Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ Держземагентства у Великописарівському районі Сумської області, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с.Яблучне Великописарівського району Сумської області, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0426 га згідно Державного акта на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2004 року, та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3232 га згідно Державного акта на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2004 року, розташованих по [ADDRESS]. Позивач являється спадкоємцем за заповітом вказаного спадкового майна, однак оформити спадкові права на земельні ділянки в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, видані на ім'я спадкодавця. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просить суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій проти проти задоволення вимог позивача не заперечує. Представник третьої особи - відділу Держземагентства у Великописарівському районі Сумської області Ароян С.Х. - у судовому засіданні з позовними вимогами згоден. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Яблучне Великописарівського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, в тому числі земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0426 га згідно Державного акта на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2004 року, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3232 га згідно Державного акта на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2004 року, розташовані по [ADDRESS], що придбані [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.07.2004 року (а.с.13) у продавця [PERSON]. У відповідності до реєстраційного напису, здійсненого сільським Головою Яблучненської сільської ради на вказаному договорі купівлі-продажу, вказані земельні ділянки зареєстровані в Яблучненській сільській раді на праві власності за [PERSON] і записані в реєстрову книгу за №4. Однак, за життя померлий [PERSON] не зареєстрував своє право власності, не звернувся за виготовленням та не отримав державні акти про право власності на вказані земельні ділянки. У відповідності до Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №№ НВ-5901774192015, НВ-5901774162015 від 17.02.2015р. власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0426 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно Державного акта на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2004 року, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3232 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно Державного акта на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.07.2004 року, розташованих по [ADDRESS], являється [PERSON] (а.с.14,15). З копії заповіту, що мається в матеріалах справи (а.с.8), вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповів на користь [PERSON], 1945 року народження, даний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 53459379, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40014010 від 30.03.2015 року (а.с.30). У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 40014045 від 30.03.2015 року після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрита спадкова справа 11.04.2013 року за № 58/2013 у нотаріуса (приватний нотаріус Н.В.Васильченко, Сумська область, Великописарівський район) та № 54368009 у Спадковому реєстрі, 03.12.2013 року видані свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями (а.с.31). У відповідності до повідомлення приватного нотаріуса Н.В.Васильченко № 113/02-14 від 18.02.2015 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, здійснюється після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с.12). У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (Державних актів) на вищевказані земельні ділянки, виданих на ім'я [PERSON], одержати в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину позивач не має можливості. Як вбачається з письмової заяви відповідача [PERSON], вона не заперечує проти визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно, оскільки вона продала вказане майно за договором купівлі-продажу покупцеві [PERSON] і на це майно не претендує (а.с.32). Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті заповідача [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved