Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Гору Р.М. звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, [PERSON] , [PERSON] в яком просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки, прийняте приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Потаповим М.Ю. 14 травня 2016 року на об`єкт нерухомого майна: вбудовані приміщення - офіс № 3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м. Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн., загальною проектною площею 174.48 кв.м. та відновити відповідні записи про іпотеку та заборону відчуження. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 24.11.2010 року між ПАТ «Комерційний Банк «Центр» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мілюковою-Кручиною Т.П., зареєстровано у реєстрі за № 9815 та накладено заборону № 5. Договір укладено з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором про відновлювальну кредитну лінію № 241110/10-КФ від 24.11.2010 року укладеного між ПАТ «Комерційний Банк «Центр» та [PERSON] . За умовами вказаного кредитного договору, заставодавець зобов`язаний повернути заставодержателю кредитні кошти в розмірі 1500000 грн. у строк до 23.05.2011 року зі сплатою 24 % річних. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору іпотеки, предметом іпотеки є майнові права на нерухоме майно, яким є нежитлові вбудовані приміщення - офіс № 3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м. Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн. Загальною проектною площею 174.48 кв.м., який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору від 09.10.2008 року, посвідченого Шкрібляк К.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за зареєстрованим номером № 1796. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 2000000 грн. Вбудованим приміщенням - офіс № 3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м.Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн., пізніше присвоєно адресу: [ADDRESS] . Між ПАТ «Комерційний Банк» Центр» та ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» 17 грудня 2010 року укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мілюковою- Кручиною Т.П. В свою чергу, між ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» та [PERSON] 17 грудня 2010 року укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мілюковою-Кручиною Т.П. та зареєстровано у реєстрі за № 10254. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року (справа 756/8172/15-ц) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Центр» , ТОВ «Фінансова компанія «Народна Позика» про припинення іпотеки нерухомого майна (вбудованого приміщення - офіс №3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м. Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн.). Рішенням Апеляційного суду м.Києва 07.06.2016 року, скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.11.2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін Проте, в період перебування справи на апеляційному перегляді приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Потапов М.Ю., 14.05.2016 року о 13:46:02 на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року, що не набрало законної сили вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки (індексний номер 29599043). Також, 14.05.2016 року о 12:51:37 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Потаповим М.Ю. припинено обтяження (індексний номер 29598709). Посилаючись на ту обставину, що про оскаржувані записи позивач дізнався лише під час отримання інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно у 2021 році, він не мав гадки, що на підставі рішення суду, яке не набуло чинності за заявою відповідача [PERSON] нотаріусом буде скасована реєстрація обтяження, просить суд задовольнити позовні вимоги. Окрім того, зазначив, що після скасування обтяження в реєстрі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2017 року відчужив майно на користь [PERSON] . Далі, 18.05.2018 року відбувся поділ спірного нерухомого майна на: нежитлове вбудоване приміщення № 3 (групи приміщень № 17), розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1558532580000 та нежитлове вбудоване приміщення № 3 (групи приміщень № 21, 22), розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1558451780000. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями 27 квітня 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 01 червня 2021 року. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Від представника відповідача Міністерства юстиції України 28 травня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на ту обставину, що до Міністерства не пред`явлено жодних вимог та прав позивача зі сторони Міністерства порушено не було, просить відмовити в задоволенні позовних вимог до Міністерства. За клопотанням сторони позивача судом зроблений запит до Київського державного нотаріального архіву щодо витребування копії реєстраційної справи щодо оскаржуваного рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Потапова М.Ю. від 14 травня 2016 року про державну реєстрацію припинення іпотеки та припинення обтяженя. Згідно відповіді на запит суду Київський державний нотаріальний архів 14 червня 2021 року повідомив, що приватний нотаріус Потапов М.Ю. не передав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання (а.с. 187). За клопотанням сторони позивача судом скеровано запит щодо реєстраційних справ нотаріуса Потапова М.Ю., після припинення ним діяльності до Київського обласного державного нотаріального архіву. Київський обласний державний нотаріальний архів повідомив, що нотаріус Потапов М.Ю. наряди 01-30 документи щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на зберігання до архіву не передавав. (а.с. 200). На запит суду Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції м. Києва 29 вересня 2021 року повідомило суд, що діяльність приватного нотаріуса Потапова М.Ю. припинено на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Київській області від 10.11.2017 року за № 695/6. Згідно Акту про передачу справ на зберігання від 25.07.2018 року їх передано до Київського обласного держаного нотаріального архіву. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Хоменко І.П. 06 жовтня 2021 року надійшла заява про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав (а.с. 217). В судовому засіданні представники позивача адвокати Гора Р.М. та Кумановський М.В., кожний окремо, підтримали позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. На заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності зауважили, що позивачу до 2021 року не було відомо про скасування обтяження за рішенням суду, яке не набуло чинності. Лише випадково при перевірці реєстру довідалися про відчуження майна, що доводиться витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Та одразу було подана заява про порушення кримінального провадження у 2021 році. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Хоменко І.П. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні пред`явленого [PERSON] позову, з мотивів того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено безгрошовість укладеного кредитного договору. Позивачем не доведено заявлені позовні вимоги. [PERSON] підписав договір про обтяження через наявні доброзичливі робочі відносини між сторонами. Наполягала на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на те, що реєстрація відбулась у 2016 році та відомості є у відкритому доступі про що міг бути обізнаним іпотекодержатель. Представник відповідача Міністерства юстиції України подала письмовий відзив та просила суд розглядати справу без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за усіма відомими суду адресами проживання та реєстрації. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття провадження надсилалась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 228). Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також неодноразово відповідач сповіщалась за адресою місця реєстрації, що зазначена в договорі купівлі-продажу іпотечного майна: [ADDRESS] , проте поштова кореспонденція поверталась на адресу суду без вручення. Також суд сприяв сповіщенню відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади Україна. Тобто усіма можливими засобами сприяв для сповіщення особи відповідача про порушене щодо неї провадження. Судом вичерпано усі наявні ресурси. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Вислухавши представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.11.2010 року між ПАТ «Комерційний Банк «Центр» та [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мілюковою-Кручиною Т.П. та зареєстрований у реєстрі за № 9815. В договорі також зазначено, що при його посвідченні нотаріусом накладається заборона відчуження майнових прав на нерухоме майно, яким є нежитлові вбудовані приміщення - офіс № 3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м. Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн. Загальною проектною площею 174.48 кв.м., які належать [PERSON] до припинення договору іпотеки, накладено заборону № 5 зареєстровано в реєстрі № 9816 (а.с. 7-13, 14). Згідно положення п. 1.1. Договору, він забезпечує виконання [PERSON] зобов`язань за договором про відновлювальну кредитну лінію № 241110/10-КФ від 24.11.2010 року укладеного між ПАТ «Комерційний Банк «Центр» та [PERSON] . За умовами якого, заставодавець зобов`язаний повернути заствадержателю кредитні кошти в розмірі 1500000 грн. у строк до 23.05.2011 року зі сплатою 24 % річних (а.с. 7) Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору іпотеки, предметом іпотеки є майнові права на нерухоме майно, яким є нежитлові вбудовані приміщення - офіс № 3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м. Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн. Загальною проектною площею 174.48 кв.м., який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору від 09.10.2008 року, посвідченого Шкрібляк К.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за зареєстрованим номером № 1796. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 2000000 грн. Вбудованим приміщенням - офіс № 3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м.Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн., пізніше присвоєно адресу: [ADDRESS] .(пункт 1.2 Договору). Між ПАТ «Комерційний Банк» Центр» та ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» 17 грудня 2010 року укладено договір про заміну кредитора у зобов`язанні. За умовами якого, новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» набуває усього об`єму прав, що належать первісному кредитору ПАТ «Комерційний Банк» Центр» у відповідності до умов вказаного договору іпотеки. Новий кредитор є новим іпотекодержателем за вказаним договором іпотеки. Новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за забезпечувальними зобов`язаннями. Договір підписано первісним кредитором, новим кредитором та боржником [PERSON] (а.с. 15-16). Згідно Договору відступлення прав за Іпотечним договором від 17 грудня 2010 року ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» здійснила уступку права вимоги за основним зобов`язанням за договором про відновлювану кредитну лінію № 241110/10-КФ від 24 листопада 2010 року [PERSON] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мілюковою-Кручиною Т.П. та зареєстровано у реєстрі за № 10254. Також в договорі зазначено, що новий кредитор є новим іпотекодержателем за вказаним договором іпотеки (а.с. 17-18). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року (справа 756/8172/15-ц) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Центр» , ТОВ «Фінансова компанія «Народна Позика». Визнано припиненим Договір відступлення прав за іпотечним договором № 10254 від 17 грудня 2010 року. укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Народна Позика» та [PERSON] . Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено (а.с. 21-22). Рішенням Апеляційного суду м. Києва 07.06.2016 року, скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог (а.с. 23-30). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.11.2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. (а.с. 31-37). Як встановлено з відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованого 26 вересня 2019 року по заяві [PERSON] приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Потапов М.Ю., 14.05.2016 року о 13:46:02 на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року, вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки (індексний номер 29599043). Також, 14.05.2016 року о 12:51:37 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Потаповим М.Ю. припинено обтяження (індексний номер 29598709) (а.с. 40-54). Також з реєстру вбачється, що 18.05.2018 року відбувся поділ спірного нерухомого майна, на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна ФОП [PERSON] від 13.04.2017 року, внаслідок чого 22.05.2018 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кисельовою Надією Володимирівною зареєстровано таке рішення (індексний номер рішення 41221251). Нерухоме майно, вбудовані приміщення - офіс № 3 (групи приміщень № 17, 21, 22) житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 174.48 кв.м. було розділено на два приміщення:нежитлове вбудоване приміщення № 3 (групи приміщень № 17), розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1558532580000. Загальна площа (кв.м.): 68.9 кв.м.; нежитлове вбудоване приміщення № 3 (групи приміщень № 21, 22), розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1558451780000. Загальна площа (кв.м): 111.2 кв.м. (а.с. 40-54). Судом також досліджено в судовому засіданні матеріали цивільної справи 756/8172/15-ц, з яких встановлено, що рішення у справі ухвалено 28 жовтня 2015 року. 04 листопада 2021 року представник відповідача отримав повний текст судового рішення, а 06 листопада 2015 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надіслано апеляційну скаргу (а.с. 118, 119, 120 том 1). Звертаючись до суду з позовом [PERSON] , як на правову підставу задоволення вимог посилався на положення ЗУ «Про іпотеку» та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» на порушення його права, як іпотекодержателя. Оцінюючи правомірність указаного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення іпотеки та обтяження, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека виникає на підставі договору, закону, або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст.17 вище зазначеного Закону, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. З огляду на досліджені судом докази, наявні в матеріалах справи, а також досліджені матеріали цивільної справи 756/8172/15-ц приходжу до висновку, що у приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Потапова М.Ю., як реєстратора, були відсутні правові підстави для прийняття 14 травня 2016 року рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки, на об`єкт нерухомого майна: вбудовані приміщення - офіс № 3 житлового будинку, розташованого на будівельному майданчику № 126 в м. Києві, ж/м «Оболонь», 3-А мкрн., загальною проектною площею 174.48 кв.м., з огляду на те, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року на час проведення державної реєстрації не набуло законної сили та скасоване рішенням Апеляційного суду м .Києва 07.06.2016 року. За змістом ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Доран проти Ірландії" (Doran v. Ireland), заява № 50389/99) ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц). 16 січня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05 грудня 2019 року № 340-IX, яким внесено зміни до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та викладено ст. 26 у новій редакції. Так, ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що з 16 січня 2020 року способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Подібні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, на підставі викладеного приходжу до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання протиправними дії нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Потапова М.Ю. та скасування його рішення від 14 травня 2016 року про державну реєстрацію припинення іпотеки (індексний номер 29599043) та рішення про припинення обтяження (індексний номер 29598709) на об`єкт нерухомого майна, що є предметом іпотеки є такими, які підлягають задоволенню. У статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) за конституційною скаргою Дерменжи Андрія Вікторовича визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. […] Отже, положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) вказано, що «якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20) заначено, що «відповідно до вимог статті 23 Закону № 898-ІV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у постановах від 24 грудня 2014 року (провадження № 6-201цс14), від 05 лютого 2014 року (провадження № 6-131цс13) та Вищий господарський суд України у своїй постанові від 09 лютого 2015 року (провадження № 54/315), з якими мав бути обізнаний і суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції, залучити до участі у справі власника майна переданого в іпотеку, і який отримав це майно у результаті розгляду господарського спору як суб`єкт підприємницької діяльності. У даному випадку всі обов`язки іпотекодавця перейшли до у момент переходу до нього права власності на предмет іпотеки і при цьому не має значення чи був він обізнаний з тим, що вказане майно обтяжене». З огляду на те, що після внесення запису про припинення іпотеки та скасування обтяження нерухомого майна іпотекою, 14 травня 2016 року приватний нотаріус Потапов М.Ю. на підставі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно зареєстрував право власності за ТОВ «Тайтрейдхолдінг1» та одночасно вніс відомості до реєстру про зміну загальної площі об`єкту нерухомості на 193,3 кв.м. Надалі, 13 липня 2017 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, що передається у власність [PERSON] після його виведення зі складу учасників ТОВ «Тайтрейдхолдінг1» право власності знов зареєстровано за [PERSON] . В подальшому, 20 липня 2017 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] продав [PERSON] нежитлове вбудоване приміщення № 3 групи приміщень № 17, 21, 22 -офіс, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 193,3 кв.м. 18 травня 2018 року відбувся поділ об`єкта нерухомого майна внесено відомості до реєстру 22 травня 2018 року : на нежитлове приміщення № 3 (групи приміщень 21, 22) площею 111,20 кв.м та нежитлове приміщення № 3 (група приміщень № 17), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 27 червня 2018 року приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. внесено записи про обтяження нерухомого майна іпотекою на підставі зобов`язання що виникають з Договору позики від 27.06.2018 року боржник [PERSON] , обтяжував [PERSON] , іпотекодавець [PERSON] . Того ж дня, 27 червня 2018 року приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. посвідчено договір оренди між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 117-130). З огляду на те, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 24 листопада 2010 року змінило свої технічні характеристики, зокрема площу та розподілено на окремі об`єкти нерухомості, приходжу до висновку, про необхідність задовольнити позовні вимоги також в частині відновлення запису про іпотеку та заборону відчуження на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 10254, виданий 17 грудня 2010 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т.П. шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстру прав власності на нерухоме майно), Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, про іпотеку та заборону відчуження щодо нежитлового вбудованого приміщення № 3 (група приміщень № № 17, 21, 22) офіс за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , як іпотекодержателем такого майна. Що стосується заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відсутність між сторонами кредитних правовідносин та безгрошовість укладеного договору кредитування, суд не може визнати їх доведеними та обґрунтованими підставами для відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Представником відповідача не надано доказів, що договір іпотеки, який є правовою підставою для обтяження визнаний в судовому порядку недійсним чи є нікчемним. Також суд не знайшов правових підстав для застосування до вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності до пред`явлених вимог, з огляду на відсутність доказів обізнаності позивача про існування оскаржуваного рішення реєстратора (приватного нотаріуса) від 14 травня 2016 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. З письмових доказів наявних в матеріалах справи видно, що 10 березня 2021 року Гора Р.М. - представник позивача здійснив пошук з веб-сайту державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також суд дослідив наявну інформацію, від 26.09.2019 року за замовленням [PERSON] , яка також свідчить, що позивачем не пропущено трирічний строк звернення до суду з позовом. Інших відомостей, що позивач, як іпотеко держатель, був обізнаний про внесення 14 травня 2016 року нотаріусом відомостей до державного реєстру про припинення іпотеки та скасування обтяження до вересня 2019 року стороною відповідача не надано та матеріали справи не містять. На неодноразові вимоги суду щодо витребування реєстраційної справи щодо вчинення нотаріусом реєстраційних дій 14 травня 2016 року як з Київського обласного державного нотаріального архіву, так із Київського державного нотаріального архіву отримана інформація про відсутність реєстраційних справ нотаріуса Потапова М.Ю., діяльність якого припинена. Отже, відсутні правові підстав для застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду з позовом, з огляду на те, що відомості про скасування реєстрації вперше [PERSON] отримано у вересні 2019 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору по 908,00 грн., з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved