Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 3 відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 214/9020/15-ц на суму 862 гривні 48 копійок (вісімсот шістдесят дві грн.. 48 коп.); стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] інфляційні втрати за несвоєчасне виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/9020/15-ц згідно норм частини другої статті 625 ЦК України в розмірі 3819 гривен 10 копійок; стягнути грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 3723 гривні 00 копійок. В обгрунтування свої позовних вимог зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1-й категорії, а також інвалідом війни 2 групи (що підтверджується копією посвідчень), котрому, згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №214/9020/15-а (214/2714/14-а), була присуджена певна сума по стягненню її з Управління ПФУ у Саксаганському районі м. Кривого Рогу. На протязі півтора року відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області не стягнули зазначені суми, тому з набранням чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI, Позивач подав заяву з оригіналом виконавчого листа і додатками до Державної казначейської служби України для подальшого її виконання з виплатою коштів з Державного бюджету України. Згідно листа Відповідача від 24.11.2016 року № 5-14/1825-19858 на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» знаходяться виконавчі листи, видані Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення на користь Позивача, які були прийняті Відповідачем з 20.01.2014 року по 14.11.2014 року. Наступним листом від 02.11.2018 року № 5-13/2719-18026 Відповідач повідомив Позивача про виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/9020/15-а з перерахуванням коштів на рахунок Позивача 24.09.2018 року за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 з нарахуванням компенсації в розмірі 3 % річних від несплаченої суми 12047,64 грн.. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі 3% річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за прострочення виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу нарахована Відповідачем добровільно та складає по справі: № 214/9020/15-а- 862,48 грн.. Добровільно виплатити нараховану компенсацію Відповідач відмовляється, посилаючись на черговість виконання рішень судів, за якою компенсація підпадає у третю чергу, тобто після виконання усіх судових рішень, які надходять до Відповідача і понині. Доказів, які б підтверджували, що Відповідач у 10-денний термін з моменту надходження від Позивача виконавчого документу подав до Міністерства фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до Закону України про Державний бюджет України, відсутні. Натомість Відповідачем надано лист в якому є відомості про звернення до Мінфіну щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (лист від 13 січня 2016 року №5-05/198-476), тоді як Позивач подав на виконання документи 05 лютого 2016 року. Враховуючи бездіяльність Державної казначейської служби України при виконанні рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу по справі №214/9020/15-а має усі наслідки для стягнення компенсації в розмірі 3 відсотків річних. Відповідачем прийнято рішення про виплату компенсації Позивачу в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за весь час прострочення платежу у сумі - 862,48 гривен. На час подання позову вказана сума компенсації залишається невиплаченою.Доводи Відповідача про недостатнє асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" не узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини. Стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду згідно норм частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до листів Державної казначейської служби України від 24.11.2016 року № 5-14/2825-19858 та від 02.11.2018 року № 5-13/2719-18026 Відповідач отримав та виконав виконавчий лист, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення коштів на його користь: по справі № 214/9020/15-а прийнятий 05.02.2016р. та виконаний 24.09.2018р. Відповідач мав грошове зобов`язання перед ним, що підтверджує постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/9020/15-а та з набранням чинності з 01.01.2013 року Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI за яким відповідно до ч.1 ст.3 цього Закону, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Відповідач порушив грошові зобов`язання з виплати коштів протягом майже трьох років на суму 12 047,64 грн, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зведеної таблиці індексів інфляції наданої Державної службою статистики України, індекс інфляції за судовим рішенням прострочення зобов`язання Відповідача складає: по справі № 214/9020/15-а прийнятий 05.02.2016р. та виконаний 24.09.2018р. на суму 12047,64 грн. 12047,64 грн. ? (101,0 ? 103,5 ? 100,1 ? 99,8 ? 99,9 ? 99,7 ? 101,8 ? 102,8 ? 101,8 ? ?100,9 ? 113,7 ? 101,5 ? 100,9 ?101,1 х 100,8 х 100,0 х 100,0 х 99,3 х 100,0):100%=12047,64 х 0,317 = 3819,10 грн. де : (101,0……100,9) індекси інфляції з лютого по грудень 2016 року; 113,7 - індекс інфляції за 2017 рік; (101,5 ….. 100,0) - індекси інфляції з січня по серпень 2018 року; 12047,64 грн. - сума боргу. Загальна сума заборгованості за судовим рішенням внаслідок інфляційних процесів становить 3819,10 грн. Внаслідок тривалого невиконання судового рішення, а саме більше чотирьох років, у позивача фізичний та психологічний стан різко погіршився, постійно перебуває у депресивному стані та роздратованості, з`явилися безсонні ночі, моральні і фізичні страждання, від нього вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя, у тому числі, неодноразово звертався за медичною допомогою, враховуючи, що має другу групу інвалідності внаслідок ЛНА на ЧАЕС та отримав інфаркт міокарда з проведенням інвазійної операції по встановленню стента. У даному випадку, моральна шкода підлягає відшкодуванню у межах одної мінімальної заробітної плати, в розмірі, встановленому станом на дату розгляду справи, що складає 3723 грн. за судовим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу. Позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити з підстав, зазначених в позові. Позивач в частині вимоги про стягнення з Держаної казначейської служби України недоплачену за судовим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/9020/15-ц суму в розмірі 60 гривень 24 ко., яка складає 0,5 відсотка від суми за касове обслуговування банку відмовився. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві. Крім того, ч. З ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, Верховним судом України наголошено, що ст. 625 Цивільного кодексу України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 Цивільного Кодексу України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Між позивачем та органами Казначейства відсутні зобов`язальні або договірні правовідносини, відповідно до умов яких у Казначейства могло б виникнути зобов`язання сплатити індекс інфляції та компенсацію в розмірі 3% річних. Тому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини. Так, згідно восьми рішень Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу, позивачу стягнуто суми з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради та Управління ПФУ у Саксаганському районі м. Кривого Рогу. Відповідно до листа Державної казначейської служби України від 24.11.2016 року №5-14/1825-19858 на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» знаходяться виконавчі листи, які видані Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, стягнення коштів на Вашу користь позивача. (а.с. 6) Як вбачається з виписки Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» по рахунку [NUMBER] за період 24.09.2018 року - 24.09.2018 року Держказначейська служба України здійснила перерахунок коштів на рахунок на користь [PERSON] в сумі 11 987,40 грн..(а.с. 9) Згідно розрахунку індексу інфляції Державна служба статистики надає індекси споживчих цін по Україні за період з січня 2014 року по грудень 2018 року включно становить 237,1%. (а.с.10) Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з`ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким органом є Державна казначейська служба України. Частиною 1ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено відповідальність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за несвоєчасне виконання судового рішення. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», яким встановлюється механізм, особливості виконання рішень про стягнення коштів з вказаних органів. Так, судом встановлено, що позивачу рішеннями Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу стягнуто певні суми по справі №214/9210/13-а, по справі №214/521/14-а, по справі №214/9220/13-а, по справі №214/9221/13-а, по справі №214/112/13, по справі №6а-214/113/13, по справ №214/1699/14-а, по справі №214/4582/14-а, 214/9020/15-а. Відносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 № 4901-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року. Відповідно до положень ст. 3 Закону виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом державної влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувачу здійснюється в тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Цим же Законом встановлено і відповідальність за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу у вигляді компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ст.5 Закону). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно приписів ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 5ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання є рішення суду. Згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовому висновку Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14. Верховний Суд України у Постанові № 10/ 557-26 /155 вказав, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними сплаті кредитору. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу і відсотки річних входять до складу грошового зобов`язання. Дана рекомендація Верховного Суду України є основою розрахунку інфляційних втрат, що стягуються судами. Чинне законодавство і судова практика (Вищий господарський суд України в Постановах № 22 / 378-26 / 137 та № 18/44) виходять з того, що втрати внаслідок інфляційних процесів за своєю правовою природою не тотожні неустойці (штрафу, пені), їх потрібно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов`язання за певний період, і вони є невід`ємною складовою основного боргу. При цьому індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов`язання у всіх випадках і кредитор має право на збереження реальної величини не отриманих своєчасно грошей. Суд під, час вирішення питання, щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язань, зазначає наступне. Згідно приписів ч.2 ст.625 ЦК, сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції, розрахунок проводиться на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. Тому з відповідача на користь позивач слід стягнути сумі індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішень суду в розмірі 3819 гривень 10 копійок. Крім того, вирішуючи питання про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань, суд звертає увагу на те, що на відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу* 3 % / 365 (кількість днів у році)*кількість днів прострочення. Відповідно до ст. 56 Конституції України гарантує кожному право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. Право фізичних та юридичних осіб, зокрема, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Конституції України. За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується за рахунок коштів Державного бюджету Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (постанова КМУ від 3 серпня 2011 р. N 845) Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема в разі завдання майнової та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11), а також можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11). Позивач наполягав на стягненні моральної шкоди якої [PERSON] зазнав від незаконної бездіяльності Державної Казначейської служби України. Підстави відшкодування шкоди, визначені ст.ст. 1173-1175 ЦК України;і за ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Встановлення судовим рішенням факту незаконної бездіяльності Державної Казначейської служби України позивачу дає право просити суд захистити його порушене право шляхом стягнення з відповідача моральної шкоди. Саме згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Знайшов своє підтвердження факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] незаконною бездіяльністю Державної Казначейської служби України яка виражалась, зокрема у тому, що постійно перебуває у депресивному стані та роздратованості, з`явилися безсонні ночі, моральні і фізичні страждання, від нього вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя, у тому числі, неодноразово звертався за медичною допомогою, враховуючи, що має другу групу інвалідності внаслідок ЛНА на ЧАЕС та отримав інфаркт міокарда з проведенням інвазійної операції по встановленню стента. При вирішенні питання щодо причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю і заподіянням позивачу моральної шкоди суд вважав за обов`язок застосувати практику європейського суду з прав людини зроблену судом у справі "Ромашов проти України" (980_227 ) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року, зазначену в пункті 26 : «26. Відповідно до усталеної практики Суду термін "потерпілий" означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення Конвенції (995_004 ) можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації (див. "Далбан проти Румунії", заява N 28114/95, параграф 44, ЄСПЛ 1999-VI).» Розраховуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується глибина та тривалість моральних страждань позивача, перебуває у депресивному стані та роздратованості, отримав інфаркт міокарда з проведенням інвазійної операції по встановленню стента, суд врахував період часу впродовж якого триває незаконна бездіяльність. Суд вважає, твердження позивача про спричинення йому моральної шкоди обґрунтованими, тому суд вважає, що моральна шкода у розмірі 3723 гривень 00 копійок відповідатиме вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виробі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Доводи Державної казначейської служби України про те, що між позивачем та органом Казначейства відсутні зобов`язальні або договірні правовідносини, відповідно до умов яких у Казначейства могли б виникнути зобов`язання сплати втрати у зв`язку із зростанням індексу інфляції та компенсації в розмірі 3% річних, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать нормам Закону та Висновкам ВСУ з аналогічними обставинами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі 3% річних, та моральної шкоди з Державної казначейської служби України є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. оскільки судове рішення що набрали законної сили підлягають виконанню, а не виконання судових рішень є підставою для відповідальності, встановленою законом. При цьому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним у справі доказам, враховуючи те що відповідач прострочив строки виконання зобов`язання, суд вважає що розмір індексу інфляції слід визначити на користь позивача в розмірі 3819 гривень 10 копійок, та три відсотка річних в розмірі 862 гривень 48 копійок, також стягнення моральної шкоди у розмірі 3723 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved