Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

В грудні 2015 року позивачі звернулися до Центрального районного суду м. Миколаєва з вказаними позовами, в якому просили визначити порядок користування земельною ділянкою площею 727 кв. м. за адресою [ADDRESS] - відповідно до існуючого порядку користування та який відповідає порядку користування , що було визначено роздільним актом від 18.09.1946 року. Ухвалою суду від 02 лютого 2016 року позови обєднані в одне провадження. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила прийняти рішення на розсуд суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] просили про задоволення позовів та про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ІІІ варіанту Висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017\\1 від 15 квітня 2016 року. Цей варіант є найбільш наближеним до фактичного порядку користування, що визначений за планом-розподілом між первісними власниками домоволодіння за цією адресою ще з 1946 року. Коли позивач придбавав частку домоволодіння - йому повідомляли , де знаходиться межа ділянки між сусідами [PERSON] та [PERSON] з одного боку та входу з вул.Пушкінська , та ним та іншими сусідами [PERSON] та [PERSON] Згодом, він взяв у них дозвіл на реконструкцію свого житлового будинку , проте не тільки добудував другий мансардний поверх, але і збільшив будинок в розмірах по періметру- наблизившись впритул до межі. За такого, оскільки він без погодження з ними захопив частину спільного двору на 2 метри, залишивши прохід лише 80 см шириною, що унеможливлює проїзд автомобіля - просили визначити порядок користування земельною ділянкою за історично складеним варіантом, а не за бажанням [PERSON], який до того ж самовільно забудовує двір. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову за запропонованим варіантом розподілу заперечував, просив визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до І варіанту Висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017\\1 від 15 квітня 2016 року, посилаючись на те, що він є найбільш наближеним до фактичного порядку користування , що склався між співвласниками , а отже не порушує нічиїх прав. Представник відповідача [PERSON] просила про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ІІІ варіанту Висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017\\1 від 15 квітня 2016 року - як такого, що є найбільш наближеним до фактичного порядку користування, що визначений за планом-розподілом між первісними власниками домоволодіння за цією адресою ще з 1946 року. Цей план був належно завіреним компетентним органом влади на той час . Позивач самовільно збудував фактично новий будинок на місці старого, хоча достовірно знав, де знаходиться межа розподілу спільного двору, але збільшив будинок в розмірах по періметру та наблизився впритул до межі. Зазначила, що позивач самовправно захопив частину спільного двору, а отже найбільш справедливим варіантом є варіант визначення порядку користування земельною ділянкою саме за ІІІ варіантом, тим більше з ним погоджуються всі співвласники домоволодіння. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони є співвласниками домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] а [PERSON] виділила належну їй частку домоволодіння в окрему адресу - вул.Пушкінська , 18\\2 . [PERSON], є власником 13\\50 часток даного домоволодіння на підставі Договору купівлі-продажу від 08.02.1990 року . Згідно довідки КП ММБТІ право власності на нерухоме майно за цією адресою зареєстровано також за [PERSON] - 9\\100 часток ( на підставі Договору купівлі-продажу від 20.10.1983 року), [PERSON] - 23\\100 часток ( на підставі Договору купівлі-продажу від 05.01.1990 року), [PERSON] - 23\\100 часток ( на підставі заповіту від 24.09.1992 року). Ще 19\\100 часток домоволодіння, право власності на які належить [PERSON] на підставі Договору арування частини домоволодіння від 18.09.2003 року , - відповідно до рішення № 1041 від 25 травня 2007 року було надано окрему адресу : [ADDRESS] Як вьтановлено судом, ця частка домоволодіння складається з окремого будинку літер К з відповідними господарськими спорудами , має окремий вхід з вул.Пушкінська. Наведені частки відповідають первісним часткам теперішніх співвласників домоволодіння, що сторони в судовому засіданні не оспорювали і таке підтверджується Висновком судової земельно-технічної ескпертизи. В звязку з наведеним- припинено право спільної часткової власності [PERSON] на зазначене домоволодіння та замість договру дарування від 18.09.2003 р. № 3145 - видане виконкомом ММР Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок в цілому - по [ADDRESS] який складається з житлового будинку літер К, заг.площею 43,2 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м. з господарським спорудами та будівлями ( а.с. 86) . Розпорядженням № 564-р від 23.07.2003 року Адміністрації Центрального району виконкому ММР надано дозвіл на реконструкцію житлового будинку по [ADDRESS] домовласника [PERSON] - житлового будинку літер Б, враховуючи позитивні висновки міської архітектури, СЕС, СДПЧ-1, проект узгоджений міською архітектурою та згоду співвласників. Розпорядження було в установленому закном порядку зареєстроване в КП ММБТІ. Як вбачається з технічного паспорту станом на 31.01.2007 року - після реконструкції та добудови житловий будинок Б-І , розміром 6,20х6,70, житлова надбудова 6,20х6,70, Б1-ІІ, житлова прибудова, 72,9 кв.м. Б2-2 - за пректом 167,7 кв.м., житлова 87,8 - фактично 149,4 житлова 88,1 - житлові будинки 1917 року побудови- Б-2 - 1982 року Відповідно до рішення № 146 Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 18.01.1956 року , прийнятого за результатами обміру кварталів, розмір земельної діялнки, на якій розташоване зазначене домоволоідння , складає 727 кв.м. Між попередніми співвласниками домоволодіня та земелекористувачами у 1946 році було проведено умовний розподіл садиби та визначено порядок користування земельною ділянкою , що підтверджується роздільним актом від 18.09.1946 року, генпланом садиби з експлікацією розподіду садиби, підписаних співвласниками та затверджених "начальником ЖУ і узгоджений техніком та головним інженером ГЖЕУ з технічного та юридичного боку"(а.с. 88 - 90). Як вбачається з даного Роздільчого акту умовного розподіл (а.с. 88 - 90), співвласникам домоволодіння на той час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - виділялися в натурі певні будівлі господарські та житлові будівлі а також накреслені лінії розподілу ділянок двору. Так, [PERSON] виділено 142 кв.м. двору, всього 226 кв.м. з забудовами, [PERSON] - 23 кв.м. двору, всього 105 кв.м. з забудовами, [PERSON]- 226 кв.м. двору, всього 396 кв.м. з забудовами. Певна ділянка у лівомму верхньому куті двору залишена у спльному користуванні. При цьому враховані ті будівлі, які існували на той періо і визначених межах. Як вбачається з Висновку судової земельно-технічної експертизи № 125-017\\1 від 25 квітня 2016 року, фактична загальна площа земельної ділянки в домоволодінні [ADDRESS] складає 726 кв.м. Згідно ідеальних часток співвласників в домоволодінні відповідно до первісних часток, співвласникам належать наступні площі зкемельних ділянок: співвласнику [PERSON] - 188,76 кв.м., [PERSON] - 65,34 кв.м., [PERSON] - 166,98 кв.м., [PERSON] - 166,98 кв.м., [PERSON] - 137,94 кв.м. В натурі земельна ділянка домоволодіння розділена на дві ділянки, з'єднані між собою проходом, шириною 0,8 м між зовнішніми стінами літер А1-1 та Б2-2 з хвірткою. На земельній ділянці маються два існуючих входи з боку вул.Адмірала Макарова, шириною 3,3 м, та вул.Пушкінська, шириною 2,58 м., які перебувають у спільному користуванні всіх співвласників. Рішенням від 18 травня 2015 року Центрального районного суду м. Миколаєва , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою - позови задоволено частково. Виділено у користування [PERSON]земельну ділянку загальною площею 174,09 кв.м. , земельну ділянку, площею 207,74 кв.м. залишити в спільному користуванні, - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою , визначеного в Додатку № 1 за І варіантом Висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017\\1 від 15 квітня 2016 року. Виділено у користування [PERSON]земельну ділянку загальною площею 161,86 кв.м., земельну ділянку, площею 207,74 кв.м. залишити в спільному користуванні, - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою , визначеного в Додатку № 1 за І варіантом Висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017\\1 від 15 квітня 2016 року. Відповідно до вищезазначеного Висновку судової експертизи, на час дослідження фактично у користуванні співвласників перебувають наступні площі земельних ділянок: співвласнику [PERSON] - 174,09 кв.м., що на 14,67 кв.м. менше ідеальної частки, [PERSON]- 77,8 кв.м., що на 12,47 кв.м. більше ідеальної частки [PERSON] - 136,1 кв.м., що на 30,88 кв.м. менше ідеальної частки [PERSON] - 176,14 кв.м., що на 9,16 кв.м. менше ідеальної частки , [PERSON] - 161,86 кв.м. що на 23,92 кв.м. більше ідеальної частки. Відповідно до третього варіанту вищезазначеного Висновку судової експертизи,за ідеальними частками відповідно до побажань співвласника [PERSON]та інших співвласників - варіант розроблений відповідно розподілу земельної ділянки, затвердженої 18.09.1946 року між колишніми співвласниками домоволодіння. Враховуючи, що [PERSON] є правоприємником співвласника [PERSON], якій була встановлена в користування частина земельної ділянки окремо - їй пропонується виділити в користування частину ділянки біля житлового будинку літер "К", а також надвірним господарським будівлям . В звязку з тим, що сарай літер "В" перебуває в загальному користуванні [PERSON], та [PERSON], виділена доріжка вздовж будівлі житлового будинку літер "Б2-2" , шириною 0,75 , довжиною 11,16 м. , та доріжку між задньою торцевою стіню цього будинку та навісу літер Ж, шириною 3,3+2,1\\2х8,1 м, площею 21,87 кв.м. виділити в загальне користування [PERSON] та [PERSON] При цьому [PERSON], виділяється частина земельної ділянки , площею 42,34 кв.м. та 49,89 ткв.м. , а ділянка загального користування між іншими співвласниками [PERSON], [PERSON], та [PERSON] буде складати 111,52 кв.м.При цьому вхід з боку вул.Пушкінської залишається у користуванні [PERSON], а інші співвласники, включаючи [PERSON] - користуються входом з боку вул.Адмірала Макарова. Оцінюючи запропоновані варіанти , суд , у відповідності до ст.ст. 356, 357 ч.1, 358 ЦК України, ст.ст.103, 120, 158 ЗК України, враховуючі Постанову Пленуму Верзховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а також побажання сторін, вважає за можливе провести виділ в користування частини земельної ділянки позивачам по первісному та зустрічному позовах по першому варіанту вищезазначеного Висновку судової експертизи ( графічний додаток № 1) . Відповідно до ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Згідно вимог ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю. Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка у власності сторні не перебуває, а знаходиться у їх постійному користуванні як співвласників домоволодіння, для обслуговування якого вона виділялася компетентними державними органами. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником( законним користувачем) відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності (законному користуванні - адже права постійних коритстувачів земельних ділянко підлягають судовому захисту нарівні з правами власника) , здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. За налогією, відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до п.19-22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. В обгрунтування своїх позовних вимог та наполягання на третьому варіанті судової експертизи, представник [PERSON] посилалася на те, що правопопереднику [PERSON] -[PERSON] виділена ділянка, площею 226 кв.м., з яких 64 кв.м. під житловою забудовою та 162 кв.м.під двором- а отже такий розподіл, затверджений у встановленому на той час порядку, має вирішальне значення і повинен бути обов'язковим для усіх правонаступників вказаної частки домоволодіння. Проте суд не може взяти таке до уваги, оскільки як вбачається з вищезазначеного [PERSON] , він був складений , виходячи з реального розподілення житлових будівель та споруд між співвласниками, проте в наступному такий реальний розподіл не був зареєстрований в установленому законом порядку, адже спростовується усіма наступними правовстановлювальними документами сторін по справі, в тому числі і самої [PERSON] Так, при наступному переході права власності на частки домоволодіння до наступних осіб зазначалися саме ідеальні частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння за вказаною адресою - без визначення конткретних будівель та споруд . Отже, це правило неможливо застосувати, адже жилий будинок не було поділено в натурі. По друге, такий варіант є найбільш віддаленим від відповідності ідеальним часткам у власності на домоволодінні, що значно порушує права інших співвласників. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що визначення порядку коистування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи найбільш відповідатиме фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом більше 20 років, не потребує затрат для його влаштування, найбільш відповідає вимогам добросусідства та не має значних відхилень від ідеальних часток співвласників,повністю поновлює права позивачів на користування належними їм частинами земельної ділянки, не порушує будівельних і санітарних норм та правил протипожежної безпеки. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені позивачами при зверненні до суду.

Outcome: partial