Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач в особі КП «Житло-сервіс» у січні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 163 від 02.08.2004. Між позивачем та відповідачем 06.07.2007 укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до якого наймодавець (позивач) надав наймачу (відповідачу) та членам його сім`ї у безстрокове користування вказане житло та зобов`язався здійснювати обслуговування будинку, забезпечувати роботу технічного обладнання відповідно до вимог законодавства та забезпечувати надання комунальних послуг, а наймач (відповідач) квартири у свою чергу бере участь у витратах по утриманню будинку і оплачує комунальні послуги. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати отриманих житлово-комунальних послуг, за період з червня 2015 року по серпень 2020 рік виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 22 577,65 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нарахований індекс інфляції у сумі 1702,19 грн., та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 939,65 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2021 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідач не скористалась наданим процесуальним правом, відзив на позов до суду не подала, тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №163 від 02.08.2004 житловий будинок [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс". Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Між позивачем та відповідачем, яка є наймачем квартири [ADDRESS] , 06.07.2007 укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до якого наймодавець (позивач) надав наймачу (відповідачу) та членам його сім`ї у безстрокове користування вказане житло та зобов`язався здійснювати обслуговування будинку, забезпечувати роботу технічного обладнання відповідно до вимог законодавства та забезпечувати надання комунальних послуг, а наймач (відповідач) квартири у свою чергу бере участь у витратах по утриманню будинку і оплачує комунальні послуги. Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України». Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08.10.1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснює оплату вартості житлово-комунальних послуг, та на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем за період з червня 2015 року по серпень 2020 року наявна заборгованість у сумі 22 577,65 грн. Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідач не виконала грошове зобов`язання, а отже, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із наданим позивачем розрахунком, судом встановлено, що за період з червня 2015 року по серпень 2020 року відповідач має сплатити позивачу збитки від інфляції у сумі 1702,19 грн. та три проценти річних у сумі 939,65 грн. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позову, а відтак, необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію договору №3-20 про надання правничої допомоги від 08.01.2020, додаток №1 до договору №3-20 про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт від 31.10.2020 по договору №3-20 про надання правничої допомоги, додаток № 01 до акту виконаних робіт від 31.10.2020 по договору №3-20 про надання правничої допомоги (вартість послуг), виписка з банку від 18.01.2021. Як вбачається із матеріалів справи, позивач довів належними доказами, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved