Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , який доводиться [PERSON] чоловіком та батьком [PERSON] . Спадщина, що залишилася після смерті [PERSON] , була прийнята [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується документами спадкової справи щодо майна, яка залишилася після смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] стало відомо про те, що з ј частини земельної частки, що належала [PERSON] , була виділена земельна ділянка площею 2,1491 га, про яку не було відомо їй та її синові [PERSON] до 19 грудня 2018 року. Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано після смерті [PERSON] за його рідною сестрою [PERSON] . При цьому, підстава для реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку, що належала [PERSON] , не була відома [PERSON] до 04 березня 2019 року, коли під час досудового розслідування кримінального провадження № 12018130590000467, яке було зареєстровано в ЄРДР за її заявою від 19 грудня 2018 року, [PERSON] була надана копія рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2005 року. Вказаним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2005 року встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , але це не відповідає дійсності, оскільки є спадкоємці першої черги за законом - а саме позивач, дружина спадкодавця [PERSON] та їх син [PERSON] , який на день смерті свого батька був малолітньою особою. При цьому, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2005 року було ухвалено до сплину 6 місяців після смерті [PERSON] та без перевірки кола спадкоємців. Внаслідок того, що судом ухвалено рішення про визнання права власності на земельну ділянку та грошові вклади за [PERSON] , що належали [PERSON] , були порушені інтереси [PERSON] та її сина [PERSON] , як спадкоємців першої черги, у зв`язку з чим вони звернулися з відповідною скаргою до апеляційної інстанції. Постановою Луганського апеляційного суду № 2-821/2005 від 30 травня 2019 року було задоволено подану апеляційну скаргу, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2005 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку та ощадні вклади відмовлено. Проте, на даний час наявна реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вищезазначену земельну ділянку за [PERSON] , яку позивач від імені свого представника просить скасувати та визнати за її сином у порядку спадкування за законом після смерті його батька право власності на вищезазначену земельну ділянку. [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з викладених у позові підстав та просила їх задовольнити. Представник [PERSON] та [PERSON] , адвокат Соломін Михайло Олександрович у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги із викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, так як вважає себе законною спадкоємицею після смерті свого брата. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 червня 2005 року згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] доводиться [PERSON] чоловіком (а.с. 16). [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] доводиться батьком [PERSON] (а.с. 17). Спадщина, що залишилася після смерті [PERSON] , була прийнята [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцями першої черги за законом. Судом встановлено, що з ј частини земельної частки, що належала [PERSON] , була виділена земельна ділянка площею 2,1491 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4425455100:08:001:0195) (а.с. 12-14). Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано після смерті [PERSON] за [PERSON] , яка набула право на вищезазначену земельну ділянку на підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2005 року № 2-821/2005 (а.с. 18) Постановою Луганського апеляційного суду № 2-821/2005 від 30 травня 2019 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 серпня 2005 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку та ощадні вклади відмовлено. Проте, на даний час наявна реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вищезазначену земельну ділянку за [PERSON] , що порушує її права та права її сина на спадщину. Право власності на землю набувається та реалізується у відповідності до Конституції України та Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю; захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. В силу ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 19 Конституції України «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.». Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є:гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно положення ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного запису про реєстрацію права власності, знайшли у судовому засіданні своє підтвердження, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При цьому, Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) і яке здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220,1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи; часом відкриття спадщини є день смерті особи; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у разі неохоплення заповітом всієї спадщини - спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1258,1261,1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; в першу чергу право на спадкування мають дружина (чоловік) та діти спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким , що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] та її син [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , які фактично у встановленому законом порядку та у визначений законом строк прийняли спадщину після смерті спадкодавця. [PERSON] є спадкоємцем другої черги, тому за наявності спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину, не набуває права на спадкування після смерті брата. При цьому, [PERSON] , на підставі оскаржуваного рішення, було незаконно усунуто позивачів, спадкоємців першої черги, від оформлення спадщини на відповідну земельну ділянку. У свою чергу, дружина спадкодавця відмовилася від прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка на користь їхнього сина, неповнолітнього [PERSON] , у зв`язку з чим суд знаходить і у даній частині позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 116, 125, 152, 155 Земельного Кодексу України, ст.ст. 16, 1216, 1217, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1262, 1268-1270 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved