Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, вточнивши позовні вимоги, просила дозволити їй виїзд із неповнолітню дитиною - донькою [PERSON] без дозволу та супроводу батька дитини, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 21.07.12р. по 08.12.14р. перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від даного шлюбу в них народилась дитина - донька [PERSON], [INFO]. З листопада 2014 року шлюбні стосунки між сторонами припинені остаточно, проживають окремо. На даний час, у зв'язку із складною обстановкою в регіоні, позивачка з метою збереження життя та здоров'я дитини має намір тимчасово виїхати кордон. Відповідач 26.11.14р. надав їй нотаріально засвідчену згоду на тимчасовий виїзд з України за кордон їх малолітньої доньки у її супроводі, але ця згода дана лише на один рік, на період з 26.11.14р. по 26.11.15р. та розповсюджуються лише на виїзд до Російської Федерації, Республіки Білорусь та Туреччини. Таки дозвіл є дуже обмеженим, а тому дуже обмежує та порушує законні права дитини, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду і просить надати дозволити їй виїжджати за межі території України та повертатися на територію України із донькою [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності [PERSON], в судове засідання надала заяву про розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином та своєчасно, у зв'язку з чим суд, розглядає справу за його відсутністю на підставі ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської, в судове засідання надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, просив розглянути справу з урахуванням інтересів дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.12.2014 року, що підтверджується рішенням приморського районного суду м. Маріуполя №266/4715/14-ц від 08.12.14р. (а.с. 4). За свідоцтвом про народження [NUMBER] від 21.05.2013 року, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського управління юстиції у Донецькій області, батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є громадяни України - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно нотаріально засвідченої заяви № 1462 від 26.11.14р., відповідач дав згоду на тимчасовий виїзд з України за кордон малолітній доньці [PERSON] у супроводі позивача, але ця згода дана лише на один рік, на період з 26.11.14р. по 26.11.15р. та розповсюджуються лише на виїзд до Російської Федерації, Республіки Білорусь та Туреччини. Таки дозвіл є дуже обмеженим, а тому дуже обмежує та порушує законні права дитини (а.с. 5). Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянина України" від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01. 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частино 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На теперішній час, у зв'язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції позивачка у разі виникнення необхідності термінового переїзду до безпечного місяця на тимчасовий період бажає та має можливість виїхати з дитиною за межі України, однак відповідач не надає згоди на вивезення дитини. Відповідач не скористався можливістю спростувати заявлені доводи та навести об'єктивні причини, за якими він відмовляє позивачці у наданні згоди на виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і обмежуючи права дітей та позивачки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. За таких обставин, суд з метою дотримання інтересів неповнолітньої дитини приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved