Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] вказуючи на те, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,22 га розташованої на території Погребівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. 07 травня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вищеназваної земльної ділянки, кадастровий номер 7424187000:03:000:0828, загальною площею 1,22 га, строком на 10 років. Згідно п.9 цього Договору оренди був визначений розмір орендної плати - 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (паю) за один рік користування земельною ділянкою. 15 травня 2015 року вказаний договір зареєстровано у Реєстраційній службі Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області. Позивач вважає недійсним укладений договір оренди землі який не відповідає вимогам закону, бо вказана в договорі нормативна грошова оцінка земельної ділянки (28675,47 грн.) не відповідає дійсній станом на 15.05.2015 року (34482,33грн.). Оскільки, вказану в договорі нормативно грошову оцінку земельної ділянки було занижено з вини відповідача, позивач вважає, що тим самим відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору, бо саме відповідач зобов'язаний був провести нормативну грошову оцінку землі на день підписання договору оренди землі, що потягло за собою заниження розміру орендної плати з вини відповідача, а тому, позивач посилаючись на положення ст.ст. 23, 203, 215, 229, 230 ЦК України, ст.ст. 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі», ст. 20, 23 Закону України «Про оцінку землі», та Договором оренди землі від 7.05.2015 року просить суд: 1. Визнати недійсним договір оренди землі від 07 травня 2015 року, укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7424187000:03:000:0828, загальною площею 1,22 га, яка розташована на території Погребівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. 2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця [PERSON] повернути земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7424187000:03:000:0828, загальною площею 1,22 га, яка розташована на території Погребівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. 3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] понесені позивачем судові витрати пов'язані з розглядом справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, про що дав відповідні пояснення. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що договір оренди земельної ділянки укладений між сторонами на законних підставах, відповідач не порушив жодних прав, свобод і інтересів позивача, не вводив його в оману, не мав такого наміру чи умислу, жодних збитків позивачу не завдано і вважають позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, не грунтуються на нормах права, є вигаданими і надуманими, а тому просять у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову повністю, з таких підстав. Статею 6 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 15 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Стаття 215 ЦК України вказує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Беручи до уваги вищеуказані норми матеріального права у даних правовідносинах, суд встановив, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,22 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №865054, яка розташована на території Погребівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (а.с.6). 07 травня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вищеназваної земельної ділянки, кадастровий номер 7424187000:03:000:0828, загальною площею 1,22 га, строком на 10 років, сторонами було визначено розмір орендної плати - 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (паю) за один рік користування земельною ділянкою (а.с.8-10). Згідно актів визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та приймання - передачі від 07.05.2015 року зазначена земельна ділянка (об'єкт оренди) була передана позивачем відповідачу в тимчасове користування, на умовах договору оренди землі від 07 травня 2015 року (а.с.11-12). 15 травня 2015 року вказаний договір оренди землі було зареєстровано у Реєстраційній службі Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області (а.с.13). Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає безпідставними твердження позивача [PERSON] про те, що вона підписала договір оренди землі від 07.05.2015 під впливом обману зі сторони відповідача щодо нормативно-грошової оцінки землі, виходячи з наступного. Як слідує зі змісту укладеного договору оренди землі від 07 травня 2015 року, орендодавець [PERSON], з одного боку та орендар приватний підприємець [PERSON], з другого боку уклали даний договір, який був ними підписаний. Відповідно до пунктів 1 та 5 Договору сторони обумовили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1.2200 га, у тому числі ріллі - 1.2200 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 28675,47 грн. Цим-же Договором сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем в розмірі 1147,02 грн., що становить - 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю) за один рік користування земельною ділянкою (пункт 9), обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 10), орендна плата вноситься з 01 січня по 31 грудня поточного року (пункт 11). Відповідним листом №29-28-99.3-50/72-17 від 16.01.2017 управління Дергеокадастру у Прилуцькому районі повідомляє, що нормативно-грошова оцінка земель за межами населеного пункту Погребівської сільської ради не проводилась, та інформовано про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка розташована на території Погребівської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7424187000:03:000:0829, площею 1,22га, станом на 15 травня 2015 року становить 34482,33грн. (а.с.15). В судовому засіданні представники сторін не заперечили того, що укладаючи цей договір сторони Орендодавець [PERSON] та Орендар [PERSON] як дієздатні особи діяли добровільно та усвідомлювали значення своїх дій, розуміючи всі юридичні наслідки вчинення даного правочину та керувались чинним на день підписання цього договору законодавством України. Отже, суд встановив, що сторони діяли добровільно та визначили саме таку оцінку переданої в оренду землі 28675,47грн., бо згідно умов цього договору жодна сторона (Орендодавець чи Орендар) не були зобовязані надавати точні відомості щодо нормативно-грошової оцінки об"єкта оренди (земельної ділянки). Тому, суд вважає безпідставними та спростованими в судовому засіданні твердження позивача про те, що буцім-то її відповідач ввів в оману щодо нормативно-грошової оцінки землі, оскільки, як констатує суд, сторони мали рівне право установити та зазначити іншу нормативно-грошову оцінку землі у договорі оренди землі від 07.05.2015. Крім того, як вбачається з наданих в судовому засіданні стороною відповідача розписок, за 2015-2016 роки між сторонами у даній справі вже було проведено повний розрахунок орендної плати, що задовольняло обидві сторони (а.с.27,28). За таких обставин, суд керується ч. 1 ст. 632 ЦК України про те, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Стаття 13 закону «Про оцінку земель» вказує на те, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами. На підставі вищезазначеного, можна дійти висновку, що обовязок щодо плати за оренду землі приватної власності, не є нормативно врегульованим, тобто, може визначатися сторонами договору за власним волевиявленням. У даному разі, сторони, укладаючи договір оренди землі від 07.05.2015 добровільно визначили нормативно-грошову оцінку землі 28675,47 грн. та 4% орендної плати в розмірі 1147,02 грн., обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.п.9,10 договору). Враховуючи викладене, в ході судового розгляду судом не встановлено факту порушення прав позивача, як власника земельної ділянки, позивач в обґрунтування позовних вимог щодо визнання договору оренди недійсним посилається на формальне порушення закону, спірний договір оренди вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків та тривалий час виконувався сторонами, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем виконання умов спірного договору не надає, підписавши текст спірного договору оренди, за весь період часу з моменту його укладення, не звертається у позасудовому порядку до відповідача із заявами про уточнення спірних його пунктів (зокрема, щодо розміру нормативно-грошової оцінки орендованої землі), зміну умов договору або його розірвання, а тому правових підстав для задоволення позову немає, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах 25 грудня 2013 року №6-78цс13, від 04 червня 2014 року у справі №6-55цс14 та від 09 грудня 2015 року у справі №6-849цс15. Тому, суд вважає помилковим посилання позивача на правову позицію викладену в Постанові ВСУ від 11 травня 2016 року №6-824цс16, бо там вирішувалис правовідносини з визнання договору оренди недійсним стосовно земельної ділянки комунальної, а не приватної власності. Статтями 10 та 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна та зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких інших доводів в обґрунтування зазначених вимог позивачем не наведено, жодних належних та допустимих доказів, які б були підставою для визнання зазначеного договору недійсним суду не надано, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. У звязку з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди, похідна вимога про витребування земельної ділянки також не підлягає до задоволення. Вимоги позивача про відшкодування понесених нею судових витрат також задоволенню не підлягають відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed