Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

05 травня 2016 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем, від яких вони мають дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Більше восьми років вона разом з відповідачем не мешкають, на даний час місце мешкання останнього їй не відоме, хоча він офіційно зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Влітку 2016 року вона має намір вивезти дитину на оздоровлення до Криму, але для оформлення закордонного паспорту та дозволу на виїзд за кордон без супроводу другого з батьків необхідно мати дозвіл того з батьків, який не буде супроводжувати дитину. З батьком дитини вона не має змоги зв'язатись, оскільки їй невідоме місце мешкання останнього, що унеможливлює вивезення дитини до Криму на відпочинок та оздоровлення. Неодноразові намагання дізнатися місце його фактичного мешкання не дали результатів. У зв'язку з чим, просила суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий 01 грудня 2000 року Новомосковським РВ УМВС України у Дніпропетровській області, на виготовлення закордонного паспорту (проїзних документів) на виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон України у супроводі матері [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий 01 грудня 2000 року Новомосковським РВ УМВС України у Дніпропетровській області без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у період з 01 червня 2016 року по 30 серпня 2016 року до АР Крим, надати малолітній особі [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України у супроводі матері [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий 01 грудня 2000 року Новомосковським РВ УМВС України у Дніпропетровській області без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO] у період з 01 червня 2016 року по 30 серпня 2016 року до АР Крим. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, на підставі чого відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 13). Представник третьої особи - Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 листопада 2004 року (а.с. 4). Як убачається з довідок №№ 396, 397, виданих Виконавчим комітетом Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 26 квітня 2016 року, малолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом з матір'ю [PERSON], відповідач проживає окремо (а.с. 7). Позивач має намір тимчасово вивезти дитину з метою її оздоровлення в АР Крим. Відповідач ухиляється від вирішення питання щодо надання згоди на виїзд дитини, будучи неодноразово повідомлений про дату,час та місце розгляду справи, до суду не з'явився. Суд вважає, що бездіяльність відповідача як батька суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України", постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Загальних положень "Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та вважає можливим надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд її сина [PERSON], [INFO] на тимчасово окуповану територію України - АР Крим, з метою оздоровлення та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], на період з 01 червня 2016 року до 30 серпня 2016 року включно, а також надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виготовлення малолітньому сину [PERSON], [INFO], проїзного документу для виїзду за кордон, без згоди батька [PERSON], [INFO] Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача, таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved