Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де зазначає, що 30 червня 2004 року між ним та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Зазначений договір був укладений в простій письмовій формі, про що відповідачами була надана розписка про отримання від нього вартості квартири у розмірі еквівалентном 12000 доларів США. Він неодноразово звертався до відповідачів з пропозицією укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, але відповідачі уникають спілкування, ухиляються від належнго оформлення договору купівлі-продажу. Просив визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між ним та відповідачами 30 червня 2004 року дійсним та визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 грудня 2016 року. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року позов було задоволено у повному обсязі. 31 травня 2017 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення суду від 20 грудня 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2018 року зазначене заочне рішення було скасоване і справу було призначено до розгляду в загальному порядку на 17 серпня 2017 року. Позивач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з"явилися, будучи належним чином повідомленими через офіційний веб-портал суду в мережі інтернет про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.208 ЦК України в письмовій формі належить укладати: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, встановлених ч.1 ст.206 цього Кодексу; 3) правочини між фізичними особами на суму, яка у двадцять або більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, встановлених ч.1 ст.206 цього Кодексу; 4) інші правочини, відносно яких законом встановлена письмова форма. Згідно з ч.1 ст.209 ЦК України правочин, вчинений в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з вимогами ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено у судовому засіданні 30 червня 2004 року між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав у відповідача квартиру [ADDRESS] і відповідачі отримали від позивача в рахунок продажу зазначеного нерухомого майна гроші у розмірі 12000 доларів США, про що свідчить додана до матеріалів справи копія розписки (а.с.10, 11). Позивач постійно мешкає у спірній квартирі, провадить там ремонтні роботи, що підтверджується відповідними актами та договорами (а.с.13-21), тобто ставиться до спірної квартири до свого постійного місця проживання. Але до теперішнього часу остаточний договір купівлі-продажу укладений не був через ухилення відповідача від укладання цього договору. Одночасно суд зазначає наступне. Згідно зі ст.6 Указу Президента України від 10 червня 1997 року " Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності", якщо закон України, інший акт Верховної Ради України опубліковано в будь-якій із газет, зазначених у частинах другій і третій статті 1 цього Указу, чи в "Офіційному віснику Президента України", до його опублікування в "Офіційному віснику України", "Відомостях Верховної Ради України", він набирає чинності після опублікування в тій із вказаних газет, чи в "Офіційному віснику Президента України", де його опубліковано раніше. Закон України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" було оприлюднено в Голосі України №142 від 03.08.2004 року. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку суд взмозі застосувати до виниклих правовідносин вимоги ч.2 ст.220 ЦК України. Тому суд вважає, що що позивач та відповідачі домовились відносно усіх важливих умов договору, відбулось повне виконання договору, що підтверджується попереднім договором, укладеним між сторонами, а за таких обставин, суд доходить до висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, укладений 30 червня 2004 року дійсним та визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 638 грн.40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Оскільки позов був задоволений у повному обсязі, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 319 грн.20 коп. з кожного. \~ \~ \~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved