Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилався на те, що 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», назву якого в подальшому було змінено на «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1711pv21-07, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 52000 Євро з кінцевим строком повернення до 09.10.2022 року зі сплатою 13,50 відсотків річних. Відповідно до умов договору, погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною цього Договору. Проте, позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував у зв'язку чим за зверненням позивача Садгірським районним судом м.Чернівці 22.07.2009 року було видано судовий наказ №2-н-118, яким задоволено вимоги банку щодо солідарного стягнення з [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 744049 грн. 59 коп. Станом на 09.04.2014 року рішення суду виконане не було у зв'язку з чим на даний час наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 3728435,79 гривень, з яких: 32065, 90 Євро - строкова сума заборгованості за кредитом; 19645,20 Євро - прострочена сума заборгованості за кредитним договором; 919,30 Євро - строкова заборгованість по сплаті відсотків; 39925,60 Євро - прострочена заборгованість по сплаті відсотків; 2214099 грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасну сплату за основним боргом, відсотках. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 10.10.2007 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 66,30 кв.м., в тому числі житловою площею 43,80 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності. Сторонами було погоджено вартість предмету іпотеки у розмірі 470650 гривень. За рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за кредитним договором №1711pv21-07 від 10.10.2007 року в сумі 3728435 грн. 79 коп. просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі незалежної оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що на момент укладення договору іпотеки [PERSON] перебувала за кордоном та не надавала згоди [PERSON], на ім'я якого залишила довіреність на розпорядження майном, на укладення зазначеного договору. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 10.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», назву якого в подальшому було змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1711pv21-07, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 52000 Євро з кінцевим строком повернення до 09.10.2022 року зі сплатою 13,50 відсотків річних для споживчих цілей (а.с.4-6). Пунктом 6.1 Договору визначено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.3.2, 4.3, 4.4 цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, передбачених цим договором. Відповідно до умов договору, погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною цього Договору. Пунктом 3.4 Договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором.(а.с.4зв.). Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як було встановлено судом, судовим наказом Садгірського районного суду м.Чернівці №2-Н-118 від 22.07.2009 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 744049 грн. 59 коп. (а.с.9). Позивач в якості підстави звернення до суду посилався на те, що рішення суду від 22.07.2009 року на даний час не виконано у зв'язку з чим станом на 09.04.2014 року наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 3728435,79 гривень, з яких: 32065, 90 Євро - строкова сума заборгованості за кредитом; 19645,20 Євро - прострочена сума заборгованості за кредитним договором; 919,30 Євро - строкова заборгованість по сплаті відсотків; 39925,60 Євро - прострочена заборгованість по сплаті відсотків; 2214099 грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасну сплату за основним боргом, відсотках (а.с.11-19). Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення стягувачем судового наказу №2-Н-118 від 22.07.2009 року до виконання, а також відомості про стан виконавчого провадження. Судом також встановлено, що 15.10.2007 року між банком та [PERSON], від імені якої по довіреності діяв [PERSON], було укладено іпотечний договір №1711pv21-07 (а.с.7-8). Цим договором були забезпечені вимоги іпотекодержателя, що виникли у позичальника [PERSON] на підставі договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1711pv21-07 від 10.10.2007 року. З метою забезпечення виконання позичальником вказаних зобов'язань, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Сторони погодили вартість предмету іпотеки у розмірі 470650 грн. 00 коп. Відповідно до умов Договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На час розгляду справи судом договір іпотеки є чинним у судовому порядку недійсним не визнавався. Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Положеннями ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Однак, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року. Пунктом 1 ч.1 цього Закону передбачено, що протягом його дії: - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Суд вважає, що дія даного Закону поширюється на правовідносини, які склались між сторонами спору. Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира, надана в забезпечення кредиту в іноземній валюті, використовується відповідачем як місце свого постійного проживання (а.с.29). Іншого житла вона не має. Загальна площа квартири складає 66,30 кв.м і не перевищує передбачений законом розмір. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника, а власник (відповідач) заперечує проти звернення стягнення. Враховуючи, що протягом дії вказаного Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову на даний час. Одночасно, суд зазначає, що відмова у задоволенні позову з цих підстав не позбавляє іпотекодержателя права на повторне звернення до суду в майбутньому після зняття мораторію на задоволення вимог кредитора за валютними кредитами. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» слід відмовити.

Outcome: dismissed