб відповідача і було застраховано, згідно до договору добровільного страхування наземного транспорту в ПрАТ «СК «Провідна», однак із заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, як того вимагають норми ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] до страхової компанії не звертався, у зв'язку з чим страхова виплата позивачці не проводилась, а тому посилання представника відповідача [PERSON] про стягнення заподіяної ДТП шкоди саме із страхової компанії є безпідставними, до того ж суд неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням останнього для вирішення питання про відшкодування позивачці шкоди страховою компанією, але, як встановлено в судовому засіданні, ПрАТ «СК «Провідна» відмовила їй в цьому через не виклик відповідачем страхового комісара, у зв`язку з чим неможливо встановити розмір збитків. Крім того правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, зводиться до того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі, згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для виконання всіма судами України. Судячи з виписок з медичних карт амбулаторного хворого від 09.02.2016 року, позивачка 10.12.2015 року зверталася до поліклінічного відділення Чигиринської ЦРЛ з приводу засвідчення тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, та до невропатолога поліклінічного відділення Чигиринської ЦРЛ з приводу скарг на негативний стан здоров'я в результаті ДТП (а.с.9-10). Згідно до лікарських призначень, позивачкою в аптечних пунктах придбано ліків на загальну суму 287,35 грн., які підлягають стягненню з відповідача у зазначеному розмірі (а.с.11-13). Також відповідно до висновку експерта за результатами судової автотоварознавчої експертизи № 02 від 05.07.2017 року (а.с.114-129) ринкова вартість електричного велосипеда марки «SKY MOTO» до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 9 грудня 2015 року, складала дванадцять тисяч сімсот сорок одну гривню, а вартість матеріального збитку (шкоди), завданого [PERSON], як власниці електричного велосипеда марки «SKY MOTO», на час проведення експертизи складає вісім тисяч триста вісімдесят вісім гривень. Виходячи з цього, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки завдану пошкодженням електровелосипеда внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 8388,00 грн. та 287,35 грн. витрат на лікування, що в сумі становитиме 8675,35 грн. Що стосується позову в частині стягнення моральної шкоди, то в силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 3 ч. 2 цієї статті, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Нормами статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що внаслідок скоєної відповідачем дорожньо-транспортної пригоди позивачка зазнала душевних та моральних страждань у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень та пошкодженням велосипеда, який став непридатний для використання, тобто порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивачки та її сім'ї в цілому, враховуючи при цьому, що позивачка витрачала власні кошти на лікування та придбання медикаментів, а відповідач протягом всього часу з дня вчинення ДТП не вжив жодних заходів щодо відшкодування позивачці завданої шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення. Зазначене підтверджується, зокрема, крім пояснень позивачки, вище вказаними виписками з медичних карт амбулаторного хворого від 09.02.2016 року, відповідно до яких [PERSON] 10.12.2015 року зверталася до поліклінічного відділення Чигиринської ЦРЛ з приводу засвідчення тілесних ушкоджень, отриманих під час ДТП, та до невропатолога поліклінічного відділення Чигиринської ЦРЛ з приводу скарг на негативний стан здоров'я внаслідок ДТП, що відповідає за часом даті скоєння дорожньо-транспортної пригоди. А тому суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, враховуючи характер скоєної ДТП, ступінь вини відповідача, та враховуючи глибину фізичних і душевних страждань позивачки, вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги в цій частині позову. Враховуючи викладені обставини та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивачкою доведено факт заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, то з відповідача на її користь підлягає стягненню завдана матеріальна шкода в сумі 8675,35 грн. та моральна шкода у розмірі 3000 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При розгляді справи судом встановлено, що позивачкою понесено витрати в розмірі 2650 грн. на оплату проведення експертного дослідження по визначенню розміру майнової шкоди, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved