Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

04 листопада 2019 року на адресу суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому позивач просить суд: Виділити позивачу зі спільного майна подружжя та визнати за ним право власності на: телевізор «LG» діагональ 55 дюймів вартістю 15 000 грн; -кондиціонер настінний вартістю 2400 грн; -м`який куточок з пуфом вартістю 13 000 грн; -духову шафу вартістю 2 000 грн; -варочну панель вартістю 3 000 грн; -холодильник «Gorenje» вартістю 5 000 грн; -гладильну дошку вартістю 1500 грн; -праска «Philips» вартістю 2 700 грн; -посуд (каструлі в кількості 3 штук) «Rondell» вартістю 3 000 грн., а всього на загальну суму 47600 грн. Виділити відповідачу із спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на: - телевізор «LG» вартістю 4000 грн; - пральну машинку «LG» вартістю 2500 грн; -двоспальну кровать вартістю 6000 грн; -кухонні меблі вартістю 20000 грн; -кухонний комбайн вартістю 1200 грн; -кутову шафу вартістю 4000 грн; -тумбу з умивальником в ванну кімнату вартістю 5000 грн; -пилосос вартістю 5000 грн; -кухонну витяжку вартістю 1000 грн; а всього на загальну суму 48700 грн. Стягнути з відповідача на свою користь в рахунок компенсації 1/2 частки вартості придбаного у шлюбі майна грошові кошти в сумі 550,00 грн. Стягнути з відповідача на свою користь в рахунок компенсації 1/2 частки вартості проведеного в квартирі [ADDRESS] ремонту кошти в сумі 82120 грн. Стягнути з відповідача на свою користь в рахунок компенсації 1/2 частки вартості придбаного у шлюбі товару для підприємницької діяльності грошові кошти в сумі 174650 грн. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2010 року який розірвано рішенням суду від 22.05.2018 року. У шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого позивач сплачує аліменти за рішенням суду від 22.05.2018 року у розмірі 1000 грн. За час шлюбу сторонами було придбано майно на загальну суму 96300 грн. За спільні кошти було зроблено ремонт квартири [ADDRESS] , в якій сторони проживали та яка належить відповідачу на праві приватної власності. В період перебування у шлюбі, а саме з 13.05.2016 року відповідач була зареєстрована як ФОП, позивач допомагав відповідачу у відкритті магазинів та придбанні товару для здійснення нею підприємницької діяльності. На протязі трьох з половиною років позивач щомісячно передавав їй грошові кошти, а всього кошти в сумі 349300, які були витрачені на придбання товару для цих магазинів. Відповідач подала заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про поділ саме спільного майна подружжя, якими на сьогодні позивач та відповідач вже не являються, так як, укладений між ними 15.10.2010 року шлюб, було розірвано рішенням суду 22.05.2018 року; грошової суми на депозитний рахунок суду ніким не внесено; в позовній заяві [PERSON] відсутні дані по конкретному часу придбання того чи іншого майна, його нинішньої вартості на час звернення до суду; спільних коштів набутих за час шлюбу немає, кошти на придбання майна, ремонту квартири та підприємницької діяльності були особистими та отримані від батьків та брата відповідача [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за зустрічним позовом на її користь на підставі рішення Павлоградського суду Дніпропетровської області від 22.05.2018 року, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2218 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що позивач за зустрічною позовною заявою, утримуючи та виховуючи сина самостійно, за відсутності стабільного доходу, змушена звертатися за фінансовою допомогою до своїх батьків пенсіонерів, для матеріального забезпечення себе та спільної з відповідачем дитини. Із 1 грудня 2019 року збільшився встановлений прожитковий мінімум. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач за зустрічним позовом подав до суду відповідь на зустрічну позовну заяву, у якій заперечував проти задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено зміна матеріального чи сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я сторін порівняно з часом, на який було ухвалене рішення суду про стягнення аліментів; відповідач за зустрічним позовом на даний час не має постійного заробітку; відповідач за зустрічним позовом щомісячно перераховує позивачу за зустрічним позовом аліменти на утримання сина. Позивач за зустрічним позовом подала до суду відповідь на відзив, посилаючись на наступне, на сьогодні у дитини змінилися потребу, і для забезпечення його фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні біль значні кошти; вартість і рівень життя зросли, що потребує додаткових витрат на утримання дитини і на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду, значно менший ні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначений законодавством на сьогодні. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Болдирєвої У.М. від 06.11.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.12.2019 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя; Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою від 17.01.2020 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Врона А.О. прийняла цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитинидо свого провадження, після відводу судді Болдирєвій У.М. В судовому засідання сторонам роз`яснено, що вимоги первісного та зустрічного позовів не є взаємопов`язаними і спільний їх розгляд не є доцільним, оскільки збільшиться час вирішення спору щодо збільшення розміру аліментів, проте сторони наполягали на спільному їх розгляді, на вирішення судді надійшла справа, де первісний та зустрічний позови були об`єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 20.02.2020 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] Ухвалою суду від 09.05.2020 року призначено у справі ЄУ № 185/10015/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, судову будівельно-технічну експертизу; провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 18.12.2020 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 23.03.2021 року закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини; призначено справу до судового розгляду по суті, викликано свідків. Ухвалою суду від 26.04.2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] про виклик свідків. В судовому засіданні позивач, [PERSON] ,позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Працював в Російській Федерації, купував багато майна, зробив ремонт в період з квітня 2011 року по грудень 2011 року. Протягом 3 років передавав кошти для ведення підприємницької діяльності. Отримував заробітну плату у розмірі 2000 доларів США щомісячно, витрати 35000 рублів. Грошові кошти передавав дружині грошовими переказами. На ремонт в 2011 році були витрачені грошові кошти батька [PERSON] , потім він йому повертав, коли повернувся до України. Позивач надавав 5500 доларів США для відкриття магазину, гроші були в конверті вдома, позивач був на роботі в РФ, за домовленістю вирішили витратити грошові кошти на магазин. В судовому засіданні представник відповідачки, [PERSON] , просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Грошей на бізнес не давав, ремонт оплачував мінімально (пісок тощо) майно дарували батьки, були в шлюбі 8 років, позивач працював в Москві. Відповідач визнала вартість спільного майна, яке перебувало в квартирі. Міжкімнатні двері встановлено батьком, труби міняли в 2006 році, ремонт одного балкону робила в шлюбі, іншого до шлюбу. Газ встановлювали за державною програмою безкоштовно. Грошові кошти на магазини надавали батько та брат, у 2016 році бізнес передали відповідачу, позивач грошові кошти для бізнесу не надавав, кошти не перераховував, залишав 3000-4000 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є подругою [PERSON] , дружили сім`ями, наразі відносини нейтральні. Свідок працювала у Надра банку, [PERSON] працював у Москві, проживали по [ADDRESS] , раз на місяць переводили гроші, десь 2012-2014 році отримала кошти один раз для [PERSON] 500 або 1000 доларів США. Ремонт робили до народження дитини, робили наймані працівники, за ремонт платив [PERSON] . На один магазин свідок позичала грошові кошти у брата, половину [PERSON] надавав десь у 2017-2018 році. На оренду грошові кошти надавав [PERSON] зі слів [PERSON] . Відповідач [PERSON] на пояснення свідка [PERSON] зазначила, що відносини зі свідком неприязні, для балкону свідок допомагала замовити металопластикову конструкцію, магазин відкривали разом в ТЦ "Олімпія", [PERSON] свідком передачі коштів не була, тільки отримала один переказ. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, [PERSON] працював у Москві, знає останнього з 1990 року, [PERSON] є двоюрідною сестрою свідка, раз на 1-3 місяця [PERSON] проживав у Павлограді , добре заробляв, десь 500-1000 доларів США зі слів [PERSON] та [PERSON] , у квартирі відремонтовано усе, окрім ванної кімнати, яка була відремонтована до шлюбу, радились з приводу ремонту зі свідком, ремонт робили наймані працівники, магазин відкривали разом в ТЦ "Олімпія", інколи гроші [PERSON] зберігав у сейфі у свідка з 2017 року певний період часу, [PERSON] давав гроші на магазин [PERSON] на оренду, придбання товару, для відкриття магазину [PERSON] позичала гроші у брата, [PERSON] свідком передачі коштів не був жодного разу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює адміністратором ТЦ "Олімпія", перебуває у приятельських відносинах з [PERSON] , спілкуються з 2013 року, з 2008 року знає [PERSON] , [PERSON] знає як чоловіка [PERSON] , відкриття магазину було десь у 2013-2014 роках, [PERSON] у ТЦ "Олімпія" відкривали батько та брат [PERSON] , 2-3 роки вони самі вели бізнес, платежі усі були на батька [PERSON] , платив за оренду батько [PERSON] . [PERSON] не брав участі у бізнесі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є батьком [PERSON] , відносини добрі, з [PERSON] не спілкується, купив квартиру без ремонту, почали робити ремонт, давав кошти на ремонти [PERSON] до шлюбу, ремонт закінчувала [PERSON] за кошти батька, матері. Бізнес починав з сином у 2012-2013 роках, купували товар, [PERSON] допомагала, оренду сплачував свідок, документи оформлені на свідка, до 2015-2017 року магазини були на батька, потім передав [PERSON] . Після укладення шлюбу проживали по [ADDRESS] , [PERSON] працював в Москві (монтажником, бригадиром). Батько за час шлюбу утримував [PERSON] та дитину і грошима і продуктами. Свідком передачі грошових коштів не був. За час шлюбу ремонт робили, який закінчили до народження дитини. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що [PERSON] є його сестрою, з [PERSON] стосунки нейтральні, знає [PERSON] з час коли свідку було 23 роки, участі у ремонті квартири не приймав, в квартирі євроремонт, гроші на ремонт давав батько [PERSON] . У 2013-2014 роках відкрили магазин у ТЦ "Олімпія" з батьком, потім передали магазин сестрі. Особисті кошти свідок витрачав, закупав товар для магазину в Одесі, витратив 11000 доларів США, а ще батько витрачав. [PERSON] гроші на бізнес не давав. За оренду, покупку товару потім платила сестра. [PERSON] працював у Москві, скільки отримував свідку не відомо. Свідком передачі грошових коштів не був. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що стосунки з [PERSON] добрі, а з [PERSON] негативні, робили ремонт у квартирі [PERSON] на ПЗТО, бачив як робили ремонт, знає, що [PERSON] заробляв гроші у Москві, привозив з Москви телевізор, знає, що відкривались магазини, щоб [PERSON] більше не їздив до Москви , коли приїжджав також працював в магазинах, які були зареєстровані на [PERSON] , батька [PERSON] , оскільки він був підприємцем. Після розлучення у 2017 році подружніх відносини не відновлювались, магазини відкривались до розлучення, все знає зі слів [PERSON] . Свідком передачі грошових коштів не був. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 15 жовтня 2010 року. У період шлюбних відносин у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року у справі №185/10117/17 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 22 грудня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Між сторонами виник спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: телевізор «LG» діагональ 55 дюймів вартістю 15 000 грн; кондиціонер настінний вартістю 2400 грн; м`який куточок з пуфом вартістю 13 000 грн; духову шафу вартістю 2 000 грн; варочну панель вартістю 3 000 грн; холодильник «Gorenje» вартістю 5 000 грн; гладильну дошку вартістю 1500 грн; праска «Philips» вартістю 2 700 грн; посуд (каструлі в кількості 3 штук) «Rondell» вартістю 3 000 грн. телевізор «LG» вартістю 4000 грн; пральну машинку «LG» вартістю 2500 грн; двоспальну кровать вартістю 6000 грн; кухонні меблі вартістю 20000 грн; кухонний комбайн вартістю 1200 грн; кутову шафу вартістю 4000 грн; тумбу з умивальником в ванну кімнату вартістю 5000 грн; пилосос вартістю 5000 грн; кухонну витяжку вартістю 1000 грн. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, проте належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Згідно вимог статей 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. В судовому засіданні сторони визнали, що телевізор вартістю 4000 грн та пральна машинка «LG» вартістю 2500 грн були куповані до шлюбу, позивач не заперечував ці факти. [PERSON] не заперечувала проти того, що все інше майно, яке просив поділити позивач, перебуває за місцем її проживання, придбано подружжям за час шлюбу. В судовому засіданні сторони узгодили суму вартості вищевказаного майна. [PERSON] просила при поділі врахувати й інше майно згідно заяви від 05 травня 2021 року, проте зустрічних позовних вимог про поділ майна не заявляла, належних та допустимих доказів місцезнаходження та вартості такого майна суду не надала, як і доказів, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вищевказане рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між подружжям наступним чином: [PERSON] підлягає передача у власність майно: кондиціонер настінний вартістю 2400 грн.; духову шафу вартістю 2000 грн.; варочну панель вартістю 3000 грн.; кухонні меблі вартістю 18000 грн.; кухонний комбайн вартістю 1200 грн.; тумбу з умивальником в ванну кімнату вартістю 3500 грн.; кухонну витяжку вартістю 1000 грн., холодильник «Gorenje» вартістю 5000 грн.; двоспальну ліжко вартістю 6000 грн.; на загальну суму 42100 грн [PERSON] підлягає передача у власність майно: телевізор «LG» діагональ 55 дюймів вартістю 15000 грн.; м`який куточок з пуфом вартістю 13000 грн.; гладильну дошку вартістю 1500 грн.; праска «Philips» вартістю 2700 грн.; посуд (каструлі в кількості 3 штук) «Rondell» вартістю 3000 грн; кутову шафу вартістю 4000 грн.; пилосос вартістю 2800 грн.; на загальну суму 42000 грн. При поділі майна судом було враховано доцільність виділення рухомого майна кожній зі сторін, враховуючи індивідуальні ознаки речей та їх місцезнаходження у квартирі, співвласником якої є [PERSON] , можливість їх передачі [PERSON] без втрати вартості цих речей, цільового призначення. Між сторонами виник спір щодо компенсації 1/2 частини витрат на проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] . Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] , 3/5 частини, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Тітовою Г.М. за № 1-23 від 13.07.2017 року та [PERSON] , 2/5 частини, на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Русановою О.Г. за № 3465 від 03.10.2003 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно висновку експерта № 37 від 20.10.2020 року, в зв`язку з відсутністю проектно-кошторисної документації на ремонтно-будівельні роботи, актів прийому-здачі виконаних робіт, актів прихованих робіт, неможливо дослідити всі об`єми проведених будівельних та ремонтно-будівельних робіт в повному обсязі, які виконано в кв. [ADDRESS] , експерту неможливо визначити в повному обсязі вартість цих робіт та використаних матеріалів відповідно до програмного комплексу АВК за відсутністю даних: (які саме матеріали використовувались на приховані роботи, накладні на придбання цих матеріалів, об`єми прихованих робіт, ізоляційних матеріалів), тому експертом визначена вартість робіт, переобладнання, оздоблення, тільки тих, які можливо дослідити візуально. Визначити категорично, в який період виконувались ремонті роботи в даній квартирі, експерту також не представляється можливим. Оскільки накладні, чеки на придбані будівельні матеріали, обладнання, м/пластикові конструкції, сантехничні вироби, що були використані для ремонту квартири [ADDRESS] , в період часу з жовтня 2010 року по травень 2018 року, експерту не надано, їх вартість була взята згідно з усередненою вартістю будівельних матеріалів, електричних та сантехничних виробів, що закладено в програмному комплексі 4ВК. Обсяги ремонтно-будівельних робіт, які виконано в квартирі [ADDRESS] визначалися за результатами візуально-інструментального обстеження. Вартість ремонтно-будівельних робіт визначалися розрахунковим методом, з урахуванням вимог ДСТУ Б.Д.1.1-1-2013, в порядку і за формою, що встановлені "Реформуванням ціноутворення та взаємовідносин у будівництві та здійснюються за допомогою автоматизованого комплексу АВК-5 (3.4.2*)". В результаті проведених розрахунків, вартість ремонтно-будівельних робіт разом з використаними будівельними матеріалами, які виконано в квартирі [ADDRESS] , складає: 253239 грн 96 коп. [PERSON] вказувала, що ремонт квартири було здійснено за її власні кошти та кошти її батьків, що підтвердили свідки у судовому засіданні. [PERSON] жодними належними доказами не підтвердив свій дохід за період перебування у Російській Федерації, який міг бути достатнім для придбання матеріалів для ремонтних робіт та докази переказу грошових коштів [PERSON] . Таким чином не спростував твердження [PERSON] проте, що ремонт робив батько [PERSON] . Окрім того, [PERSON] постійно перебував у Російській Федерації, що визнали усі учасники справи, тому не мав можливості особисто приймати участі у проведенні ремонтних робіт, купівлі будівельних матеріалів. Також, [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами факт особистої передачі грошових коштів батьку [PERSON] за ремонт у 2011 році. Не надано суду будь-яких документів в підтвердження проведених ремонтних робіт, витрачених на це грошей, період проведення ремонту (договори про надання послуг, акти прийому-передачі робіт, квитанції про сплату, платіжні поручення, грошові перекази). Висновок експертизи складений виходячи з візуальних спостережень експерта і розрахунок вартості ремонтних робіт, виходячи з методики розрахунку, встановлений нормативно-правовими актами. Власниками квартири, в якій проведений ремонт є дві особи, [PERSON] та [PERSON] . Позовних вимог до [PERSON] заявлено не було, [PERSON] не просив стягнути компенсацію 1/2 частини витрат на проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] відносно до часток у власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно письмових пояснень [PERSON] заперечував проти задоволення вимог, вказав, що ремонт був зроблений його дідом, батьком його матері [PERSON] . Таким чином, позовна вимога щодо стягнення компенсації 1/2 частини витрат на проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] не підлягає задоволенню. Між сторонами виник спір щодо компенсації 1/2 частини витрат на придбання товару для підприємницької діяльності. Заявлена [PERSON] сума витрат на придбання товару для підприємницької діяльності складає 174650 грн. не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, відомостями про доходи, які є достатніми для здійснення витрат, доказами переказу грошових коштів [PERSON] із-за кордону для купівлі товару. Також, [PERSON] не наведено найменування товару, його кількість, дату придбання такого товару для підприємницької діяльності. Твердження [PERSON] про те, що він передавав батьку [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США на витрати на придбання товару не підтвердив жоден свідок. Окрім того, підприємницьку діяльність у період перебування сторонами у шлюбі вів батько [PERSON] - [PERSON] . Підприємницьку діяльність [PERSON] почала вести тільки з 2016 року. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України, якою позивач не скористався. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Невчинення позивачем необхідних процесуальних дій унеможливлює встановлення обставин справи, перевірки їх доказами, в той час як суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що визначено в частині 7 ст.81 ЦПК України. Таким чином, позовна вимога щодо стягнення компенсації 1/2 частини витрат на придбання товару для підприємницької діяльності не підлягає задоволенню. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] з вимогами збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, суд не приймає до уваги твердження позивача в обґрунтування вимог на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дитини, оскільки вказані твердження не доведені належними доказами по справі. [PERSON] не надала суду відомостей стосовно свого матеріального стану (отриманого доходу), повідомивши, що не бажає, щоб [PERSON] був обізнаний щодо доходу, який вона отримує. Відтак, доказів того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у відповідача покращилося матеріальне становище або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану її здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Інші доводи позивача (витрати на школу, консультації лікарів тощо) не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів, встановлених ст.192 СК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування зустрічного позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів.

Outcome: partial