Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

10 лютого 2015 року публічне акціонерне товариство "[PERSON] [PERSON]" (далі - ПАТ «[PERSON] [PERSON]») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 березня 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №014/08-112/76580, згідно якого йому надано кредит в розмірі 36000 доларів США на термін до 06 лютого 2028 року. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість перед банком, яка включає заборгованість по кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, виходячи з 13% річних, здійснюючи щомісячні платежі згідно графіку. 05 лютого 2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №1, якою відсоткову ставку по кредиту тимчасово (до 05 лютого 2010 року) зменшено до 10% річних. Додатковою угодою №2 до кредитного договору, укладеною 26 лютого 2010 року, дію кредитного договору пролонговано до 06 квітня 2038 року та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу. Однак, в порушення умов кредитного договору та додаткових угод, [PERSON] погашення кредиту не здійснює належним чином і станом на 15 січня 2015 року має заборгованість по кредиту у розмірі 34909,44 доларів США, яка складається з 33879,28 доларів США заборгованість за кредитом, в тому числі прострочену заборгованість за кредитом 596,45 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 818, 75 доларів США, та йому нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 211,41 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 550734 грн. 64 коп. Посилаючись на викладені обставини, просив про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості за кредитним договором. 19 травня 2015 року [PERSON] та його представник [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «[PERSON] [PERSON]» про зміну істотних умов кредитного договору, в якому зазначили, що грошовою одиницею України є гривня і ПАТ "[PERSON] [PERSON]" не отримував індивідуальних ліцензій на надання і одержання кредиту в іноземній валюті та на використання іноземної валюти на території України, а тому на час підписання кредитних угод з [PERSON] банк не вправі був надавати кредити в іноземній валюті. Також зазначили, що умови вищевказаного кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США є несправедливими, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом у доларах, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України відповідач перекладає, як субєкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на особу-позичальника. Крім того, банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладенням кредитного договору та під час його дії [PERSON] не попереджено про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач. Посилаючись на викладені обставини та на істотну зміну обставин у звязку з різким знеціненням національної валюти, просять зобовязати ПАТ "[PERSON] [PERSON]" перевести валюту кредитування в національну валюту гривню по курсу НБУ на час підписання кредитного договору. Ухвалою суду від 19 травня 2015 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ "[PERSON] [PERSON]" був прийнятий до сумісного розгляду з первісним позовом ПАТ "[PERSON] [PERSON]". Представник позивача ПАТ «[PERSON] [PERSON]» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До судового засідання надійшла заява за підписом представника ПАТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON], в якій зазначає про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. 10 червня 2015 року до суду надійшли письмові заперечення представника ПАТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] на зустрічну позовну заяву [PERSON], в яких вона вказує на те, що уклавши кредитний договір, відповідач своїм підписом засвідчив згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обовязки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенню до нього, намагався його виконувати та не вважав договір недійсним. Банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], підтримавши свій зустрічний позов, возовні вимоги ПАТ «[PERSON] [PERSON]» визнали частково. Підтвердили факт отримання [PERSON] кредиту у розмірі 36\~000 доларів США за вищевказаним кредитним договором та пояснили, що відповідач згоден із сумою заборгованості за кредитним договором, яка буде визначена після переведення банком валюти кредитування долара США, в національну валюту гривню, виходячи з курсу долара США до гривні, встановленому Національним банком України на час підписання кредитного договору, тобто 5 грн. за 1 долар США. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. 06 березня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] [PERSON]», укладено кредитний договір №014/08-112/76580, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит в розмірі 36000 доларів США зі сплатою 13% відсотків, з кінцевим терміном повернення 06 лютого 2028 року. Позичальник зобовязався повернути основну суму кредиту шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до графіку, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобовязання, визначені даним Договором. Окрім того, згідно п.16.3 договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. 05 лютого 2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №1, якою відсоткову ставку по кредиту тимчасово (до 05 лютого 2010 року) зменшено до 10% річних. Додатковою угодою №2 до кредитного договору, укладеною 26 лютого 2010 року, дію кредитного договору пролонговано до 06 квітня 2038 року та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами мають місце договірні відносини, зокрема кредитні. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин, за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 526 та 629 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Факт виконання позивачем умов кредитного договору в судовому засіданні сторонами не оспорювався. Проте, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, використавши кредитні кошти, [PERSON] взяті на себе зобовязання щодо своєчасного погашення належних за кредитним договором платежів не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 15 січня 2015 року складає 34909,44 доларів США, яка складається з 33879,28 доларів США заборгованості за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 596,45 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 818, 75 доларів США, та нарахована пеня у розмірі 211,41 доларів США, що в еквіваленті до гривні за курсом Національного банку України (100 доларів США = 1577,6095 грн.) становить відповідно 550 734 грн. 64 коп., 534\~482 грн. 74 коп., 9409 грн. 65 коп., 12916 грн. 68 коп., 3335 грн. 22 коп. Зазначені обставини, відповідно до ст. 611 ЦК України, дають позивачеві підстави до застосування правових наслідків, встановлених договором або законом, та згідно п.9.1 кредитного договору вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань. Вимагаючи змінити істотні умови кредитного договору та зобовязати ПАТ "[PERSON] [PERSON]" перевести валюту кредитування в національну валюту гривню по курсу НБУ на час підписання кредитного договору відповідач посилався на нормативні акти, яким, на його думку, не відповідають положення кредитного договору. Проте, дані посилання не можуть бути прийняті судом через наступне. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, але Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993р. (далі по тексту - Декрет № 15-93). Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17 липня 2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за № 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями , в тому числі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. За правилами п.п. «в» п.4 ст. 5 Декрету № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії на надання кредитів в іноземній валюті необхідно, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Отже, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. 11 жовтня 2006 року ВАТ «[PERSON] [PERSON]» було отримано банківську ліцензію № 10 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі і розміщення грошових коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик на підставі ліцензії. В цей же день ВАТ «[PERSON] [PERSON]» було отримано дозвіл НБУ № 10-4 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частинами 2 та частиною 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Аналіз зазначених вище нормативних актів свідчить про те, що ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON], за наявності банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями мали право на укладення кредитного договору в іноземній валюті і укладення такого договору не потребувало наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Таким чином, доводи відповідача та його представника про неправомірність видачі кредиту в іноземній валюті без наявності індивідуальної ліцензії є необґрунтованими. Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і посилання відповідача та його представника на те, що укладення договору про надання кредиту в іноземній валюті має наслідком дисбаланс договірних прав та обовязків, погіршує становище позичальника як споживача, оскільки це не було підтверджено належними та допустимими доказами. З огляду на те, що банк розміщує залучені кошти на власний ризик, то в кредитних договорах передбачено умови повернення кредитних кошти в тій валюті, що і кредит. Такі умови дозволяють банку належним чином виконувати свої зобовязання перед вкладниками у відповідності до чинного законодавства. В зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] акцентує увагу на істотній зміні обставин у вигляді зростання курсу іноземної валюти, яка негативним образом вплинула на його фінансову платоспроможність. НБУ встановлює офіційний курс гривні по відношенню до долара США у відповідності до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ №496 від 12.11.2003р. та Закону України "Про НБУ України". Як вбачається, на момент укладення договору кожна із сторін в однаковій мірі несли валютні ризики відповідно до умов, передбачених договором. Зазначена зміна обставин була зумовлена однаковим для сторін причинами. Банк свої зобовязання за договором виконав належним чином та у повному обсязі надав кредитні кошти, а позичальник отримав те, на що розраховував кошти, а тому співвідношення майнових інтересів сторін при виконанні договору не порушується. Отже, зміна обставин, на які посилається відповідач, ніяким чином не повязана з умовами виконання договору. За змістом ст.ст. 617, 625 ЦК України, відсутність у відповідача необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Нормами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Перед підписанням кредитного договору [PERSON] ознайомився з його умовами, впевнився в тому, що ці умови йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, погодився з ними, про що свідчить його підпис на кожній сторінці кредитного договору. Пунктами 15.5, 15.6 кредитного договору передбачено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений в належній формі і був спрямований на реальне настання виписаних в ньому правових наслідків; в момент підписання кредитного договору [PERSON] усвідомлював його умови та наслідки, погодився на них, що свідчить про те, що його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі; всі сторони у договорах мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті не суперечить нормам ч.2 ст. 524 ЦК України. [PERSON], маючи інформацію про одиницю кредиту, маючи право обирати установу, що надає кредити, вид грошової одиниці, в якій видається кредит, обрав кредит саме в іноземній валюті, яка може коливатися як у бік збільшення, так й у бік зменшення відносно до національної валюти. За встановлених під час розгляду справи обставин суд дійшов висновку, що кредитний договір відповідає вимогам закону, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, а тому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про зміну істотних умов кредитного договору та зобовязання ПАТ "[PERSON] [PERSON]" перевести валюту кредитування в національну валюту гривню по курсу НБУ на час підписання кредитного договору, слід відмовити. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, а тому позовні вимоги ПАТ "[PERSON] [PERSON]" про стягнення з нього заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню. ПАТ "[PERSON] [PERSON]" сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 3654 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при подачі зустрічної позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір за зустрічну позовну заяву слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved