Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) зазначивши, що її матір [PERSON] , котра померла [INFO] , за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно, в тому числі і те, на що вона матиме право, заповіла позивачеві. Спадкодавець працювала у колгоспі «Шлях до комунізму», однак сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не було видано у зв`язку з тим, що [PERSON] не була внесена до списку членів КСП, які мали право на отримання земельної частки. Таким чином, [PERSON] посилаючись на Указ Президента України № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", ст.ст.16, 257, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст.ст.81, 125-126, 131, 158 ЗК України, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) на території Любецької селищної ради Чернігівської області площею 4,48 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в землях колишнього КСП ім.Шевченка. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача [PERSON] . Представник відповідача - територіальної громади с.Тараса Шевченка Ріпкинського району Чернігівської області, в особі Любецької селищної ради, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову не заперечував. Представники відповідача, в особі ТОВ ім.Шевченка, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що [PERSON] пропустила строк позовної давності, оскільки навесні 2011 року вона вже володіла інформацією про спадкову масу після смерті матері, а також у зв`язку з тим, що позивач належними і допустимими засобами доказування не довела той факт, що спадкодавець, котра працювала у колгоспі до 1988 року, мала право на земельну частку та являлась членом КСП на момент розпаювання землі. Представники третіх осіб - Ріпкинської РДА, Ріпкинської районної державної нотаріальної контори та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явились, надіславши заяви про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Частинами 1, 3 ст.13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що матір позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя працювала в колгоспі «Шлях до комунізму», що підтверджується трудовою книжкою колгоспника № [NUMBER] та довідкою ТОВ ім.Шевченка № 803-Ч від 23.06.2020 року про членство в КСП. В той же час, [PERSON] не була включена до списку членів КСП ім.Шевченка, які мають право на земельну частку. Викладене підтверджується додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН № 000056 від 20.05.1995 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на права колективної власності на землю № 7 Ріпкинського районного відділу земельних ресурсів. З повідомлення Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.211-633/118-20 від 06.07.2020 року вбачається, що [PERSON] не була включена до списку громадян - членів КСП, до державного акту на право колективної власності на землю, а сертифікат на земельну частку на її ім`я не виготовлявся і не видавався. З довідки ТОВ ім.Шевченка вбачається, що колгосп «Шлях до комунізму» був реорганізований в колгосп ім.Шевченка з 14.02.1992 року; колгосп ім.Шевченка був реорганізований в КСП ім.Шевченка з 19.02.1993 року; КСП ім.Шевченка було реорганізоване в ТОВ ім.Шевченка з 09.02.2000 року, а ТОВ ім.Шевченка є правонаступником КСП ім.Шевченка з 09.02.2000 року. Як слідує з пояснень представників відповідача, ТОВ ім.Шевченка займається товарним сільськогосподарським виробництвом обробляючи, в тому числі, землі з не витребуваних паїв колишнього КСП. З листа Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.07.2020 року вбачається, що [PERSON] не була включена до додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН №000056 по КСП ім.Шевченка. Сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП ім.Шевченка [PERSON] не виготовлявся і не видавався. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай. Зокрема, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно роз`яснень викладених в п.24 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року, член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Питання про виділення [PERSON] земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалось. У відповідності до ст.3 Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки", сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою. Статтею 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай). Пунктом 11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай), суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання, у разі недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Наявними у справі матеріалами не підтверджено того факту, що за життя [PERSON] зверталася до загальних зборів КСП з питанням про внесення її до списку осіб, які мають право на земельну частку, або з позовом до суду. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] 26.05.2010 року Ріпкинською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 228/2010 та 11.04.2011 року видано позивачеві свідоцтво про право на спадщину, а саме на житловий будинок. Питання про спадкування права на земельну частку [PERSON] до 21.07.2020 року перед нотаріусом або перед судом не ставила. Згідно ч.ч.1,3 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення за позивачем права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, оскільки позивачем належними і допустимими засобами доказування не доведено, що [PERSON] набула таке право за життя. Викладене узгоджується з правовою позицією висловленою у Постанові Верховного Суду по справі № 396/1683/18-ц від 17.03.2020 року. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду. У відповідності до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). При цьому, у відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем після смерті [PERSON] і 26.05.2010 року подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 11.04.2011 року державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого [PERSON] після смерті матері успадкувала житловий будинок з прибудинковими спорудами по [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає що з 11.04.2011 року позивачеві могло бути достовірно відомо про те, що до спадкової маси не було включено право на земельну частку (пай), отже саме з цієї дати [PERSON] мала можливість звернутися до суду за захистом невизнаного права. В той же час, позивач звернулась до суду 21.07.2020 року. Відповідач, в особі ТОВ ім.Шевченка, надав суду заяву про застосування строків позовної давності. З урахуванням викладеного в задоволенні позову необхідно відмовити також і на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed