Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи підставність позову тим, що від спільного проживання у шлюбі із відповідачем, [INFO], народилась дочка - [PERSON]. 16.11.2010 року шлюб між нею та відповідачем за рішенням Липовецького районного суду було розірвано. Ще до розірвання шлюбу відповідач залишив сім'ю та виїхав проживати до села Запруда Ємільчинського району, Житомирської області. З того часу стосунків ні з нею, а ні з дитиною відповідач не підтримує, не цікавиться життям та здоров'ям дочки, перестав надавати їй матеріальну допомогу, дитина підростає та збільшуються її життєві потреби. 13.09.2013 року судом видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак в період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року відповідач взагалі не сплачував аліментів на утримання дочки, не погашав заборгованості по аліментах. Позивачка вказує, що дочка знаходиться на її утриманні, вона створює для неї всі умови для проживання та належного виховання і розвитку. Батько дитини вихованням та утриманням дочки не займається взагалі, не забезпечує отримання дитиною освіти, не цікавиться її навчанням, життям та здоров'ям. Позивачка вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Також вказує, що з часу видання судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дитину минуло два роки, стала відчутною інфляція, ціни на все значно збільшились, що є загальновідомими обставинами для всієї України. У її теперішнього чоловіка від першого шлюбу є також дочка, на яку він сплачує аліменти, розмір її заробітної плати майже не змінився та при тих же прибутках в сім'ї вона вимушена самостійно утримувати дитину. Позивачка вважає, що дані обставини свідчать про погіршення її матеріального становища після призначення судом аліментів, що дає їй право на заврнення до суду із позовом про зміну стягуваних за рішенням суду аліментів. Ураховуючи наведені обставини, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та змінити розмір аліментів присуджених з нього на її, [PERSON], користь на утримання дочки [PERSON] з розміру 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи стягнення в новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць просила суд допустити до негайного виконання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений за зареєстрованою адресою місця проживання наданою за відомостями адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області, однак на визначений судом день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився. За правилами ст.74 ч.5 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою зареєстрованого місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності відповідача. Представник служби у справах дітей Липовецької РДА, яка діяла на підставі довіреності від 26.11.2015 року, надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], який підтримала, вказала на наявність визначених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника служби у справах дітей Липовецької РДА, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], батьками дитини [PERSON], [INFO] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Батьки дитини перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Липовецького районного суду, Вінницької області від 16.11.2010 року, яке набрало законної сили 20.12.2010 року. Дошлюбне прізвище відповідача "[PERSON]"( а. с. 16). 13.09.2013 року Липовецьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 22.08.2013 року і до повноліття дитини (а.с.15). 12.01.2013 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області складено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.17). Як убачається із довідки виданої відділом ДВС Ємільчинського районного управління юстиції, Житомирської області від 06.02.2015 року за № 503 в період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року за виконавчим документом №136/1786/13-ц, виданим Липовецьким районним судом, Вінницької області [PERSON] дійсно не отримувала аліментів з [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Довідка, видана адміністрацією Липовецькою загальноосвітньої школи 02.03.2015 року за № 24 свідчить про те, що батько [PERSON] - [PERSON] впродовж 2011-2015 років, за час навчання дитини в школі, до доньки не приходив, батьківські збори не відвідував, участі у навчанні та вихованні дитини не бере, на шкільні свята не приходить, догляд та виховання дитини здійснює мати - [PERSON] ( а. с.13). Довідка Липовецької центральної районної лікарні від 17.12.2014 року вказує на те, що батько [PERSON] з приводу лікування дитини до сімейного лікаря ніколи не звертався, станом її здоров'я не цікавився, турботи про здоров'я дитини взяла на себе мати ( а. с. 12). [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає біля матері за адресою: [ADDRESS], на що вказує довідка видана Липовецькою міською радою 10.02.2015 року за № 331 ( а. с. 10). З акту обстеження матеріально побутових умов, затвердженого міським головою 12.05.2015 року слід, що виховання і утримання дитини - [PERSON] здійснює мати [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Батько дитини - [PERSON] проживає поза межами району та області з 2010 року участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги не надає ( а. с. 11). Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини Липовецької райдержадміністрації та за наслідками розгляду даного питання 25.11.2015 року було видано висновок, відповідно до якого комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами цього спору регулюються Главою 13 „Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей" Сімейного кодексу України та Главою 15 „Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" Сімейного кодексу України. Так, статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до якої поміж інших обов'язків, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із змісту ст. 164 СК України, слідує, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до рекомендацій викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Зважаючи на викладене та у контексті наведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї доньки [PERSON], [INFO], не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тощо. За таких обставин таку поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від виховання дитини та покладених на нього законодавством обов'язків, а отже позов в цій частині підлягає до задоволення. Що ж стосується вирішення питання про зміну розміру аліментів на утримання доньки, то слід вказати на таке. Відповідно до ч.2 ст.166 вказаного Кодексу, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Наведене узгоджується і з приписами викладеними в ч. 4 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" де передбачено, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку утримувати дитину. Судом було встановлено, що 13.09.2013 року Липовецьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO] присуджено аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 22.08.2013 року і до повноліття дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач, звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів присуджених із відповідача на її користь за судовим рішенням із розміру 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 600 гривень, не надала суду належних та допустимих доказів у розумінні положень ст.58, 59 ЦПК України зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, які не були враховані судом на день винесення судового наказу, відтак, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст. 88 ч. 1 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за вимогами про позбавлення батьківських прав, а за вимогами про зміну розміру аліментів у задоволенні яких було відмовлено, судові витрати компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач при пред'явленні позову за такими вимогами від їх сплати була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: partial