Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, згідно якого просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 04.04.2012 р. міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 81; змінити розмір аліментів, визначений рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 06.06.2013 р., та призначити стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття у розмірі 1500,00 грн. на місяць, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем постійно відбуваються сварки, взаєморозуміння відсутнє, близько 6 років вони проживають окремо, спільного господарства та подружнього життя не ведуть, вважає, що примирення між ними є неможливим. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.06.2013 року з відповідача на її користь, на утримання дитини, стягнуто аліменти в розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2013 р. до досягнення сином повноліття. Позивачка зазначила, що відповідач офіційно не працює і сплачує їй лише по 500 грн. на місяць, у звязку з інфляційними процесами в державі на даний час цих коштів не вистачає на саме необхідне харчування. На її неодноразові звернення до відповідача щодо збільшення розміру аліментів він зазначає, що в нього немає коштів і він буде платити аліменти згідно існуючого рішення суду. В судове засідання сторони не зявилися. В позовній заяві міститься клопотання позивачки про розгляд справи без її участі. Відповідач надав письмову заяву про слухання справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає частково та погоджується на стягнення аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, 04.04.2012 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №\~81 (а.с. 8). Відповідач по справі є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] ( а.с. 9). Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.06.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], який народився 22.07.2012\~ р., у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2013\~ р. і до досягнення сином повноліття, тобто до 22.07.2030\~ р. (а.с.14-16). Зі змісту позову вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує формально. Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка , і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу , суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово " сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово " союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів , визначений рішенням суду , змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки , сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України " Про державний бюджет України на 2018 рік" зріс розмір прожиткового мінімуму , а саме для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня він становить 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., а з 1 грудня - 2027 грн. Відповідно до довідки про доходи, [PERSON] працює у Мирославській сільській раді, займає посаду вихователя ЗДО «Дзвіночок», загальна сума її доходу за період з 01.01.2018 р. по 30.06.2018 р. становить 12 491,38 грн. (а.с. 17). В порушення вимог ст. ст. 12,13,81 ЦПК України позивачкою не надано суду жодного належного доказу про спроможність відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., щомісячно, і що сплата аліментів в такому розмірі не поставить його в скрутне матеріальне становище. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище сторін, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про збільшення розміру аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково, та змінити спосіб стягнення аліментів , які стягуються з відповідача за рішенням суду, та стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти в розмірі по 1000 грн., щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід враховувати , що згідно роз"яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" , у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial