Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

В травні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дочки [PERSON], яка народилась [INFO], за межі України без згоди та супроводу її батька- [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14.10.2008 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON]. На даний час у позивачки виникла можливість забезпечити дитині відпочинок та оздоровлення за межами України, але через складні особисті взаємовідносини з відповідачем, він своєї згоди на виїзд дитини за межі України не надає, у зв'язку із чим [PERSON] вимушений звернутися до суду. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи до судового засідання не з'явилась, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, розірвано 14.10.2008 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], яка народилась [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського м.Маріуполя Донецької області. 28.01.2012 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно довідки ККП «УК «Західна» «1299 від 06.05.2015 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] з дочкою [PERSON] На даний час у позивачки [PERSON] виникла можливість забезпечити дитині відпочинок та оздоровлення за межами України. Згідно частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до частини 2 статті 150 цього ж Кодексу, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі статтею 64 частиною 1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно частини 7, частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою,- того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Відповідач, визнав позовні вимоги повністю, не пояснив об'єктивних причин, за якими він відмовляв позивачці у наданні згоди на виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами, обмежував права дитини та позивачки. Таким чином, визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та дитини. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Outcome: approved