Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з даним позовом в якому просить розірвати договір оренди земельної ділянки площею 12,0310 га, укладений 25 травня 2010 року між Новоушицькою районною державною адміністрацією Хмельницької області та відповідачем [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним встановлено факт порушення умов зазначеного договору оренди, а саме нецільове (безгосподарське) використання [PERSON] земель, що полягає у використанні частини, переданої в оренду земельної ділянки із цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва для створення штучної водойми (басейну для крапельного зрошування) без зміни цільового призначення земельної ділянки. Зазначив, що оскільки уповноважений державною орган - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке на даний час є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, протягом тривалого часу не здійснює надані йому повноваження, зокрема, й щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин, позов вноситься прокурором. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додав, що проектна документація, що розроблена на замовлення [PERSON] не являється дозвільним документом на зміну цільового призначення земельної ділянки та передбачає лише порядок будівництва водного обєкта і його характеристики. Також зазначив, що необґрунтованість тверджень відповідача про те, що будівництво, так званого «технологічного басейну для крапельного зрошення» призвело до зміни цільового призначення землі та переведення її до категорії земель водного фонду, оскільки зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Представник Управління Держгеокадастру в Хмельницькій області [PERSON] зазначила, що відповідач використовує частину земельної ділянку, надану йому в оренду, не за цільовим призначенням, тому договір оренди, укладений між Новоушицькою райдержадміністрацією та [PERSON] має бути розірваним з підстав невиконання останнім обовязків за договором. Представник Новоушицької районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечив. Пояснив, що розпорядженням Новоушицької районної державної адміністрації від 11 липня 2007 року №482/07 йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, який було затверджено 17 листопада 2008 року. Враховуючи ту обставину, що закладення та вирощування багаторічних насаджень, яке він здійснював на суміжних земельних ділянках та планував здійснювати на орендованій земельній ділянці площею 12,0310 га передбачає обовязкове крапельне зрошення, ним було прийнято рішення про замовлення робочого проекту та будівництво системи крапельного зрошення. У червні 2009 року у ТОВ НВП «Ірігаційні системи» ним було замовлено робочий проект крапельного зрошення на площі 10,17 га. Під час розроблення даного проекту було прийнято рішення про необхідність будівництва технологічного водонакопичувального басейну, саме на земельній ділянці, яка підлягала передачі в оренду в місці найбільшого заболочення. 24 листопада 2009 року Новоушицька районна державна адміністрація листом № 07-16-4255/09 погодила будівництво станції крапельного зрошення на орендованій земельній ділянці. 25 травня 2010 року був укладений договір оренди землі. У подальшому орендарем в межах робочого проекту будівництва водонакопичувального басейну системи крапельного зрошення було погоджено схему розміщення даної технологічної водойми із орендодавцем в особі першого заступника голови адміністрації, начальником відділу Держкомзему у Новоушицькому районі, начальником відділу містобудування архітектури та ЖКГ, головним державним лікарем Новоушицької районної санітарно-епідеміологічної станції, головним спеціалістом міжрайонного відділу погоджувальної діяльності з охорони навколишнього середовища, Глібівським сільським головою. Також вказав, що висновок позивача про використання земельної ділянки всупереч вимогам ст. 20 ЗК України є необґрунтованим, оскільки він не порушив правила встановлення та зміни цільового призначення земельної ділянки. Будівництво технологічного басейну для крапельного зрошення не повязане і не може бути повязане із зміною цільового призначення землі та переведення її до категорії земель водного фонду. Збудований ним водонакопичувальний басейн є засобом та інфраструктурним обєктом здійснення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначив, що прокурор не вірно визначив державний орган в інтересах якого звернувся до суду, безпідставно вказавши таким органом особу, що не є стороною договору оренду від 25 травня 2010 року. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків . Згідно з договором оренди землі від 25 травня 2010 №008/10 /а.с. 26-29/, укладеним між [PERSON] та Новоушицькою районною державною адміністрацією , відповідачу надано в строкове платне користування земельну ділянку , загальною площею 12,0310 га за рахунок земель державної власності, що знаходиться на території Глібівської сільської ради, Новоушицького району, Хмельницької області. Угіддя, за рахунок яких відводиться земельна ділянка пасовища. Договір укладено на термін 49 років з моменту його державної реєстрації. Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 14). Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (п. 16). Договір зареєстрований у Новоушицькому відділі ХРФЦДЗК 25 травня 2010 року за № 041075800203. Положеннями\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.2\~ст.45 ЦПК України\~з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду. Відповідно до п.п. 3,4\~ст. 23 Закон України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Оскільки прокурор звернувся до суду із позовом про захист порушених інтересів держави, що полягають в охороні належного використання земель і позов заявлено в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, як субєкта владних повноважень до компетенції якого на даний час входить питання розпоряджання землями державної власності, тому наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі є обґрунтованою. Крім цього, підстави для його процесуального представництва є підтвердженими, оскільки ним попередньо, до подачі позову до суду, скеровано відповідний лист Головному управлінню Держгеокадастру в Хмельницькій області від 27 січня 2017 року /а.с. 9-10/. Також суд приходить до переконання про те, що заявлений субєкт владних повноважень - Управління Держгеокадастру в Хмельницькій області є належним позивачем у справі, оскільки незважаючи на той факт, що стороною договору оренди був інший субєкт владних повноважень Новоушицька районна державна адміністрація, проте з 01 січня 2013 року з набранням чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», повноваження розпорядника земель державної власності перейшло саме до цього органу державної влади. При цьому, частинами 1 та 5\~ст. 148-1 Земельного кодексу України\~передбачено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Вимоги даної статті поширюються також на випадки переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні. В той же час, при наданні правової оцінки доведеності заявлених прокурором позовних вимог щодо підстав розірвання договору оренди, які обґрунтовуються порушенням відповідачем умов договору оренди та вимог земельного законодавства щодо нецільового використання земельної ділянки , суд виходить з наступного. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України\~(далі -\~ЗК України),\~Цивільним кодексом України\~, Законом України "Про оренду землі\~" тощо. Статтею 5 ЗК України\~визначені основні принципи земельного законодавства, зокрема й зазначено принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного\~\~господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища. Згідно із \~ст. 141 ЗК України\~підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. За правилами\~ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічна норма закріплена і в\~статті 31 Закону України "Про оренду землі". Згідно із ч. 1 ст. 32\~\~цього\~Закону\~на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24\~, 25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Статтею 19 ЗК\~України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно із ч. 1 \~ст. 20 ЗК\~України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення. Землями сільськогосподарського призначення згідно із ч. 1 \~ст. 22 ЗК\~України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). У свою чергу відповідно до ч. 3 \~ст. 22 ЗК\~України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Стаття 1 Закону України «Про землеустрій»\~\~містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Цільове призначення конкретної земельної ділянки також фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. ЗК\~України, зокрема ч. 2 ст. 20, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою. З наявного у матеріалах справи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] /а.с.11-25/, який пройшов державну експертизу, суд вбачає, що категорія земель, які передані в оренду - землі сільськогосподарського призначення; угіддя на земельній ділянці пасовища; земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З довідки Глібівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області №106 від 12 травня 2015 року /а.с.30/ вбачається, що на земельній ділянці (кадастровий номер 6823382000:07:003:0208), що перебуває в оренді [PERSON] знаходяться: сільськогосподарські культури (соя 5 га, полуниця 1 га, груша, сливи -3 га); басейн для крапельного зрошування, площею 3 га, погосподарський двір, де розміщені майстерні, адмінбудинок та зберігається техніка. Довідкою за №12-16/254 від 12 грудня 2016 року /а.с. 113/ підтверджується, що загальна площа водного обєкта (ставу), розташованого на земельній ділянці на території Глібівської сільської ради (кадастровий номер 6823382000:07:03:0208) становить 3,7968 га (3,5605 га в межах орендованої земельної ділянки та 0,2363 га за межами). З листа Державної екологічної інспекції від 16 січня 2017 року за № 124/01 /а.с.36/ вбачається, що в ході проведення обстеження земельної ділянки на території Глібівської сільської ради Новоушицького району, яка надана в тимчасове користування [PERSON] для ведення сільськогосподарського виробництва встановлено, що останній використовує частину земельної ділянки площею 3,7968 га не за цільовим призначенням, а саме: земельна ділянка категорії земель - землі сільськогосподарського призначення використовується як землі водного фонду. Інспекцією розрахована шкода завдана навколишньому природному середовищу на суму 1977,65 грн. Згідно акту обстеження земельних ділянок від 16 січня 2017 року /а.с. 40/, вбачається, що комісія в складі заступника голови районної державної адміністрації, заступника голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Новоушицькому районі, начальника відділу комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою, зовнішньої реклами, охорони навколишнього природного середовища, інфраструктури та земельних відносин, начальника управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації, начальника юридичного відділу апарату районної державної адміністрації провели візуальне обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 6823382000:07:003:0208 , що перебуває в оренді [PERSON] та встановлено, що частина земельної ділянки біля 2 га, використана для створення штучної водойми. Прибережні смуги займають приблизно 3 га. Частина земельної ділянки, приблизно 3 га розорана. Біля 4 га земельної ділянки не обробляється, зайнята самосівом кущів та дерев, багаторічних дикоростучих рослин. На межі земельної ділянки розміщено обєкт нерухомості до якого підведена електроенергія, лінія електропередач проходить по земельній ділянці, що обстежується. На момент укладення договору оренди земельної ділянки істотними умовами договору визначено, зокрема, й умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди. Також у п.п. 28-31 Договору зазначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням; орендар зобовязаний виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором. Разом з тим п. 14 Договору встановлено умову використання земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Доводи відповідача про те, що він не порушував правила встановлення та зміни цільового призначення земельної ділянки наданої йому в оренду, оскільки будівництво технологічного басейну для крапельного зрошування не може бути повязане із зміною цільового призначення землі та переведення її до категорії земель водного фонду не заслуговують на увагу, оскільки суперечать п. 30 Договору , в якому зазначено, що орендар має право здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем шляхом зміни цільового призначення земельної ділянки. Доводи відповідача щодо будівництва водонакопичувального басейну системи крапельного зрошування було погоджено із орендодавцем в особі першого заступника голови адміністрації [PERSON], спростовуються наданим відповідачем листом Новоушицької районної державної адміністрації №07-16-4255/09 /а.с. 80/ про те, що остання не заперечує проти будівництва станцій крапельного зрошування садів на орендованих землях Глібівської сільської ради на площі 9,0 га., що не може розцінюватись як дозвіл на зміну цільового призначення земельної ділянки. Будучи об'єктом меліорації, система крапельного зрошення є технологічно цілісною інженерною інфраструктурою, що включає в себе такі окремі об'єкти, як зрошувальні трубопроводи з гідротехнічними спорудами і насосними станціями, що не може існувати без землі та переміщення якої є неможливим без\~\~знецінення останньої. Згідно\~наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19 грудня 1995 року №252 «Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів» до гідротехнічних споруд відносяться споруди водовідведення, зокрема тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Відповідач у судовому засіданні стверджував, що збудований ним басейн для штучного поливу саду є засобом та інфраструктурним обєктом здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить робочий проект будівництва водонакопичувального басейну системи крапельного зрошення (ставку), тому підстави для зміни цільового призначення земельної ділянки відсутні. Відповідно до ст. 1 ВК України водний об'єкт - це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт). Водний кодекс України не містить визначення водонакопичувального басейну, про те визначає басейн водозбірний - це частина земної поверхні і товщі ґрунтів, з яких відбувається стік води у водотік або водойму. Водойма - це безстічний або із сповільненим стоком поверхневий водний об'єкт. Технологічна водойма - штучно створена водойма спеціального технологічного призначення, що визначається технічним проектом та/або паспортом, яка наповнюється штучно за допомогою гідротехнічних споруд і пристроїв. Ставок це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів. Водокористування - використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів). Згідно із ст. 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до ст. 4\~ВК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі в судовому порядку може бути належним чином доведений факт використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, який передбачає дію - використання земельної ділянки для інших, ніж передбачено договором, цілей, Будівництво відповідачем басейну для штучного поливу саду, який є обєктом водного фонду, без зміни цільового призначення земельної ділянки (чи її частини) , суд вважає суттєвим порушенням орендарем умов договору оренди і є підставою для його розірвання. Що стосується доводів відповідача про те, що 14 вересня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом скасовано постанову Державної екологічної інспекції в Хмельницькій області №102/01 від 30 травня 2017 року, якою його притягнуто до відповідальності на нецільове використання земельної ділянки та яка має, на його думку, преюдиціальне значення для вирішення даної справи, суд зазначає, що зі змісту постанови суду вбачається, що підставою для скасування постанови №102/01 були закінчення строків, передбачених ч. 4 ст. 38 КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності, що не свідчить про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, а навпаки. В той же час відповідно до\~статті 257 ЦК України \~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі /а.с.145-147/, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК). При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті\~261\~ЦК, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею\~23 Закону України "Про прокуратуру"\~передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має (мав) повноваження щодо розірвання договору оренди через порушення його умов, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 01 липня 2015 року у справі\~№ 6-178цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс16. З матеріалів справи суд вбачає, що Новоушицькій районній державній адміністрації, як і позивачу, про будівництво відповідачем водонакопичувального басейну системи крапельного зрошення було відомо достовірно з часу погодження проекту будівництва ставу на орендованій ділянці, а саме з лютого 2009 року /а.с. 77/. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Із клопотанням про поновлення цього строку ні прокурор, ні управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до суду не зверталися, відповідач ж просив застосувати строк позовної давності, про що свідчить його заява. Відповідно до ч.4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, однак предявлення прокурором позову по за межами строку позовної давності , у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed