Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування безпідставно отриманої заробітної плати 143 923 грн. 99 коп., визнати дії відповідача незаконними щодо оплати єдиного соціального внеску цільового фонду за зайву нарахровану заробітну плату в сумі 59008,84 грн., та щодо неперерахування виконавчого збору в сумі 256 395 грн., також визнати незаконними дії [PERSON] щодо винесеення наказів № 11-к від 02.07.2013 року та № 12-к від 12.07.2013 року та недійсною дату запису у трудовій книжці відповідача про звільнення, зобов'язати повернути трудову книжку для внесення змін щодо дати його зваільнення , стягнути понесені судові витрати в сумі 1430 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що відповідач працював на посаді Голови правління кредитної спілки військовослужбовців та працівників правоохоронних органів "Офіцерська кредитна спілка" , разом з тим з моменту прийняття рішення про його звільнення від 27.01.2012 року безпідставно отримував заробітну плату та сплачував на неї податки. Невірно зазначив дату свого звільнення. Також за час виконання своїх обов"язків не перераховував виконавчий збір в сумі 256 395,45 грн., тому просили позов задовольнити . Уточнивши позовні вимоги остаточно просили, визнати дії відповідача за період з 27.01.2012 року по 26.07.2013 року незаконними,самовільно присвоєнними владні повноваження голови правління та їх запланований заздалегідь прямий умисел використання, стягнути з відповідача в рахунок відшкодування безпідставно отриманої заробітної плати 142 470 грн. 43 коп., визнати дії відповідача незаконними щодо оплати єдиного соціального внеску цільового фонду за зайву нарахровану заробітну плату в сумі 52 429,12 грн., також визнати незаконними дії [PERSON] щодо винесення наказів № 11-к від 02.07.2013 року та № 12-к від 12.07.2013 року та недійсною дату запису у трудовій книжці відповідача про звільнення, зобов'язвши його повернути трудову книжку для внесення змін щодо дати його зваільнення , стягнути понесені судові витрати в сумі 1430 грн.. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначав, що заробітну плату отримував правомірно, будь-яких порушень з його боку щодо оттримання заробітної палти та сплати податків не має. Виконавчий збрі не сплачувався так як будь-яких іршень з цього приводу державним виокнавце не приймалося. Тому просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя. Суд, заслухавши представників позивача , відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і вказана обставина, відповідно до ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що згідно протоколу № 9 від 11.02.2009 року [PERSON] призначено з 11.02.2009 року на посаду голови правління КС з посадовим окладом згідно штатного розкладу, пять тисяч гривень. Згідно протоколу № 11/2 сумісного засідання спостережної ради та ревізійної комісії офіцерської кредитної спілки від 27.01.2012 року [PERSON] звільнено з посади голови правління КС "Офіцерська кредитна спілка" у відповідності до п. 1 ст. 41 КЗпП України. Вказані обставини встановлені рішенням Октябрського районого суду м. Полтави від 28.05.2013 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19.06.2013 року. яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дій протиправними та визнання протоколу № 11/2 від 27.01.2012 року незаконним. Таким чином суд приходить до висновку, що датою звільнення відповідача [PERSON] є саму 27.01.2012 року . Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладені матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму,дійсну шкоду,лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі,організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність,як правило,обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди,за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальної відповідальності може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної,адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно ст. 133 КЗпП України передбачено. що у відповідності із законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах,в установах, органіазціях та їх заступники-у розмірі заподіяної з їх вини шкоди,але не більше свого середнього місячного заробітку,якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими випалтами, неправильною постановкою на облік і зберігання матеріальних, грошових чи культурниз цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуванню матеріальнихз чи грошових цінностей. Нормами ст.. 135-3 КЗпП України встановлено, що розмір заподіяної підприємству,установі,організації шкоди визначаються за фактичними втратами,на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вираховуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання,недостачі,умисного знищення або умисного зіпсування матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами,що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Статтею 9 п. 5. Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачено, що плата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь). Судом в порядку ст. 133 ЦПК України, витребовувалися документи , крім іншого і довідки про розмір заробітної плати відповідача, проте вони надані не були, тому відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи, що згідно довідки ДПІ у м. Полтаві № 4527/91 від 21.04.14 року , за період час з січня 2012 року по лмпень 2013 року на користь [PERSON] кредитною спілкою військовослужбовців та працівників правоохоронних органів "Офіцерська кредитна спілка" проведено відрахування доходів в розмірі 77174,34 грн., з урахуванням і сплачених на користь держави податків та зборів. У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Оскільки відповідач звільнений 27.01.2012 року, і з цього часу безпідставно отримав дохід в розмірі 77 174 ,34 грн., то він підлягає стягненню на користь Кредитної спілки військовослужбовців та працівників правоохоронних органів "Офіцерська кредитна спілка". Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання дії відповідача незаконними щодо оплати єдиного соціального внеску цільового фонду, оскільки на той час він офіційно виконував обовязки Голови правління кредитної спілки і відповідно повинен був проводити обовязкові відрахування та сплачувати податки з заробітної плати працівників. При цьому суд приймає до уваги, що про існування протоколу про звільнення відповідач довідався у лютому 2013 року, а рішення суду яким відмовлено у визнанні незаконним протоколу від 27.01.2012 року щодо звільнення [PERSON] з посади, набрало чиності 19.06.2013 року. Також не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо скасування наказів № 11-к від 02.07.2013 року та № 12-к від 12.07.2013 року, оскільки у позивача як у працедавця є повноваження щодо їх самостійного скасування, будь-яких даних щодо існування перешкод для їх скасування не надано і тому суд приходить до висновку про відсутність спору. Оскільки позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача поверненнути трудову книжку для внесення змін щодо дати його зваільнення, є похідними від вищевикладених, то в їх задоволенні слід відмовити. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений в інтересах Кредитної спілки військовослужбовців та працівників правоохоронних органів "Офіцерська кредитна спілка" глоовоою спостережної ради, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 771,74 грн..

Outcome: partial