Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

05.09.2018 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON], [INFO] в м. Макіївка Донецької області, Україна, у матері - [PERSON], та батька - [PERSON]. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що з 22 вересня 2017 року перебуває у шлюбі з [PERSON], а [INFO] заявник народила сина - [PERSON]. Факт народження дитини підтверджується довідкою № 144/04, виданою 09 лютого 2018 року Перинатальним центром м. Макіївка Міністерства Охорони здоров'я Донецької Народної Республіки. Заявник постійно проживає [ADDRESS], тому 05 вересня 2018 року з метою державної реєстрації народження дитини, [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану за останнім місцем свого проживання з відповідною заявою, надавши означену вище довідку. Між тим їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження був пред'явлений документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України, є недійсним і не створює правових наслідків. У зв'язку з наведеним, заявник змушена звернутися до суду із даною заявою за місцем свого проживання. Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання заявник не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Суду подано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 22 вересня 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, у відповідності до якого [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], прізвище після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно - [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 922 (а.с.8). Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] у м. Макіївка Донецької області народила дитину чоловічої статі, про що свідчить довідка № 144/04, видана 09 лютого 2018 Перинатальним центром м. Макіївка Міністерства Охорони здоров'я Донецької Народної Республіки (а.с.9). Вказаний населений пункт місця народження дитини (м. Макіївка Донецької області) Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнаний тимчасово окупованою територією України. [PERSON] взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, Новомосковським управлінням праці та соціального захисту населення, що підтверджується довідкою № [NUMBER] від 04 квітня 2017 року (а.с.5). Судом встановлено, що 05.09.2018 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заявнику відмовлено у вчиненні державної реєстрації народження дитини - [PERSON] (а.с.10), оскільки з аналізу документів, представлених заявником, вбачається, що довідка видана Перинатальним центром м. Макіївка Міністерства Охорони здоров'я Донецької Народної Республіки, а згідно з ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", такий документ є недійсним і не створює правових наслідків. Так, ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Пунктом 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 2 глави 1 розділу III вищевказаних Правил, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Отже, надана заявником довідка про народження дитини, видана Перинатальним центром м. Макіївка Міністерства Охорони здоров'я Донецької Народної Республіки, не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація народження дитини в позасудовому порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються не законними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону, у разі порушення його положень державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та керуються нормами міжнародного права з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Суд вважає доведеним те, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації заявником батьківських прав відносно новонародженої дитини, і в іншому, окрім судового, порядку реалізувати вказане право вона не має можливості, у зв'язку із чим, оцінюючи в сукупності надані заявником докази, суд вважає за можливе задовольнити заяву та встановити факт народження. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Так, статтею 317 ЦПК України, визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної зави до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. З огляду на вищевикладене, враховуючи надані заявником докази, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована, в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявник, а тому вимогу про встановлення факту, що заявлена слід задовольнити, встановивши факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON], [INFO] в м. Макіївка Донецької області, Україна, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про народження дитини видане державним органом України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved