Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 40142 грн. 93 коп., у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначила, що 14 серпня 2013 року на вул. Волгоградській, [PERSON], керуючи автомобілем Міцубісі» (далі за текстом «автомобіль «Міцубісі», реєстраційний номер [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з належним їй, позивачці, автомобілем «Пежо», реєстраційний номер [NUMBER] (далі за ти текстом «автомобіль Пежо») під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги пунктів 13.1, 12.3-б Правил дорожнього руху, в результаті чого автомобіль «Пежо» отримав механічні пошкодження. Саксаганським районним судом 9 жовтня 2013 року на відповідача за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідач відмовився проводити ремонт, брати участь у визначенні суми збитків, їх відшкодуванні. Згідно висновку експерта авто товарознавця їй, позивачці, заподіяні збитки в сумі 40142 грн. 93 коп. Наполягає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у стресовому стані, моральних, психічних переживаннях з приводу пошкодження автомобіля, необхідністю витрачати додатковий час та фізичні зусилля на звернення до міліції, експерта, суду. Також переживала тому, що відповідач відмовився відшкодувати очевидні збитки. Вона, позивачка, є приватним підприємцем, використовувала автомобіль не лише для особистих, але і для бізнесових потреб, тривалий час не могла забезпечувати сімейні потреби, втратила можливість ефективно вести підприємницьку діяльність, чим був порушений нормальний спосіб життя. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн. 00 коп. Уточнивши позов, просить стягнути з [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь 40142 грн. 93 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, в солідарному порядку; стягнути на свою користь з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп. Остаточно уточнивши позов просить: стягнути на свою користь з [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 59955 грн. 31 коп., у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. 00 коп. Також просить стягнути судові витрати: 850 грн. - за проведення експертизи; 510 грн. за сплату судового збору. В обґрунтування остаточно уточненого позову навела наступне. Матеріальна шкода згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д15/11/13 від 12.11.2013 р. становить 40142 грн. 93 коп., проте загальна вартість ремонту значно більша і становить 59955 грн. 31 коп. Моторне (транспортне) страхове бюро України надало обґрунтоване заперечення до позову, приклади судової практики МТСБУ в аналогічних справах, також законодавством встановлено, що право на отримання відшкодування за рахунок МТСБУ виникає не з моменту настання ДТП, а з моменту звернення до МТСБУ у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] доказів звертання до ПАТ «СК»Лафорт», а саме повідомлення до МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка не надав. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.09.2014 року (справа №910/20063/13) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно до вимог ст.ст. 20, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» МТСБУ приймає на себе обов'язки по виконанню вимог страховика, який визнаний та/або ліквідований лише в разі недостатності коштів та/або майна Страховика за умови, що:застрахованою особою подана відповідна заява з документами про підтвердження боргу до Господарського суду на протязі 30 днів з дня опублікування оголошення:така вимога застрахованої особи внесена в реєстр кредиторів; після реалізації всіх виявлених активів страхової компанії не було отримано страхове відшкодування за недостатністю майна. Вважає, що особа яка виконала вище перелічені вимоги Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», але не отримала страхове відшкодування по причині відсутності майна у боржника може звернутись до МТСБУ з відповідною заявою в порядку ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» для отримання регламентної виплати. Далі зазначила, що з заперечень МТСБУ вбачається, що вищезазначене звернення в передбаченому Законом порядку відсутнє, та представником МТСБУ не встановлено, що винною особою (відповідачем [PERSON]О.) дотримано порядок на отримання страхового відшкодування за рахунок ПАТ СК «Лафорт» в процедурі банкрутства/ліквідації. Вважає, що підтвердження даного факту є Постанова №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме в п.16 зазначено, що враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно віл висловленої нею згоди па таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-ІУ обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ). повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та. виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-ІУ обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Наполягає, що МТСБУ не порушувало прав сторони на отримання відшкодування у порядку встановленому Законом, не вчиняло дій які свідчили б про невизнання або оспорювання такого права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеною небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності Днше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 Постанови «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. №6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає: відшкодування в повному обсязі, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 4 вказаної Постанови, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управляння. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує її глибину, тривалість страждань, розмір моральної шкоди визнаний позивачем, розмір мінімальної заробітної плати за затверджені розміри прожиткового мінімуму на одну особу, для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення на час розгляду справ та з урахуванням розумності та справедливості. Автомобіль «Пежо» був джерелом заробітку, внаслідок чого понесла моральні страждання, змушена змінити звичайний образ життя, понесла затрати по роботі. Також пояснила, що на даний час автомобіль відремонтований. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та підтвердив зміст позовних вимог. До страхової компанії «Лафорт» позивачка зверталася усно, у відшкодуванні шкоди було відмовлено. На притягнення до участі в якості співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» не погодилася. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вважає, що він не зобовязаний відповідати за позовом. Також пояснив, що є винним в ДТП, з розміром матеріальної шкоди, завданої позивачці, згоден. Про ДТП повідомив страхову компанію, відповіді на своє звернення не отримував. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав думку відповідача. Також пояснив, що розмір моральної шкоди, вважає завищеним, вважає, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, про факт ДТП відповідач повідомляв страхову компанію. Відповідач МТСБУ до суду не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому подав заперечення (т.№1, а.с.175-179), відповідно до яких з позовом не згоден. При цьому зазначив наступне. На момент ДТП відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Лафорт» Далі за текстом «ПАТ». Відповідно до ст.41.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування. Відповідно до судової практики, непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика е підставою для відмови в позові до завдання шкоди у відповідному розмірі. Посилання позивача, що відносно ПАТ порушено справу про банкрутство, тому відповідальність повинно нести МТСБУ вважає хибним з огляду на наступне. Відповідно до ст. 41 п. 41.2 п. п. "ґ" ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ. що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, з аналізу вказаної статті вбачається, що МТСБУ,може нести відповідальність за страхову компанію, лише в разі недостатності її коштів чи майна, яка визнана банкрутом, то дана процедура чітко регулюється законом. Відповідно до ст.39 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону та свого Статуту. МТСБУ не є страховиком. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань виключно на умовах, передбачених Законом, яким передбачено, що заявнику для отримання виплат необхідно дотриматись вимог положень ст.29, 33, 34, 35,37, 41 Закону. Зазначеним Законом передбачено, що для отримання відшкодування, насамперед повинно бути звернення до МТСБУ. Стаття 35 Закону роз'яснює порядок звернення потерпілої особи до МТСБУ, в якій зазначено, що для отримання відшкодування особа, яка має право на відшкодування подає МТСБУ відповідну заяву. МТСБУ приймає рішення щодо виплати відшкодування після з'ясування обставин даної ДТП на підставі документів зазначених у п. 35.2. ст.35 Закону у строк передбачений ст. 37 Закону. Право на отримання відшкодування за рахунок МТСБУ, виникає у потерпілого не з моменту настання ДТП, а з моменту звернення до МТСБУ у встановленому Законом порядку. Приписами ст.41 Закону, визначений перелік підстав для проведення регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів. Зазначений в ст.41 Закону перелік підстав для проведення регламентних виплат МТСБУ є вичерпним і не підлягає додатковому тлумаченню. Відповідно до ст. 41 п. 41.2 п. п. "ґ" вказаного Закону, МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до умов Закону, а саме ст. 20 п. 20.2 у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов'язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. Зазначена процедура регулюється Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» та відбувається за наступною схемою: державний реєстратор вносить до єдиного державного реєстру запис про рішення засновників щодо припинення юридичної особи, про що публікується в оголошенні в офіційному друкованому органі (ст. 35, 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»). Протягом двох місяців від дня опублікування оголошення приймаються заяви кредиторів з вимогами до юридичної особи. Якщо в процесі ліквідації страховика за рішенням власника виявиться, що активів страховика недостатньо для задоволення вимог всіх кредиторів, які подали письмові заяви до ліквідаційної комісії протягом двох місяців від дня опублікування оголошення такий страховик ліквідується в порядку передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Приписами ст. 51 ч.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», визначено, що якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення власника про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в господарський суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи. За результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора (ст.51 ч.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Кредитори мають право заявити свої претензії до боржника, який ліквідується, в місячний строк з дня публікації оголошення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом (ст.51 ч.З Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Відповідно до ст.14 ч.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк е граничним і поновленню не підлягає. Наполягає, що, відповідно до вимог ст. ст. 20, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», МТСБУ приймає на себе обов'язки по виконанню вимог страховика, який визнаний банкрутом та/або ліквідований лише в разі недостатності коштів та/або майна Страховика за умови, що застрахованою особою подана відповідна заява з документами про підтвердження боргу до Господарського суду на протязі 30 днів з дня опублікування оголошення, така вимога застрахованої особи внесена в реєстр кредиторів, після реалізації всіх виявлених активів страхової компанії не було отримано страхове відшкодування за недостатністю майна. Зазначає, що в такому випадку особа, яка виконала вище перелічені вимоги Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», але не отримала страхове відшкодування по причині відсутності майна у боржника може звернутись до МТСБУ з відповідною заявою в порядку ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» для отримання регламентної виплати. На даний час не має відомостей щодо такого звернення до МТСБУ в передбаченому Законом порядку. З матеріалів справи також не вбачається, що винною в ДТП особою дотримано порядок на отримання страхового відшкодування за рахунок ПАТ в процедурі банкрутства/ліквідації (наприклад, подача позивачем заяви про включення його до реєстру кредиторів). Вважає, що за даних обставин у МТСБУ немає правових підстав для здійснення виплати із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеним з ПАТ. Статтями 13, 14 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права та обов'язки у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Зловживання своїми цивільними правами не допускається. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Звернення до судового захисту без дотримання встановленої Законом процедури отримання такого відшкодування, є перевищенням такою особою меж здійснення своїх цивільних прав, оскільки право особи на звернення до суду за захистом виникає лише у випадках порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Зазначає, що МТСБУ жодним чином не порушувало прав сторони на отримання відшкодування у порядку встановленому Законом, не вчиняло дій, які свідчили б про невизнання або оспорювання такого права. Для здійснення передбаченого Законом права щодо отримання відшкодування за рахунок фонду захисту потерпілих, необхідно дотриматись встановленого Законом порядку проведення такого відшкодування, а саме відповідно до п. п. "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто, відповідно до Закону, для отримання регламентної виплати від МТСБУ, заявнику необхідно звернутися до МТСБУ з відповідною заявою (ст.35 Закону) та надати документи, які підтверджують факт визнання банкрутом та/або ліквідацію ПАТ, докази включення позивача до реєстру кредиторів ПАТ та докази про відсутність майна у ПАТ для погашення зобов'язань перед позивачем, чого позивачем зроблено не було. Відповідно до ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно витягу з офіційного сайту «Інформаційно-ресурсний центр» ПАТ на сьогодні існує та не виключена з реєстру юридичних осіб, тому самостійно повинна нести відповідальність за укладеними договорами страхування. Вважає, що посилання позивача на те, що ПАТ втратило статус асоційованого члену МТСБУ та зупинення ліцензії ПАТ зі сторони Нацкомісії свідчить лише про те, що ПАТ на даний час не має права укладати договори страхування, але нести відповідальність по раніше укладених договорах зобов'язана. Наполягає, що вимоги позивача щодо МТСБУ є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки не має підстав для стягнення з МТСБУ страхового відшкодування. Висловлює, що матеріальну шкоду повинне відшкодування ПАТ як страхова компанія, з якою було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (т.№1, а.с.7, 68), постанова (т.№1, а.с.8-9, 69), постанова (т. №1, а.с.10, 71), телеграма, чеки, повідомлення (т.№1, а.с.11, 12, 72, 73), висновок дослідження (т.№1, а.с.15-45, 76-106), поліс (т.№1, а.с.55, т.№2, а.с. 5), інформація про дзвінки (т.№1, а.с.158), повідомлення страховику (т.№1, а.с. 159-161), витяг (т.№1, а.с.180-184), рішення судів (т.№1, а.с.185-202), повідомлення стосовно ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» (т.№1, а.с.206-207), рішення суду (т.№1, а.с.210-212), витяги (т.№2, а.с.11-14), квитанція (т.№2, а.с.58), договір (т.№2, а.с. 59), акт виконаних робіт (т.№2, а.с.60-61), квитанція (т.№2, а.с.62), договір (т.№2, а.с. 63), накладна (т.№2, а.с.64), фотокартки (т.№2, а.с. 65-72). Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджене у судовому засіданні свідоцтво (т.№1, а.с.7, 68), належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про власника автомобіля «Пежо». Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні постанова (т.№1, а.с.8-9, 69), постанова (т. №1, а.с.10, 71), є належними доказами, так як ці докази містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про обставини при яких був пошкоджений автомобіль «Пежо». Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні телеграма, чеки, повідомлення (т.№1, а.с.11, 12, 72, 73), висновок дослідження (т.№1, а.с.15-45, 76-106), квитанція (т.№2, а.с.58), договір (т.№2, а.с. 59), акт виконаних робіт (т.№2, а.с.60-61), квитанція (т.№2, а.с.62), договір (т.№2, а.с. 63), накладна (т.№2, а.с.64), фотокартки (т.№2, а.с. 65-72) є належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про розмір шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Пежо». Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні витяг (т.№1, а.с.180-184), повідомлення (т.№1, а.с.206-207), витяги (т.№2, а.с.11-14) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про те чи існує на даний час ПАТ. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні поліс (т.№1, а.с.55, т.№2, а.с. 5) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Міцубісі». Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні інформація про дзвінки (т.№1, а.с.158), повідомлення страховику (т.№1, а.с. 159-161), є належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про звернення відповідача [PERSON] до ПАТ. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні рішення судів (т.№1, а.с.185-202, а.с.210-212) є такими, що не містять інформації до предмета доказування, а тому є неналежними доказами. Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом. Визнані судом належними та допустимими докази на думку суду є достовірними. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо, досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємоповязаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. Позивачка станом на 14 серпня 2013 року була власником автомобіля «Пежо», а відповідач [PERSON] власником автомобіля «Міцубісі». 3 вересня 2012 року між [PERSON] та ПАТ укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії договору визначений по 2 вересня 2013 року, страхова сума (ліміт відповідальності) визначена в розмірі 100000 грн., забезпеченим транспортним засобом визначений автомобіль «Міцубісі». 14 серпня 2013 року [PERSON], керуючи автомобілем «Міцубісі», не витримав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем «Пежо». При проведенні автотоварознавчого дослідження було встановлено, що вартість відновлюваного ремонту складає 59995 грн.31 коп. На даний час автомобіль «Пежо» відремонтований. Вартість запчастин, які позивачка придбала для відновлюваного ремонту автомобіля «Пежо» становить 41275 грн. 80 коп. Вартість виконаних робіт з ремонту автомобіля «Пежо» становить 18680 грн. 20 коп., вказана сума була сплачена позивачкою виконавцю робіт. За виконання автотоварознавчого дослідження відповідачем витрачено 850 грн. 00 коп. Відповідач письмово 16 серпня 2013 року, та неодноразово усно, а позивачка усно, зверталися до ПАТ про виплату страхового відшкодування, але страхове відшкодування не виплачено. Позивачка витрачала свій час та грошові кошти на проведення ремонту, дослідження, під час ремонту була позбавлений можливості користуватися автомобілем з 14 серпня 2013 року по 10 січня 2014 року. ПАТ на даний час не виключено з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 18 листопада 2013 року порушено провадження про банкрутство ПАТ, введена процедура розпорядження майном. Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правої відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», водій, як учасник дорожнього руху, зобов'язаний дотримуватися «Правил дорожнього руху». Позивачка та відповідач [PERSON], як водії, керуючи відповідно автомобілями, були учасниками дорожнього руху, відповідно до вимог ст. 14 названого Закону повинні були дотримувати вимог «Правил дорожнього руху», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі за текстом «Правила»). Судом встановлено, що 14 вересня 2013 року [PERSON] порушив вимоги п.п. 13.1, 2.3 «б» «Правил», внаслідок чого був пошкоджений автомобіль «Пежо», порушень вимог «Правил» позивачкою допущено не було. Стаття 22 ЦК України надає право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Згідно ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення речі. Сума матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Пежо», яка складається з вартості виконаного відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та вартості придбаних для ремонту запасних частин, дорівнює 59956 грн. 00 коп. Суд вважає, що визначена у висновку автотоварознавчого дослідження сума матеріальних збитків у розмірі 59995 грн. 31 коп., не відповідає реальним витратам, понесеним позивачкою, а тому не приймає цю суму як належну для відшкодування. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі - володіє транспортним засобом. Згідно ст.1188 ч.1 п.1 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] станом на 14 вересня 2013 року був володільцем автомобіля «Міцубісі», який є джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки автомобіль «Пежо» пошкоджений внаслідок винних дій водія автомобіля «Міцубісі», то [PERSON], як володілець автомобіля «Міцубісі», повинен нести відповідальність за завдану позивачу шкоду. Враховуючі, що відповідачі не довели, що шкода позивачу завдана не з його вини, позивачка має право на відшкодування завданої матеріальної шкоди у сумі 59956 грн. 00 коп. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ був укладений договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому, згідно ст. 1.3 цього Закону, позивачка є потерпілим, відповідач [PERSON] страхувальником, ПАТ страховиком. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортних пригод. Згідно ст.6 вказаного Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Як передбачено ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого це шкода, повязана з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до статті 29 цього ж Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Виходячи з наведених норм ЦК України та вказаного Закону, з урахуванням того, що дорожньо - транспортна пригода сталася 14 вересня 2013 року за участю транспортного засобу, яким володів [PERSON], а останній уклав договір з ПАТ, відшкодування завданої майну позивача шкоди повинно відшкодувати ПАТ. При цьому суд приходить до переконання, що обовязком ПАТ є повне відшкодування завданої шкоди, розмір якої дорівнює 59956 грн. 00 коп., а не визначеного при досліджені розміру шкоди у сумі 59995 грн. 31 коп. Також суд вважає, що передбачених ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для відмови ПАТ у здійсненні страхового відшкодування позивачу, не наведено та судом не встановлено. Тому, відповідач ПАТ повинен відшкодувати позивачці, виходячи із змісту позовних вимог, 59995 грн. 31 коп. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд переконаний, що позивачу завдана моральна шкода внаслідок незаконних дій водія автомобіля «Міцубісі», внаслідок яких був пошкоджений належний позивачці автомобіль. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги грубий характер порушення водієм автомобіля «Міцубісі» вимог правил дорожнього руху, глибину фізичних страждань потерпілої, майно якої було пошкоджено, ступінь вини водія [PERSON], зміни в звичайному способі життя позивачки, яка не мала можливості користуватися автомобілем та була вимушена витрачати свій час та гроші на ремонт та дослідження, з урахуванням розумності та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди дорівнює 4000 грн. 00 коп. При цьому, суд враховує, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі обставини, на які позивачка посилається в обґрунтування розміру моральної шкоди: що тривалий час не могла забезпечувати сімейні потреби, втратила можливість ефективно вести підприємницьку діяльність. Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Моральну шкоду в сумі 4000 грн. 00 коп. позивачці зобовязаний відшкодувати [PERSON] Суд вважає, що позивака обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України звернулася до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права на відшкодування завданої моральної шкоди. Суд вважає, що позивачка не обґрунтовано, звернулася до суду з позовом до відповідача в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, так як цю шкоду повинно відшкодовувати ПАТ. Таким чином, вислухавши пояснення представника позивачки, пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові заперечення та докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, належить стягнути на користь позивачки з відповідача судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Суд вважає, що витрати на оплату дослідження, не є судовими витратами, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial