Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON]Г звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором оренди квартири, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка зазначила, що з 26 січня 2007 року є власницею квартири [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності їй, [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частки кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло № 11107 від 26.01.2007р. 30 жовтня 2013 року між нею та [PERSON] був укладений договір оренди вищезазначеної квартири строком на шість місяців. Фактичне передавання приміщення в користування відповідачці підтверджується актом приймання-передачі від 30.10.2013р., який підписаний сторонами договору, тобто вона належним чином виконала свій обов'язок щодо надання відповідачці приміщення. Відповідно до п.7.1 Договору у випадку відсутності вимоги зі сторони Орендодавця про повернення орендованого майна по договору він вважається продовженим на невизначений строк. З березня 2015 року відповідачка не проживала в квартирі, але продовжувала користуватися нею, оскільки не забрала з неї свої речі. Відповідно до п.7.3 Договору квартира та майно вважаються фактично переданими Орендодавцю з моменту підписання акту здачі-прийому. Але тільки 8 грудня 2015 року після неодноразових повідомлень про необхідність забрати свої речі та передати квартиру відповідно акту здачі-прийому відповідачка забрала свої речі з квартири, але відмовилась у присутності свідків підписати акт здачі-прийому квартири, а замість цього тоді ж написала їй розписку про те, що вона забрала свої речі з квартири. Таким чином, відповідачка користувалась квартирою у період з 30 жовтня 2013 року по 8 грудня 2015 року. Відповідно до глави 4 Договору та п.2 акту прийому-передачі квартири від 30 жовтня 2013 року розмір орендної плати за користування квартирою був визначений сторонами у розмірі 1000 грн. за місяць, які відповідачка повинна була сплачувати авансом за один місяць не пізніше першого числа місяця проживання. Крім того, відповідно до п.5.1 Договору комунальні послуги повинні сплачуватися до 25 числа поточного місяця орендатором. До 1 листопада 2014 року відповідачка дотримувалась обов'язків за договором, але, починаючи з 1 листопада 2014 року по 8 грудня 2015 року припинила сплачувати орендну плату, проте продовжувала користуватися квартирою включно до 8 грудня 2015 року, в результаті чого утворилась заборгованість по орендній платі, по платежах за послуги центрального опалення та по квартирній платі на загальну суму 15.857,06 грн., з яких 13.000 грн. - заборгованість по орендній платі за 13 місяців, 1.821 грн. - заборгованість по сплаті платежів за послуги центрального опалення за період з 15.10.2014р. по 31.03.2015р., 535 грн. - заборгованість по сплаті за послуги центрального опалення за період з 15.10.2015р. по 08.12.2015р., 501,06 грн. - заборгованість по сплаті платежів за квартирну плату за період з 01.06.2015р. по 08.12.2015р. Позивачка просила стягнути з відповідачки суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 01.11.2014р. по 05.05.2016р. в розмірі 24.213,73 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 719,43 грн., пеню в розмірі 1.410,83 грн. Протиправними діями відповідачки їй заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що в неї як у власника житла змінився уклад життя, оскільки вона не могла повноцінно користуватися, володіти та розпоряджатися своєю квартирою, змушена була відстоювати свої права в правоохоронних органах, намагатися вирішити спір між відповідачкою добровільно, збирати довідки про суму заборгованості по комунальним платежам, які утворилися через несплату відповідачкою. Все це доставило їй душевні страждання, хвилювання, які призвели до погіршення стану здоров'я - вона стала знервованою, постійно хвилюється, часто звертається до лікарів та проходить лікування. Так, 16 липня 2015 року на фоні психоемоційної перенапруги різко погіршився стан її здоров'я, що призвело до тяжких приступів стенокардії, загострення гіпертонічної хвороби П ступеня важкості. Також вона є інвалідом Ш групи за загальним захворюванням, і їй протипоказані емоційні перенапруження, хвилювання і нервові стреси. Просила стягнути з відповідачки на її користь на відшкодування моральної шкоди 2.000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити повністю. Відповідачка позовні вимоги визнала повністю і суду пояснила, що дійсно 30 жовтня 2013 року уклала з [PERSON] договір оренди квартири [ADDRESS] строком на 6 місяців із внесенням орендної плати в розмірі 1.000 грн. щомісяця, а також оплатою комунальних послуг. Гроші за орендну плату та комунальні послуги вона передавала особисто відповідачці в руки, при цьому ніяких розписок про отримання грошей остання їй не видавала. Вона сумлінно виконувала умови договору оренди квартири, але у зв'язку із важкими сімейними обставинами - смертю матері у неї утворилась заборгованість по орендній платі за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року включно. З березня 2015 року вона не проживає в квартирі, оскільки позивачка вигнала її звідти з дитиною, і її особисті речі залишились в квартирі, з приводу чого вона зверталась до поліції та прокуратури. В грудні 2015 року позивачка віддала їй особисті речі, які залишались в орендованій квартирі, про отримання яких вона написала власноручно розписку. За період з листопада 2014 року по лютий 2015 року вона віддала позивачці гроші за електроенергію та плату за користування будинком та прибудинковою територією в розмірі близько 400 грн. Вона намагалась передати [PERSON] гроші в сумі 5.000 грн., але та відмовилась їх прийняти, посилаючись, що вона винна їй ще 7.000 грн. Визнає, що заборгувала позивачці гроші в сумі 4.000 грн., заборгованості за комунальні послуги не має, вважає, що вимоги про стягнення з неї пені, трьох процентів річних інфляційних збитків та відшкодування моральної шкоди заявлені позивачкою безпідставно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Квартира [ADDRESS] (колишній Красноармійськ) Донецькій області належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в розмірі 1/4 частки кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло № 11107 від 26 січня 2007 року, виданого Комунальним підприємством "Управління міського господарства" згідно з розпорядженням від 26 січня 2007 року № 11107, право власності на квартиру зареєстровано в Красноармійському бюро технічної інвентаризації 9 квітня 2007 року за № 81 в книзі 26 за реєстраційним номером 18453804. 30 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди приміщення - квартири [ADDRESS] (колишній Красноармійськ) Донецькій області, за умовами якого Орендодавець передала, а Орендар прийняла у тимчасове користування жиле приміщення на строк 6 місяців (далі - Договір). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються главою 59 ЦК України. Згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частина 3 ст.815 ЦК України зобов'язує наймача своєчасно вносити плату за житло та комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до частин 1, 3 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Згідно ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Положеннями п.1 ч.2 ст.825 ЦК України передбачено, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. За правовими наслідками розірвання договору найму житла, що містяться в ст.826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Згідно пунктів 2.1-2.5 Договору квартира та майно повинні бути передані Орендодавцем і прийняті Орендарем протягом одного дня з моменту укладення Договору. Протягом строку, зазначеного в п.2.1 даного Договору, Орендодавець зобов'язаний виїхати з квартири і підготувати її для передачі Орендатору. Передача квартири в оренду оформлюється актом приймання-передачі. Квартира та майно вважаються фактично переданими в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі. В момент підписання акта приймання-передачі Орендодавець передає Орендарю ключі від квартири. Квартира [ADDRESS] передана [PERSON] і прийнята [PERSON] 30 жовтня 2013 року з наявним в ній майном: кондиціонером, Інтернетом, супутниковим телебаченням, двома односпальними постілями, столом кухонним, електропіччю, паласом, лічильником на воду, що підтверджується актом приймання-передачі від 30 жовтня 2013 року, підписаний сторонами договору, отже Орендодавець виконала обов'язок по передачі квартири Орендарю. Згідно п.3.1 Договору строк оренди становить 6 місяців з моменту прийняття квартири по акту приймання-передачі. Відповідно до п.7.1 Договору після закінчення строку оренди Орендар зобов'язаний передати Орендодавцю за його вимогою квартиру і орендоване майно протягом трьох днів з моменту закінчення строку оренди за актом приймання-передачі. У випадку відсутності вимоги з боку Орендодавця про повернення орендованого майна за договором, з письмового погодження Орендаря та Орендодавця, такий договір вважається продовженим на невизначений строк з урахуванням п.3.4, 4.3 даного Договору. Після спливу встановленого договором строку оренди за згодою сторін договір оренди квартири [ADDRESS] було продовжено на невизначений строк, що сторонами в судовому засіданні не оспорюється. Згідно пунктів 4.1, 4.2 Договору, п.2 Акту приймання-передачі квартири розмір орендної плати за користування квартирою та майном визначений в 1.000 грн., яка сплачується Орендарем авансом за один місяць проживання у будь-якій зручній для обох сторін формі не пізніше 1 числа місяця проживання. Згідно п.5.1 Договору комунальні послуги: водопостачання, електроенергія, опалення, плата за користування будинком та прибудинковою територією повинні оплачуватися 25 числа поточного місяця Орендарем. В порушення вимог закону та умов договору відповідачка не вносила орендну плату та плату за комунальні послуги з листопада 2014 року, що визнано нею самою в судовому засіданні, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доведенню. Визначаючи період закінчення невиконання відповідачкою зобов'язань за Договором, суд виходить з наступного. Пунктом 7.3 Договору передбачено, що квартира та майно вважаються фактично переданими Орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі. В момент підписання акту приймання-передачі Орендатор передає Орендодавцю ключі від квартири. Відповідачка відмовилась у підписанні акту приймання-передачі від 8 грудня 2015 року, як то визначено у п.7.3 Договору, що підтверджено підписами в цьому акті свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому закінченням строком користування орендованою нею квартирою є саме 8 грудня 2015 року. Таким чином, в період з 1 листопада 2014 року по 8 грудня 2015 року відповідачка користувалась орендованою квартирою, але не вносила орендну плату за її користування, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по орендній платі за цей період в сумі 13.000 грн. (1.000 грн. х 13 місяців, де 1.000 грн. - встановлена договором щомісячна орендна плата, 13 місяців - кількість місяців затримки внесення орендної плати, яка підлягає стягненню з неї на користь позивачки). Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на обґрунтування своїх доводів та заперечень. Факт незаконного утримання в квартирі речей відповідачки позивачкою не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні - відповідачка відмовилась від допиту в якості свідків осіб, яким ці обставини можуть бути відомі, навіть після роз'яснення такого право судом. Сума заборгованості за послуги центрального опалення за адресою: [ADDRESS] за періоди з жовтня 2014 року по березень 2015 року та жовтня 2015 року по листопад 2015 року підтверджується довідками Державного підприємства "Донецька залізниця" від 22.10.2015р. № 221015 і становить 2.356,47 грн. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що міститься в ст.11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки заборгованості за послуги центрального опалення за періоди з жовтня 2014 року по березень 2015 року та жовтня 2015 року по листопад 2015 року в сумі 2.356 грн. Згідно довідки житлово-експлуатаційної організації, яка обслуговую будинок, що належить позивачці, станом на 1 лютого 2016 року заборгованість по квартплаті за адресою: м. Красноармійськ, вулиця 8-го Березня відсутня. Таким чином, позивачкою не доведено невиконання відповідачкою зобов'язань за Договором в частині несплати нею плати за користування будинком та прибудинковою територією, а тому в цій частині позовних вимог їй необхідно відмовити. Загальна сума заборгованості за Договором становить 15.356 грн. (13.000 грн. - орендна плата за період з 1 листопада 2014 року по 8 грудня 2015 року, 2.356 грн. - плата за послуги центрального опалення за періоди з жовтня 2014 року по березень 2015 року та жовтня 2015 року по листопад 2015 року). Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання, що склалися між сторонами, є грошовими, виконання якого відповідачка прострочила, у зв'язку з чим на неї поширюється відповідальність, встановлена ст.625 ЦК України. Міністерством статистики України були встановлені такі індекси інфляції: листопад 2014 року - 101,9, грудень 2014 року - 103,0, січень 2015 року - 103,1, лютий 2015 року - 105,3, березень 2015 року - 110,8, квітень 2015 року - 114,0, травень 2015 року - 102,2, червень 2015 року - 100,4, липень 2015 року - 99,0, серпень 2015 року - 99,2, вересень 215 року - 102,3, жовтень 2015 року - 98,7, листопад 2015 року - 102,0, грудень 2015 року - 100,7, січень 2016 року - 100,9, лютий 2016 року - 99,6, березень 2016 року - 101,0, квітень 2016 року - 103,5. Загальний відсоток інфляції, який розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період з листопада 2014 року по квітень 2016 року та поділом на 100, становить 1,580. Таким чином, за період з 1 листопада 2014 року по 5 травня 2016 року розмір інфляційних збитків за прострочення виконання зобов'язань відповідачкою становить 8.906,48 грн. (15.356 грн. х 1,580 - 15.356 грн., де 15.356 грн. - сума заборгованості за договором оренди, 1,580 - сумарний індекс інфляції за період з 1 листопада 2014 року по квітень 2016 року). Крім того, за період з 1 листопада 2014 року по 5 травня 2016 року три проценти річних від простроченої суми становлять 696,70 грн. (15.356 грн. х 3 : 100 : 356 х 552 дні, де 15.356 грн. - сума заборгованості за договором оренди, 552 дні - кількість днів прострочення грошового зобов'язання, які також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки). Під неустойкою (штрафом, пенею) розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України). Згідно ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 зазначеної статті). Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором оренди квартири, який укладений між сторонами, такої відповідальності за невиконання зобов'язання як неустойка (штраф або пеня) передбачено не було. Не містить в собі також посилання на такий вид цивільно-правової відповідальності як неустойка й акт цивільного законодавства, що регулює правовідносини з приводу найму (оренди) житла (глава 59 ЦК України), а тому в задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення з відповідачки пені в розмірі 1.410,83 грн. необхідно відмовити за безпідставністю. У зв'язку з встановленням судом факту невнесення відповідачкою плати за житло більше ніж за шість місяців, згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.825 ЦК України та пунктів 8.1, 8.2 Договору він підлягає розірванню за рішенням суду на вимогу позивачки. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її\~ вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї її сім'ї чи близьких родичів. Суд приходить до висновку про те, що відповідачкою порушенням умов договору оренди квартири позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у її душевних стражданнях, переживаннях, викликаних неможливістю повноцінно користуватися квартирою. Разом з тим, позивачкою не доведено причинний зв'язок між порушенням її прав відповідачкою внаслідок невиконання умов договору оренди квартири та погіршенням стану її здоров'я. Не дивлячись на роз'яснення їй судом права на можливість призначення по справі судово-медичної експертизи для отримання спеціальних пізнань в області медицини, позивачка відмовилась від неї. Крім того, вказівка позивачки на необхідність звернення до правоохоронних органів, писати листи відповідачці з проханням зібрати речі з квартири та звільнити квартиру, а також збирати довідки про заборгованість за комунальними послугами як на підставу для відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, не заслуговує на увагу, оскільки, за думкою суду, є способом захисту порушених прав, обраним позивачкою відповідно до норм діючого законодавства України. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, їх тривалість, враховуючи вимоги розумності і справедливості, як того вимагає ч.3 ст.23 ЦК України, і вважає, що моральна шкода має бути відшкодована відповідачкою в розмірі 1.000 грн., що є достатньою сатисфакцією порушених прав позивачки. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову частково підлягають присудженню позивачці з відповідачкиі понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. Враховуючи, що сума заявлених позичкою позовних вимог майнового характеру - 26.343,99 грн. становить 100%, то сума задоволених судом позовних вимог майнового характеру - 24.959,18 грн. становить 94,74% (24.959,18 грн. х 100% : 26.343,99 грн.). Отже, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 522,21 грн. за вимогами майнового характеру та в сумі 551,20 грн. за вимогами немайнового характеру. Згідно вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню позивачці судовий збір в сумі 359,20 грн. згідно квитанцій від 9 листопада 2015 року та 9 грудня 2015 року у зв'язку зі сплатою його в більшому розмірі ніж встановлено законом. Відповідно до ст.ст. 549, 551, 611, 624, 625, 810,815, 820, 821, 825 ЦК України,

Outcome: partial