Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" звернувся 07.04.2014 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість у розмірі 19134,42 грн. за кредитним договором б/н від 23.12.2007 р., яка складається з наступного: 2032,64 грн. - заборгованість за кредитом; 8259,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7455,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи 500,00 грн. - фіксована частина; 887,35 грн. - процентна складова. Судові витрати. В обґрунтування заявленого позову ПАТ КБ „ПриватБанк" зазначає, що 23.12.2007 р. між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно до умов цього договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 3000,00 грн. Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 20.03.2014 р. утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 19134,42 грн. В судове засіданні представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Від представника ПАТ КБ „ПриватБанк" - Падалка Інни Олександрівни, яка діє на підставі довіреності № 599 - О від 13.02.2014 р., надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за відсутності представника позивача, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заперечення, в яких просила відмовити позивачу в задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, справу розглянути за її відсутності. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.12.2007 р. [PERSON] звернулася із заявою до ПАТ КБ „ПриватБанк" про отримання кредиту. Позичальник виразив свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] надавався кредит в розмірі 3000,00 грн., базова процентна ставка по кредиту 2 % в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 3,5 %. Відповідно до п. п. 8.6. п. 8 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. та 5 % від суми позову. ПАТ КБ „ПриватБанк" прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором виконано в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). [PERSON] прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує в повному обсязі. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, на підставі ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 554 ЦК України у випадку порушення боржником своїх зобов'язань за договором, забезпеченим порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, враховуючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Станом на 20.03.2014 р. у відповідача [PERSON] існують боргові зобов'язання по погашенню кредиту на загальну суму 19134,42 грн., з яких: 2032,64 грн. - заборгованість за кредитом; 8259,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7455,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 887,35 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. п. 9.12. п. 9 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Відповідно до п. п. 6.4. п. 6 Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Для вирішення питання про застосування строку позовної давності необхідно з'ясувати граничний строк дії картки (місяць і рік), строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Ні в заяві про видачу кредиту, ні в позовній заяві, не зазначено строку дії платіжної картки [NUMBER], що була видана [PERSON], також і сама [PERSON] не зазначає цього в своїх запереченнях. В розумінні ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування, що позивач пропустив строк звернення до суду покладений саме на відповідача, тобто [PERSON], оскільки відповідач в судове засідання не з'явилася, не надала суду даних, що підтверджують граничний строк дії картки, на яку був перерахований кредит, не надала суду даних, що вона подала банку заяву про розірвання договору кредиту, тому суд вважає, що відповідач не довела суду того факту, що позивач пропустив строк звернення до суду, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" сума заборгованості за кредитним договором від 23.12.2007 р. в розмірі 19134,42 грн. За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Одночасно з відповідача [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved