Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

19.05.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил продукту кредитних карт б/н від 31.08.2015 року, відповідач отримав в кредит у розмірі 18\~434,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 [PERSON] та правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-яку іншу заборгованість, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконання зобовязань перед банком. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 12.04.2016 року має заборгованість у розмірі 25 790 грн. 20 коп., яка складається з наступного: -18\~434,56 грн. - заборгованість за кредитом; -2\~083,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3\~686,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; -1\~585,64 грн. штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди. У звязку з чим позивач і просить суд стягнути на свою користь з відповідача наявну заборгованість та понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати в сумі 1\~378 грн. (а.с.1-3). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.07.2016 року призначено справу до судового розгляду в режимі відеоконференції та доручено Самарському районному суду м. Дніпра забезпечити проведення відеоконференції за участю представника позивача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.72). Під час розгляду справи в суді представник позивача, вимоги викладені в позовній заяві підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Крім того пояснив, що 13.09.2010 р. відповідач підписавши анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг у Приватбанку приєднався до [PERSON] та правил надання банківських послуг. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку за №4149437855597215. Однак [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, а тому 31.05.2015 р. між сторонами по справі було укладено генеральну угоду про реструктуризацію діючої заборгованості. Згідно до п. 2.1 генеральної угоди позичальнику надається строковий кредит в розмірі 18 434,56 грн. Вказаний розмір кредиту відображено у виписці по картці №4149437855597215 та вказана операція зазначена, як "перевод средств. плательщик: [PERSON] дебетная часть Р2Р перевода UАН 18434.56. Відповідач особистим підписом засвідчив згоду, як з формою укладення договору так і підтвердив розмір заборгованості по кредиту на день укладення договору. Також представник банку звернув увагу суду на те, що кредитний договір не є договором на розпорядження майна, належного подружжю, а тому обовязкової згоди іншого із подружжя на укладення такого договору законом не передбачено. В даному випадку, [PERSON] дала особисту згоду на підписання відповідачем генеральної угоди, а також зобов'язалася передати до банку в заклад/іпотеку майно, достатнє для погашення заборгованості по кредиту. Позивач не намагається звернути стягнення та не притягує дружину відповідача до солідарної відповідальності як поручителя, тобто права дружи [PERSON] порушені не були. Вказана згода недійсною не визнавалася та [PERSON] не оспорювалася. При оспорюванні кредитних договорів чи договорів поруки іншим з подружжя необхідно враховувати положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, що регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для позичальника як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Ця правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України, яка міститься в щорічних Правових позиціях. Також представник банку вказує на те, що підпис позичальника не оспорюється, тобто відповідач визнає, що підпис ним поставлено власноруч, а в даному випадку підпис позичальника є основним. При підписанні генеральної угоди саме відповідач взяв на себе зобовязання по виконанню умов викладених в ній. На даний час, [PERSON] належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконав, а тому позовні вимоги, на думку Банку, є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с.120-121, 127-128). Представник відповідача та відповідач проти позову категорично заперечували, посилаючись на те, що 03.09.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено договір про надання кредитних коштів. Фактично позивачем було написано заяву до банку з проханням оформлення кредитної карти із встановленням кредитного ліміту. З 2010 року відповідач користувався кредитною картою, знімав кошти, погашав заборгованість. Станом на 2015 рік у нього виникла заборгованість по вказаному кредитному договору. 31.08.2015 року між сторонами по справі було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил надання продукту кредитних карт б/н. Підписавши генеральну угоду відповідач не отримав кредиту на суму 18 434,56 грн. та повної інформації щодо умов споживчого кредитування, реальної процентної ставки. Крім того, співробітником банку було повідомлено відповідачу, що вказана угода не буде вважатися чинною до тих пір, поки її не підпише його дружина. На час підписання вказаної угоди, дружина відповідача перебувала за кордоном і не могла ніяким чином її підписати, однак представник банку прикладає додатком до позовної заяви копію угоди, де стоїть підпис дружини відповідача, написано її прізвище, імя та по-батькові та вказана дата 31.08.2015 року. -2- Позивач вказує, що відповідач порушив умови вказаної угоди не надавши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов угоди. Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил надання продукту кредитних карт б/н від 31.08.2015 року вказано, що вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором №SAMDN34000035631265 від 03.09.2010 року. Однак позивач в позовній заяві на нього навіть не посилається. Окрім цього, розмір заборгованості по процентам за користування кредиту та заборгованості по комісії за користування кредитом, є значно завищений по відношенню до самого розміру кредиту. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду кредитний договір №SAMDN34000035631265 від 03.09.2010 року, в якому вказано розмір отриманого кредиту, кінцевий строк повернення кредиту та умови надання і повернення кредитних коштів. Дати в розрахунку суми заборгованості, наданого до суду, починаються з 31.08.2015 року, тобто, розрахунок суми заборгованості наданий лише за 9 місяців, що не надає можливість перевірити платежі відповідача згідно з основним договором. Також, відповідач звертає увагу на те, що позивачем наданий витяг із [PERSON] і правил надання банківських послуг, однак, наявні в матеріалах справи умови, підписані лише головою правління банку і немає підпису другої сторони - відповідача по справі. Крім того, позивачем не надано доказів того, що саме ці умови були надані відповідачу при укладенні основного договору та генеральної угоди. Обов'язковою складовою зазначеного кредитного договору є пам'ятка клієнта та тарифи, проте зазначені документи позивачем не надані. Відповідачу не надходило жодних повідомлень про наявну заборгованість. Зважаючи на вищевикладене, на думку відповідача, банк штучно сприяв збільшенню розміру збитків. Відповідно до ст. 616 ЦК України , якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Згідно ч. 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пункт 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Постановою Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Крім того, при вирішенні вказаного спору, на думку відповідача, необхідно застосовувати висновки, викладені в рішенні Конституційного суду України №15- рп/2011 від 10.11.2011 р. у справі №1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8статті 18, частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п. 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог (а.с.54-57). Крім того, спочатку в своїх запереченнях, представник відповідача [PERSON] зазначав, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (а.с.56-55), але під час судового засідання 11.07.2016 року просив суд не приймати до уваги зазначені посилання на строк позовної давності (а.с.57). У відповідності зі ст. 10 ЦПК України - сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Суд вислухавши представників сторін, відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного: Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 13.09.2010 р. відповідач підписавши анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг у Приватбанку приєднався до [PERSON] та правил надання банківських послуг. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку за №4149437855597215 (а.с.5, 87-88,92-93). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная GOLD Liqht» за договором SAMD34000035631265 ИНН [NUMBER] відповідач [PERSON] з умовами кредитування ознайомлений, про що свідчить його підпис 13.09.2010 року (а.с.118). Однак [PERSON] свої зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконував, а тому 31.08.2015 року між сторонами по справі була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] і правил надання продукту кредитних карт з метою створення умов для виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором від 03.09.2010 року (а.с.6). Відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил продукту кредитних карт від 31.08.2015 року сторони дійшли згоди про зменшення розміру заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 637,52 грн.; комісію на 81,59 грн.; пеню на 0,00 грн.; штраф на 866,53 грн. Заборгованість за договором №1 з дати підписання генеральної угоди складає 19\~554,56 грн. Дата кінцевого погашення кредиту за договором 31.08.2017 року. Згідно п. 2 генеральної угоди (приєднання до [PERSON] і правил надання продукту кредитних карт) банк надав [PERSON] строковий кредит у розмірі 18\~434,56 грн. на строк 24 місяці, з 31.08.2015 року по 31.08.2017 рік шляхом встановленого кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 18\~434, 56 грн. в обмін на зобовязання відповідача по поверненню кредиту, виплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в заяві, [PERSON] та правилах строки (а.с.6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі ст. 527 цього кодексу слідує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~ Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина 2 наголошує, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. -3- Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов'язання за генеральною угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та угодою. Відповідач, в свою чергу, забов`язання належним чином не виконував і станом на 12.04.2016 року має заборгованість у розмірі 25\~790 грн. 20 коп., яка складається з наступного: 18\~434,56 грн. - заборгованість за кредитом; 2\~083,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~686,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1\~585,64 грн. штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди, що підтверджується відповідним розрахунком, який судом перевірений (а.с.4). Представник відповідача [PERSON] під час судового засідання, 14.11.2016 року, пояснила, що з розрахунком наданим банком за договором від 31.08.2015 року, укладеним між сторонами по справі, вона та відповідач згодні, не визнають вимог банку з підстав, викладених в запереченнях. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Таким чином, належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Що ж стосується заперечень відповідача, суд з ними не погоджується, оскільки встановив наступне: Відповідач та його представники, заперечуючи проти позову посилалися зокрема на те, що 31.08.2015 року між сторонами по справі було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил надання продукту кредитних карт б/н. На вказаній генеральній угоді стоїть підпис дружини відповідача, але на час підписання вказаної угоди, дружина відповідача перебувала за кордоном і не могла ніяким чином її підписати (а.с.107). Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обов`язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). На даний час, відповідач не оспорює того факту, що уклав з банком 31.08.2015 року генеральну угоду. При укладенні вказаної угоди сторонами була дотримана її форма, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, що підтверджується підписом відповідача. Дружина відповідача генеральну угоду, укладену її чоловіком з банком, з підстав відсутності її підпису на ній не оспорила, зазначена угода від 31.08.2015 року є чинною, а відтак підлягає виконанню. Не погоджується суд із посилання відповідача на те, що підписавши генеральну угоду він не отримав кредиту на суму 18 434,56 грн. та повної інформації щодо умов споживчого кредитування, реальної процентної ставки. Як зазначено в п. 2 генеральної угоди банк надав [PERSON] строковий кредит у розмірі 18\~434,56 грн. на строк 24 місяці, з 31.08.2015 року по 31.08.2017 рік шляхом встановленого кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 18\~434, 56 грн. в обмін на зобовязання відповідача по поверненню кредиту, виплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в заяві, [PERSON] та правилах строки. Вказаний розмір кредиту відображено у виписці по картці №4149437855597215 та вказана операція зазначена, як "перевод средств. плательщик: [PERSON] дебетная часть Р2Р перевода UАН 18434.56. Відповідач особистим підписом засвідчив згоду, як з формою укладення договору так і підтвердив розмір заборгованості по кредиту на день укладення угоди. На зворотній стороні угоди відповідач своїм підписом засвідчив той факт, що він ознайомився та згодний з Умовами і правилами, підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування, погодився, що вказана угода разом із запропонованими банком Умовами і правилами, Тарифами складає між ними кредитний договір (а.с.6). Стосовно того, що дати в розрахунку суми заборгованості наданого до суду банком починаються лише з 31.08.2015 року, розрахунок наданий лише за останні 9 місяців і не враховані платежі відповідача відповідно до кредитного договору від 13.09.2010 року, суд звертає увагу на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до [PERSON] та правил продукту кредитних карт від 31.08.2015 року - сторони дійшли згоди про зменшення розміру заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 637,52 грн.; комісію на 81,59 грн.; пеню на 0,00 грн.; штраф на 866,53 грн. Заборгованість за договором №1 з дати підписання генеральної угоди складає 19\~554,56 грн. Дата кінцевого погашення кредиту за договором 31.08.2017 року. Відповідач також зазначав, що позивач надав суду витяг з [PERSON] та правил надання банківських послуг, який підписаний лише головою правління банку, а підпис відповідача відсутній, не надано доказів того, що саме ці [PERSON] були надані [PERSON] при укладанні первісного кредиту, але при цьому відповідач та його представники не врахували, що підписання договору від 13.09.2010 року є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 [PERSON] та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.5). Чинне законодавство не передбачає вимог щодо підпису відповідачем [PERSON] та правил надання банківських послуг. При укладанні цього договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 378,00 грн., оплата якого підтверджується платіжним дорученням (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved