Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким після уточнення вимог, просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю , шляхом виселення [PERSON] із займаної ним квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що відповідач у справі є її рідним братом. Після смерті батьків вона стала власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У відповідача по справі, після успадкування нею права на спірну квартиру, не виникало претензій та зауважень. Крім того, уклали договір про поділ спадщини, доля якої не була визначена заповітами. Домовилася із відповідачем про те, що він зможе тимчасово проживати у вказаній квартирі та нестиме всі обов'язки щодо сплати комунальних, інших платежів . На сьогодні, відповідач відмовляється виселятися із квартири, ключі від вхідних дверей не повертає. Виникла заборгованість із оплати комунальних послуг. В суді позивач, її представник вимоги підтримали, просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся по відомому місцю його реєстрації через відповідну житлово-експлуатаційну організацію, що не суперечить ч.3 ст.76 ЦПК України. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторони позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 2 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що 16 серпня 2006 року державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Тітаренко Н.В. посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Стоєвою Г.Ф. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 1 листопада 2002 року і зареєстрованого в реєстрі за №4026, спадкоємцем зазначених в заповіті 5/6 часток майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка: [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складається з: 1/ 2 частини квартири під номером [ADDRESS], належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською Радою народних депутатів 11 грудня 1996 року за №19084, зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 1996 року за №22664/90 (а.с. 15, 16). Крім того, 29 грудня 2015 року [PERSON] приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. видано також свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із: 7/12 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №1284. За даним договором спадкове майно (спадщина), складається із: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельні ділянки площею 0,09 га., місце розташування якої: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходиться у Публічному акціонерному товаристві "Укрсоцбанк" на рахунках за номерами: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Визначили, що [PERSON], перейде, на свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням домовленостей за цим договором, право власності на грошові вклади з відповідними відсотками, які зберігаються на рахунках за номерами: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], а [PERSON], перейде, на свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням домовленостей за цим договором, право власності на: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,09 га., місце розташування якої: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 8-9). Приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. видано 29 грудня 2015 року [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,09 га., місце розташування якої: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 10-13). Згідно довідки начальника КП "ЖЕО №4" Кіровоградської міської ради Шинкаренко Н.Г. №13546 від 10.11.2017 року [PERSON] є власником кв. [ADDRESS], але не зареєстрована (а.с. 46). 02 лютого 2016 року за вих. №14/02-24 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф., на підставі ст. 84 Закону України "Про нотаріат" передано [PERSON] за адресою: [ADDRESS] заяву [PERSON], в якій вона повідомляє про необхідність звільнити належну їй на праві особистої власності квартиру (а.с. 6, 7). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Кіровоградській області [PERSON], [INFO] з 08.07.2011 року зареєстрований: [ADDRESS] (а.с.19). Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Слід дійти висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата відповідачем права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим Кодексом підстави для позбавлення права на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції, ст. ст. 319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. Відтак, за порівняльним аналізом ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку про те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а [PERSON] вселився до цієї квартири та проживає в ній без будь-яких правових підстав та без згоди позивача, чим чинить останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належному їй на праві власності нерухомим майном, а відтак, слід дійти висновку про наявність підстав для захисту порушеного права власності позивача на квартиру на підставі ст. 391 ЦК України. В порядку ст. 88 ЦПК України, стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі- 640,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved