Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди землі. На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-12297/14-16СГ та рішення державного реєстратора від 13 грудня 2016 року позивачу, як учаснику бойових дій виділено у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 7123182000:02:001:0208 для товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,00 га., що розташована в адміністративних межах Кищенецької сільської ради Маньківського району. Право власності на земельну ділянку зареєстроване в установленому законом порядку. Весною 2017 року позивач замовив та отримав технічну документацію на земельні ділянки, в тому числі реєстратор зробив витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за даними якого зазначені земельні ділянки були вільні від користування третіми особами. Тому з весни позивач виявив бажання надати свою земельну ділянку в оренду фермеру з Маньківського району. В послідуючому фермер, що мав брати позивача земельну ділянку в оренду йому повідомив, що не зможе оформити договір оренди із ним, адже йому випадково стало відомо, що вже оформлено договір оренди з ТОВ «Кищенці» та зареєстровано його в Державному реєстрі прав. Звернувшись до адвоката та отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ним дійсно було встановлено, що позивача земельна ділянка передана в оренду відповідачеві на підставі договору від 9 жовтня 2015 року строком на 17 років до 31 грудня 2032 року зі сплатою орендної плати в розмірі 5% від вартості земельної ділянки. Державну реєстрацію зазначеного договору чи договорів проведено 25 квітня 2017 року. З викладеного позивач зрозумів, що відповідач позивача ошукав та від його імені підробив договір оренди і його зареєстрував, перешкоджаючи позивачу в здійсненні його прав як власника земельної ділянки. Крім того, що позивачем не підписувався договір оренди від 9 жовтня 2015 року чи інший договір оренди з ТОВ «Кищенці», дана земельна ділянка на момент укладення договору оренди - 9 жовтня 2015 року була відсутня як об`єкт цивільних прав, вона не була виділена на місцевості, не мала меж та кадастрового номеру, тому на думку позивача вбачаються ознаки недійсності договору оренди землі. Після звернення до адміністрації ТОВ «Кищенці» з вимогою пояснити походження даного договору оренди землі, який позивач не підписував йому повідомили, що він може отримати копію даного договору та його позивачу видали в сільській раді с. Кищенці. Ознайомившись з текстом договору позивач виявив, що договір оренди не має взагалі дати, підпис в договорі виконана не ним і ким виконано підпис позивачу не відомо, також вияснив, що в тексті договору йдеться про те, що особа орендодавця посвідчена по іншому, не позивача паспорту, тобто реквізити паспорту відрізняються від його, що також вказує на використання копії сторінок паспорту, а не самого паспорту, що і змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з"явилися, але згідно письмової заяви позивача вбачається, що останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутніть та відсутність його представника. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення та вручення судових повісток, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи та розггляд справи у його відсутність не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутніть на підставі зібраних доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: Відповідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-12297/14-16СГ та рішення державного реєстратора від 13 грудня 2016 року позивачу, як учаснику бойових дій виділено у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 7123182000:02:001:0208 для товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,00 га., що розташована в адміністративних межах Кищенецької сільської ради Маньківського району. (а.с.7, т.1). Позивач зазначає, що весною 2017 року позивач замовив та отримав технічну документацію на земельні ділянки, в тому числі реєстратор зробив витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за даними якого зазначені земельні ділянки були вільні від користування третіми особами. Проте отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем було встановлено, що позивача земельна ділянка передана в оренду відповідачеві на підставі договору від 9 жовтня 2015 року строком на 17 років до 31 грудня 2032 року зі сплатою орендної плати в розмірі 5% від вартості земельної ділянки. Державну реєстрацію зазначеного договору чи договорів проведено 25 квітня 2017 року (а.с.6, т.1). Також позивач зазначає, що після звернення до адміністрації ТОВ «Кищенці» з вимогою пояснити походження договору оренди землі, який позивач не підписував йому повідомили, що він може отримати копію даного договору та його позивачу видали в сільській раді с. Кищенці. Ознайомившись з текстом договору позивач побачив, що договір оренди не має взагалі дати, підпис в договорі виконана не ним і ким виконано підпис позивачу не відомо (а.с.8-9, т.1). Із матеріалів справи, а саме довідки в/ч [NUMBER] від 15.09.2017 р. (а.с.238, т.1) вбачається, що позивач на момент укладення спірного договору безпосередньо в період з 05.09.2015 р. по 05.11.2015 р. брав участь в АТО у м.Маріуполь Донецької області. Дана обставина також підтверджується витягом із наказу Керівника сектору "М" №248 від 05.09.2015 р. (а.с.239,т.1). Суд вирішуючи спір по суті керується наступним: Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно до ст. 5 вищезгаданого закону орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України передбачено, що - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, тобто волевиявлення сторін. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним, і відповідати його внутрішній волі. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. \~ \~ \~ \~Посилання представника відповідача у відзиві, що спірний договір оренди землі підписаний [PERSON] свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли та спростовуються даними висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 05.10.2018 р. № 544,988/18-23, згідно якого вбачається, що підпис на договорі оренди землі №б/н від 09.10.2015 року який укладений між [PERSON] та ТОВ "Кищенці" відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,00 га кадастровий номер 7123182000:02:001:0208 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Кищенецької сільської ради Маньківського району в графі "орендодавець" виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с.154-157, т.1) \~ \~ \~ \~Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. \~ \~ \~ \~ Ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. \~ \~ \~ \~Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6 ,т.1) вбачається факт державної реєстрації договору оренди землі від 09.10.2015 року який укладений між [PERSON] та ТОВ "Кищенці" відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,00 га кадастровий номер 7123182000:02:001:0208. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для провадження підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюються за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, оскільки позивачем доведено в судовому засіданні належними та допустими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. від сплати якого позивач звільнений як учасник бойових дій відповідно до п.13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" слід стягнути з відповідача в дохід держави, а витрати по проведенню почеркознавчої експертизи в сумі 4576 грн., що підтверджуються квитанцією АТ "Ощадбанк" про оплату вартості експертизи №132 від 14.06.2018 р., відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved