Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила , що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири № [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2008 року, виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-2628 . 10.11.2008 року право власності було зареєстровано в ОП ЗМБТІ у книзі № 251, запис № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], однак, як з'ясувалося вже після смерті чоловіка, у даному витягу помилково вказано ім'я брата чоловіка, відповідача по справі, [PERSON], іншого співвласника спірної квартири, замість [PERSON] . Після смерті чоловіка спадкоємцями першої черги на підставі ст.1261 ЦК України є вона, як дружина та діти - треті особи по справі. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вона у встановлений законом термін звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а діти відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на її користь. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] на 03.06.2015р., згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об'єкта житлової нерухомості суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «ІГ Шеду» [PERSON], складає 315334грн. У видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі їй відмовили з тих підстав, що у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, помилково вказано ім'я чоловіка «[PERSON]» замість «[PERSON]», що підтверджується Постановою Другої Запорізької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2015р., копія якої додається. Те, що в витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно допущена помилка, підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2008р., виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-2628., копією технічного паспорту на квартиру № [ADDRESS], а також листом ТОВ ЗМБТІ №5218 від 16.06.2015р., з якого вбачається, що в витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 10.11.2008р. реєстратором ОП ЗМБТІ у графі «власники» помилково вказано «[PERSON] » замість вірного зазначення «[PERSON]». Виправити помилку в даний час неможливо, оскільки, відповідно до ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність чоловіка припиняється внаслідок його смерті. У зв'язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду та просити визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири № [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В судовому засіданні позивач підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, суду пояснив, що дійсно, після смерті матері, брат прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири № [ADDRESS] , бо він відмовився від спадщини на його користь. Чому в ОП ЗМБТІ у графі «власники» помилково вказали його замість [PERSON] йому невідомо. [PERSON] та [PERSON] визнали позов в повному обсязі. Представник третьої особи ОП ЗМБТІ до судового засідання не з'явився , ніяких заяв на адресу суду про розгляд справи за його відсутністю, або заперечень не надіслав. Вислухавши пояснення позивача , відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1V від 01.07.2004р. (зі змінами та доповненнями), державна реєстрація прав проводиться зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У відповідності до вимог пп.10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011р. №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ "Про нотаріат" відмова нотаріуса є обгрунтованою. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON]. Факт смерті [PERSON]. підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2015 року Факт шлюбних відносин між позивачем та [PERSON]. підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.1966 року. Заповіту [PERSON].не залишив. Єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], що прийняла спадщину у встановлений законом строк є позивач у справі. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON].і копія якої міститься в матеріалах справи. До спадкової маси після смерті [PERSON]. увійшла 1/2 частка квартири № [ADDRESS], яка належало спадкодавцю на момент смерті на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 23.10.2008р., виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-2628. Оформити спадщину після смерті чоловіка позивач у позасудовому порядку не має можливості, оскільки в витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 10.11.2008р. реєстратором ОП ЗМБТІ у графі «власники» помилково вказано «[PERSON] » замість вірного зазначення «[PERSON]», про що свідчить постанова державного нотаріусу Другої Державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2015 року.. Факт належності 1/2 частку квартири [ADDRESS] саме [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2008р., виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-2628 та копією технічного паспорту на квартиру № [ADDRESS], де [PERSON] зазначено як «власника». Своїм листом від 16.06.2015р. за №5218 ТОВ ЗМБТІ, підтвердило, що в витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 10.11.2008р. реєстратором ОП ЗМБТІ у графі «власники» помилково вказано «[PERSON] » замість вірного зазначення «[PERSON]» З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири № [ADDRESS].

Outcome: approved