Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

14 червня 2019 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного 01 жовтня 2011 року, в якому народилися діти: дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та просить їх залишити на проживанні з ним. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що подружні відносини припинені, основною причиною розладу сім`ї стала різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. Вказує, що відповідач 07 червня 2019 року взяла особисті речі і покинула його з дітьми, не пояснивши причини таких дій. Кожен з подружжя живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, фактично сім`я припинила існування. Шлюб існує формально і перебувати в такому шлюбі він не бажає, примирення не можливе. 21 червня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 02 липня 2019 року відповідач подала відзив, в якому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу просить суд задоволити за її відсутності, адже перебуватиме на лікуванні з дітьми у центрі соціально-психологічної реабілітації в смт. Верховина (а.с. 23). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 17 липня 2019 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог та просить шлюб розірвати, а дітей залишити на проживання з матір`ю (а.с.30). Згідно розписки направленої директором центру соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина, де відповідач проживає з дітьми, відповідач позов в уточненій редакції визнала та не заперечує проти задоволення позову в уточненій редакції (а.с. 31-32). У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" та змістом ч.4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, пояснення позивача, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами укладений шлюб 01 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №41 (а.с.4). Від даного шлюбу народилися діти: дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9). Відповідач перебуває на лікуванні з дітьми у центрі соціально-психологічної допомоги в смт. Верховина (а.с.26-29). Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин, поновлювати наміру їх не мають. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім"ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, яка теж наполягала на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що як позивач, так і відповідач категорично заперечують проти збереження їх сім`ї та наполягають на розлученні, суд не може покласти на них обов`язок збереження сім`ї при наявності їх категоричного заперечення цього. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їхніх дітей, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати, а малолітніх дітей залишити на проживання з матір`ю. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання судових витрат, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 768.40 грн., суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 20 коп. На підставі наведеного, ст. 55,56, 112, 160 СК,

Outcome: approved