Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

06.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], який мотивує тим, що з грудня 2007 року проживає однією сім'єю та веде спільне господарство з відповідачем [PERSON] в належному йому будинку, розташованому по [ADDRESS]. Від цих відносин [INFO] народила дитину. У період з 2007 р. по 2013 р. за власні кошти, отримані у вигляді заробітної плати та прибутку від підприємницької діяльності, а також кошти, збережені від продажу в 2004 році належного їй кафе, позивачка здійснила ряд капітальних ремонтних робіт у будинку за вищевказаною адресою, внаслідок чого його вартість істотно збільшилась, а саме, у 2008 році провела заміну дерев'яних вікон на металопластикові, вирівнювання стін та стелі із застосуванням гіпсокартону, шпаклювання, поклейку шпалер, у 2009 році провела заміну дощатих полів на цементну стяжку, влаштування підлоги з ламінату, облицювання кахлем підлоги та стін у ванній кімнаті, встановлення ванни, умивальника, унітазу, облицювання стін в коридорі та переході пластиковими панелями, встановлення дерев'яної бані (зруб), в 2010 році встановила ковані ворота, провела зовнішнє утеплення стін будинку плитами з пінопласту, в 2011 році здійснила заміну дощатого забору на азбошифер з встановленням залізних стовпів, укладку тротуарної плитки на подвір'ї. Крім того, за час спільного проживання за спільні кошти сторін був придбаний легковий автомобіль марки "ВАЗ-21154", 2008 року випуску. На даний час право власності позивачки на частку домоволодіння відповідачем не визнається. Так як позивачка провела ремонт будинку за власні кошти, а відповідач самостійного заробітку не мав, з 07.12.2011 року по 06.12.2013 року відбував покарання в місцях позбавлення волі, то вважає що домоволодіння відповідача за час перебування у фактичних шлюбних відносинах суттєво збільшилося у своїй вартості за рахунок її грошових коштів, тому вважає що розмір її ідеальної частки у будинку складає 86/100, а розмір ідеальної частки відповідача у будинку складає 14\\100. У зв'язку з цим просить встановити факт її проживання однією сім'єю з 01 грудня 2007 року разом з [PERSON], визнати житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] Сумської області, а також автомобіль марки ВАЗ модель 21154, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] об'єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнати за нею, [PERSON], право власності на 86/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] Сумської області, а за [PERSON] визнати право власності на 14/100 частин вказаного житлового будинку, визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобілю марки ВАЗ модель 21154, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча вчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги із зазначених вище підстав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову. Представник відділу Державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча повідомлені належним чином. Представник третьої особи ПАТ "Укрнафта" НГВУ "Охтирканафтогаз" Панова Л.П. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснюючи це тим, що позивачка не надала суду доказів що саме за її кошти був проведений ремонт домоволодіння по [ADDRESS] в 2008-2010 роках, а довідки про доходи з її роботи надані за 2012 - 2013 роки; з моменту народження дитина була записана на позивачку, а прізвище відповідача отримала лише після того, як стало питання розділу майна, оскільки житловий будинок та автомобіль відповідача знаходяться під арештом. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судових засіданнях пояснили, що з зими 2007 року по даний час сторони проживають однією сім'єю у житловому будинку по [ADDRESS], ведуть спільне господарство, мають спільну дитину, друзі їх сприймають як подружню пару. Зі слів [PERSON] знають, що ремонт житлового будинку вона робила за свої особисті кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що увесь час вважала [PERSON] та [PERSON] подружжям, бачила особисто, що [PERSON] керувала ремонтними роботами у житловому будинку, а саме, коли робочі робили дах, клали плітку у дворі, міняли вікна, обшивали стіни будинку, міняли огорожу, ворота. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON], з кінця 2007 року бачив, що у сусідньому домоволодінні з'явилася хазяйка [PERSON], яка обробляла город, відкидала сніг лопатою за двором та згодом почала спілкуватися з ним та його дружиною з приводу ремонту, оскільки вона займалася ремонтом будинку. Заслухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК Українипоширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні належні, допустимі та достовірні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Саме ця правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] з 1993 року було зареєстроване в [ADDRESS], з 04.02.2003 року - по [ADDRESS]. З 27.05.2014 року [PERSON] зареєстрована в будинку відповідача по [ADDRESS]. [PERSON] з 16.06.1995 року зареєстрований по [ADDRESS]. Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] в жодному зареєстрованому шлюбі не перебувала та підтвердив цей факт паспортом позивачки, оригінал якого був оглянутий судом. Відповідач також підтвердив даний факт в судовому засіданні. [PERSON] з 03.11.1993 року по 28.04.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 90). Судом встановлено, що у період перебування в шлюбі з [PERSON], відповідно договору куплі-продажу № Н-811/98 від 21.03.1998 року, [PERSON] придбав жилий будинок літ. "А" жилою площею 37,4 кв.м, з надвірними будівлями літ. "а, а1, а2, б1", сарай літ. "Б, В", погріб літ. "б", колодязь літ. "К", огорожа № 1, 2, розташований в м. Охтирка Сумської області по [ADDRESS] (а.с. 11). Перед розірванням шлюбу [PERSON] та [PERSON] розподілили спільне майно подружжя, про що 14.04.2007 року був складений договір, посвідчений нотаріально, відповідно до якого житловий будинок з господарчими спорудами та земельна ділянка, які розташовані в [ADDRESS], відійшли [PERSON] (а.с. 159). Також судом встановлено, що 27.12.2009 року [PERSON] придбав автомобіль ВАЗ-21154 2008 року випуску, що підтверджується біржовою угодою, укладеною на товарній біржі (а.с. 169). 08.06.2010 року вказаний автомобіль ВАЗ-21154 з державним номером [NUMBER] був зареєстрований в Охтирському відділенні РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області на ім'я [PERSON] (а.с. 23). Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2013 року [PERSON] засуджено за ст. 185 ч. 5, ст. 69 КК України (за вчинення крадіжок у сфері нафтогазовидобувного комплексу України в складі організованої групи, поєднаних з проникненням у сховище, в особливо великих розмірах) до двох років позбавлення волі, з конфіскацією причепа легкового - В, ПГА 1 та стягнуто з засуджених за цим вироком осіб, в тому числі і з [PERSON], в солідарному порядку на користь ПАТ "Укрнафта" в особі НГВУ "Охтирканафтогаз" завдані матеріальні збитки в сумі 440244,32 грн. (а.с. 39-46). Відповідно до вказаного вироку, належне [PERSON] майно, а саме, земельну ділянку площею 0,10 га, та домоволодіння, які розташовані по [ADDRESS] Сумської області, а також автомобіль марки "ВАЗ 21154", державний номер [NUMBER], що переданий на зберігання НГВУ "Охтирканафтогаз" та на яке постановами слідчого накладено арешт, до відшкодування шкоди залишено під арештом. За даним вироком 17.09.2013 року було видано виконавчий лист № 1813/5489/2012 та 30.10.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ "Укрнафта" в особі НГВУ "Охтирканафтогаз" завданих матеріальні збитків в сумі 440244,32 грн. (а.с. 68). 30.10.2013 року державним виконавцем в рамках цього виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме майно, належне [PERSON], що підтверджено витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 78-79). Як пояснила у судовому засіданні представник третьої особи ПАТ "Укрнафта" НГВУ "Охтирканафтогаз" Панова Л.П., завдана підприємству шкода добровільно не відшкодована [PERSON] станом і на день розгляду даної справи у суді. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів про погашення ним заборгованості за відкритим щодо нього виконавчим провадженням. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2007 року по даний час проживають однією сім'єю у будинку, належному відповідачу. Позивачка займалася домашнім господарством та керувала проведенням ремонтних робіт у домоволодінні. [INFO] в них народилася спільна дитина (а.с. 10). За довідкою КЗ "Охтирська ЦРЛ" від 23.12.2014 року, наданою на виконання ухвали суду, після народження дитини [PERSON] (мати [PERSON].) [INFO] дільничий лікар та дільнича медсестра відвідували новонародженого за адресою [ADDRESS]. 02.04.2008 р. [PERSON] замовила поставку металопластикових вікон на суму 16086 грн. та оплатила замовлення ФО-СПД [PERSON] (а.с. 33-38), при цьому в Договорі підряду вказана адреса [PERSON] [ADDRESS]. Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання сторін з грудня 2007 року однією сім'єю, проведення спільних витрат в інтересах сім`ї. Згідно зі ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - ч. 1 ст. 62 СК України. Вказана стаття визначає дві підстави поширення на особисте майно режиму спільної сумісної власності: а) наявність спільних трудових чи грошових затрат або затрат лише другого з подружжя, який не є власником даного майна. Під трудовими затратами слід розуміти особисту або спільну трудову діяльність подружжя, спрямовану на ремонт майна, здійснення його добудови, переробки тощо, що призвело до істотного збільшення вартості майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих та (або) спільних коштів, що спрямоване на поліпшення майна. При цьому необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на дане майно є наявність "істотного збільшення його у вартості". б) наявність особистих витрат та (або) трудової участі одного з подружжя в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні даним майном або в догляді за ним. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статей 69, 70 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Позивачка у позовній заяві та її представник у судовому засіданні стверджували, що вона особисто здійснила грошові затрати на проведення ремонту в будинку, проте суд вважає цей факт недоведеним. Позивачка не надала суду належних доказів про спрямування на ремонт будинку виключно коштів, які були збережені нею від продажу в 2004 році належного їй кафе. Покази свідки з цього приводу суд сприймає критично, оскільки свідки повідомили, що обізнані про це зі слів самої позивачки. Можливість використання під час ремонту будинку заробітної плати позивачки, яка працювала в ПАТ "Сумигаз" слюсарем з експлуатації та ремонту підземних газопроводів, є обмеженою, так як судом було встановлено, що [INFO] позивачка народила дитину і в зв'язку з цим близько двох років перебувала у декретній відпустці. З позовної заяви вбачається, що датою проведення основних ремонтних робіт в будинку вказані 2008-2010 р., а довідки про доходи з місця роботи позивачкою надані за 2011-2013 роки. На підтвердження факту здійснення капітального ремонту в будинку, позивачкою надано товарні чеки, накладні, квитанції на придбання будівельних матеріалів у 2008, 2009, 2010 роках та договір підряду на поставку металоплатикових вікон (а.с. 24- 38). Суд не може взяти до уваги надані позивачкою квитанції і товарні чеки на будівельні матеріали, оскільки вони достовірно не свідчать про те, що придбані позивачкою матеріали були нею використані для ремонту саме домоволодіння по [ADDRESS], належного відповідачеві, а не будь-якого іншого. Наприклад, позивачкою надана квитанція про придбання 05.10.2007 року піску, щебеню, цементу на суму 800 грн., хоча позивачка просить в позовній заяві встановити факт спільного проживання з відповідачем з 01.12.2007 року, та свідки в судовому засіданні вказували на факт спільного проживання з зими 2007 року. Інші надані позивачкою квитанції, товарні чеки переконливо не свідчать про вкладення закуплених нею будівельних матеріалів саме у ремонт домоволодіння по [ADDRESS], враховуючи, що позивачці на праві власності належить також і інший житловий будинок, в якому вона була зареєстрована до 27.05.2014 року. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що до грудня 2007 року позивачка жила разом зі своїм братом, який ростив її без батьків, і у тому житловому будинку був зроблений євроремонт. Згідно до довідки квартального уповноваженого від 19.11.2014 року, [PERSON] мешкала за адресою [ADDRESS] з 2002 по грудень 2007 року з братом та його сім'єю (а.с. 217). Відповідно до інформації, наданої КП "Охтирське міське бюро технічної інвентаризації" 23.12.2014 року, домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] згідно договору купівлі - продажу, посвідченому приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу 08.08.2002 року (а.с. 214). Крім того, в справі відсутні належні допустимі беззаперечні докази, що увесь перелік будівельних робіт у домоволодінні по [ADDRESS], за яким проводилася судова будівельно-технічна експертиза у справі, відноситься до періоду з грудня 2007 року. Зокрема, свідки, допитані у справі, роботи з даного переліку, що проводились у період проживання [PERSON] по [ADDRESS], вказали лише частково і в загальних рисах. Судовий експерт також не зміг надати відповідь з цього питання. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 43 від 26.09.2014 р. та додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 61 від 20.11.2014 року, визначити в який період часу могли бути проведені у домоволодінні, розташованому в м. Охтирка по [ADDRESS] Сумської області, наступні роботи: заміна дощатих полів на цементну стяжку, влаштування підлоги з ламінату, заміна дерев'яних вікон на металопластикові, вирівнювання стін та стелі із застосуванням гіпсокартону, шпаклювання, поклейка шпалер, облицювання кахлем підлоги та стін у ванній кімнатах, встановлення ванни, умивальника, унітазу, облицювання стін в коридорі та переході пластиковими панелями, укладка тротуарної плитки на подвір'ї, встановлення кованих воріт, заміна дощатого забору на азбошифер з встановленням залізних стовпів, зовнішнє утеплення стін будинку плитами з пінопласту; по житловому будинку літ. "А", "а", сіням "а1" та переході-коридорі "а2": влаштування фільончастих дверей, бетонного ганку півколом, заміна електропроводки та водопроводу, заміна системи опалення та прокладення телевізійного кабелю; по літній кухні "Б" з прибудовою "б1" та погребом "б" - встановлення фільончастих дверей, монтаж електропроводки, водопроводу та каналізації, - експерту не видалося за можливе, оскільки поставлене питання виходить за межі спеціальних знань (компетенції) експерта. Також суд приймає до уваги ту обставину, що визначення розміру частки, що складає у загальній вартості житлового будинку вартість його поліпшень, проводилося експертом за переліком поліпшень, вказаному в ухвалі суду про призначення експертизи, без прив'язки до певних періодів в часі, в які проводилися дані поліпшення; а сам перелік поліпшень для експертизи визначався за клопотанням представника позивачки. Відповідно до висновків вказаної судової будівельно-технічної та додаткової експертиз, розмір частки, що складає у загальній вартості житлового будинку, вартість поліпшень (заміна дощатих полів на цементну стяжку, влаштування підлоги з ламінату, заміна дерев'яних вікон на металопластикові, вирівнювання стін та стелі із застосуванням гіпсокартону, шпаклювання, поклейка шпалер, облицювання кахлем підлоги та стін у ванній кімнаті, встановлення ванни, умивальника, унітазу, облицювання стін в коридорі та переході пластиковими панелями, укладка тротуарної плитки на подвір'ї, встановлення кованих воріт, заміна дощатого забору на азбошифер з встановленням залізних стовпів, зовнішнє утеплення стін будинку плитами з пінопласту; по житловому будинку літ. "А", "а", сіням "а1" та переході-коридорі "а2": влаштування фільончастих дверей, бетонного ганку півколом, заміна електропроводки та водопроводу, заміна системи опалення та прокладення телевізійного кабелю; по літній кухні "Б" з прибудовою "б1" та погребом "б" - встановлення фільончастих дверей, монтаж електропроводки, водопроводу та каналізації), проведених у домоволодінні за адресою м. Охтирка, [ADDRESS] Сумської області, станом на день проведення експертизи, становить 39/100. В судовому засіданні експерт пояснив, що при проведенні експертного дослідження не враховував вартість бані, так як встановлення дерев'яної бані є самочинним будівництвом. З аналізу інвентарної справи на домоволодіння по [ADDRESS] вбачається, що ніяких перебудов, надбудов чи добудов у домоволодінні після 2007 року сторонами не проводилося, проведені у домоволодінні ремонтні роботи не збільшили корисну площу житлового будинку, побудов або перебудов господарчих споруд не відбулося. Оскільки позивачкою не надано суду належних доказів про спрямування на ремонт будинку та придбання автомобілю виключно коштів, які були збережені нею від продажу в 2004 році належного їй кафе, то підстав для збільшення частки позивачки у спільній сумісній власності, набутій під час проживання з відповідачем однією сім'єю, немає. Тому, якщо вважати частку, що припадає на позивачку у загальній вартості поліпшень, проведених у домоволодінні, в розмірі ? від 39/100 (за умови доведення здійснення всіх ремонтних робіт, що проводилися у будинку і увійшли в цю частку, у період з 01.12.2007 року), то дана частка не є значною, а вимоги щодо компенсації вартості цих робіт і матеріалів позивачкою не заявлялись. На підставі ст. 174 ЦПК України суд може відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку визнання відповідачем [PERSON] позову порушують інтереси третьої особи у справі Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", який є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення з відповідача [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ "Укрнафта" матеріальних збитків в сумі 440244,32 грн., в рамках якого накладений арешт на майно [PERSON] Проте позовну вимогу про визнання за [PERSON] права власності на ? частину автомобілю марки ВАЗ модель 21154, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], суд вважає за необхідне задовольнити, так як в справі знайшов підтвердження факт придбання вказаного автомобілю в період спільного проживання сторін однією сім'єю без укладення шлюбу. Сторони в судовому засіданні домовились про вартість даного майна в сумі 32000 грн., яка не викликає сумніву у суду щодо її достовірності, враховуючи час придбання автомобілю та строк його експлуатації, тому суд при вирішенні справи бере за основу визначену сторонами його вартість. На підставі викладеного,

Outcome: partial