Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та просять суд згідно останніх уточнених позовних вимог зобовязати [PERSON] спростувати на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук публікацію від 21.07.2016 р. статтю за назвою «Чего же не хватает, чтоб всегда оставаться человеком???!!!» та стягнути з [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON] та [PERSON] в розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень та витрати, повязані з судовим розглядом. Свої позовні вимоги вмотивовують тим, що 21.07.2016р. вони прогулювалися по пішохідній доріжці на Трасі Здоровя м. Одеси, де відповідач їхала на велосипеді та у грубій формі зажадала, щоб вони поступилися їй дорогою, в результаті цього завязалася сутичка, за наслідками якої відповідачка здійснила напад на них, в результаті якого [PERSON] отримала легкі пошкодження, про що свідчать висновки медичного обстеження. Після сутички вони зателефонували до поліції та направилися до найближчого відділення поліції. Біля відділення поліції на [PERSON] скоїв напад чоловік, який орієнтовано являється чоловіком відповідача, та який наніс йому удар ззаду у голову та завдавав йому ударів ногами. Співробітники поліції затримали нападника. В той же день 21.07.2016 року відповідач опублікувала на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» статтю з назвою «Чего же не хватает, чтоб всегда оставатися человеком???!!!». https://www.facebook.com/100001644145362/роsts/1277642085633917/?pnref=story.\~Зазначена сторінка\~у «Facebook»\~містить їхні\~фотографії та\~постійно оновлюється\~новими постами.\~Вищезгадана публікація\~набрала 747\~відміток «Нравится»,\~2783\~відмітки «Поделиться»\~та 136\~коментарів переважно\~негативного характеру\~відносно них.\~Зазначена публікація\~містить цілу\~низку фактів,\~які не\~відповідають дійсності\~та порочать,\~принижують їх\~честь та\~гідність,\~а саме:\~в публікації\~зазначається,\~що «К\~моему удивлению\~как только\~я встала\~на педали\~человек решил\~мне не\~дать так\~просто уйти\~от перепалки\~и столкнул\~вместе с\~велосипедом на\~обочину» -\~[PERSON]\~не робив\~цього,\~що підтверджується\~свідченнями його\~дружини;\~«он ударил\~меня несколько\~раз кулаком\~в лицо,\~в то\~время как\~я пыталась\~защититься от\~двухметрового деда»\~виклала фотографії\~обличчя в\~мережу Інтернет,\~на яких\~відсутні синці,\~які б\~могли свідчити\~про такий\~удар;\~«его баба\~драла мне\~когтями лицо\~и шею,\~затем они\~повалили меня\~на землю\~и оба\~били ногами\~и кулаками\~в затылок»\~відповідачка на\~власній сторінці\~у соціальній\~мережі «Facebook»\~викладено фотографії\~лише зі\~слідами подряпин,\~при цьому\~відсутні докази\~того,\~що на\~тілі наявні\~синці від\~ударів ногами;\~«эти две\~ячейки общества\~плачут и\~рассказывают,\~что я\~их сбила\~на велосипеде,\~а потом\~соскочив с\~него начала\~жестоко избивать\~жену инвалида-шахтёра\~и что\~они пальцем\~ко мне\~не прикоснулись...»\~Відповідач приховала\~той факт,\~що її\~чоловік наніс\~[PERSON]\~удари кулаком\~у голову\~та ногами\~в область\~ребер і\~живота біля\~відділення поліції,\~про що\~внесені дані\~в ЄРДР\~за №\~120161160500005610\~від 21.07.2016\~року за\~ознаками кримінального\~правопорушення,\~відповідальність за\~яке передбачена\~ч.1\~ст.125\~КК України.\~відповідач приховує\~важливу інформацію\~від необмеженого\~кола користувачів\~соціальної мережі\~«Facebook»\~щодо агресивної\~поведінки її\~родича по\~віднощенню до\~них та\~спроби показати\~себе як\~жертву.\~Неправдивість та\~однобокий опис\~зазначеної ситуації\~завдає [PERSON]\~істотної шкоди,\~як людині,\~яка у\~своїй професійній\~діяльності повинна\~керувати великою\~кількістю людей\~у замкнутому\~просторі на\~протязі довгого\~часу.\~[PERSON]\~також приймала\~участь з\~зазначених вище\~подіях,\~така публікація\~зачепила її,\~оскільки в\~ній зазначено\~її персональні\~дані,\~а також\~подія,\~яка безпосередньо\~стосувалася її\~чоловіка відбилася\~на її\~психологічному стані.\~Зазначені дані\~у сукупності\~з фотографією\~дають змогу\~ідентифікувати їх\~та у\~звязку з\~суттєвим поширенням\~негативної,\~неправдивої інформації\~про них,\~є загроза\~їх здоровю\~га життю. Після розповсюдження\~зазначеної інформації\~надходили погрози\~від невідомих\~людей,\~що підтверджується\~скриншотами зі\~сторінки в\~соціальній мережі\~«Одноклассники». Крім вище\~вказаного,\~в результаті\~цілеспрямованих неправомірних\~дій відповідача\~щодо поширення\~вищезазначеної недостовірної\~та образливої\~інформації,\~їм було\~завдано значної\~моральної шкоди\~-\~втрат немайнового\~характеру внаслідок\~приниження честі,\~гідності і\~ділової репутації,\~яка полягає\~у душевних\~стражданнях,\~яких вони\~зазнали після\~публікації у\~соціальній мережі\~«Facebook»,\~а саме\~публікації:\~«Чего же\~не хватает,\~чтоб всегда\~оставаться человеком???!!!». За даних\~обставин вони\~відчувають сильні\~моральні страждання\~і нервовий\~стрес,\~оскільки постійно\~пояснюють та\~спростовують інформацію,\~поширену відповідачем,\~поширення інформації\~у мережі\~«Facebook»\~призвело до\~ускладнення стосунків\~зі знайомими\~та колегами.\~Крім цього\~у них\~порушився сон\~і погіршилося\~самопочуття,\~оскільки публікація\~у соціальній\~мережі «Facebook»\~викладена у\~непристойній та\~принизливій формі. За даних обставин позивачі вимушені були звернутися до суду із зазначеними позовними вимогами. Представник позивачів в останнє судове засідання не зявився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності за явними доказами у справі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи свою позицію тим, що відповідачем висловлена її особиста думка відносно подій, які відбулися між позивачами та нею, а публікація, яка є предметом спору, є оціночним міркуванням відповідачки відносно поведінки позивачів. Розглянувши матеріали\~справи,\~дослідивши та\~перевіривши обставини\~справи письмовими\~доказами в їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 12\~\~ЦПК України\~\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1\~ст.277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.4\~ст. 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа у якій вона працює. Відповідно до ч.7\~ст.277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб у який вона поширена. Відповідно до\~ст.280 ЦК України\~якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст.30\~ЗУ «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до\~ст. 34 Конституції України\~кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У\~ст.\~32 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з ч. 1\~ст. 302 ЦК України\~фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Пленум Верховного Суду України в п. п. 1, 19\~Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~роз'яснив судам, що беручи до уваги положення ст. ст.\~32,\~34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Суд заявив, що «існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень доведенню не підлягає. Що стосується оціночних суджень, то цю вимогу задовольнити неможливо, до того ж вона обмежує свободу дотримуватися своїх поглядів, котра лежить в основі права, що захищається статтею 10 Конвенції. Навіть тоді, коли твердження є справді оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від наявності достатньої фактичної основи для оскаржуваного твердження, оскільки навіть оціночне судження, якщо під ним немає щонайменшого фактичного підґрунтя, може бути визнано таким, що переходить межу» («Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), 1986р.; «Єрусалем проти Австрії» (Jerusalem v. Austria), 2001р.; «Діханд та інші проти Австрії» (Dichand and Others v. Austria), 2002р.). Також у п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1\~судам роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Отже, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частинами першою та другою\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, зокрема, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. При цьому, у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 № 1\~роз'яснено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією. Відповідно до розяснень у п.19\~Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Так судом встановлено, що на сторінці [PERSON] в соціальній мережі «Facebook» здійснено публікацію від 21.07.2016р. стаття містить назву «Чего же не хватает, чтоб всегда оставаться человеком???!!!», та в якій містяться висловлення в сторону позивачів, які мають неприпустимі та принизливі вираження, а саме «инвалид-шахтер» та «баба-россомаха». Під час розгляду справи було допитано в якості свідка [PERSON], який повідомив суд, що в день пригоди, яка трапилася, він знаходився на роботі та йому зателефонувала дружина, яка плакала та розповіла йому, що на неї напали та побили, пошкодили велосипед, дані дії здійснені з боку чоловіка та жінки. Після роботи вирушив до дружини, яка зателефонувала до поліції, та пішла до опорного пункту, до якого прибув і він, там побачив дружину на була в ранах на руках, ногах, подряпини на шиї, також розповіла йому, що чоловік похилого віку вдарив її ногою, коли вона знаходилася на землі, в опорному пункті дружина написала заяву та давала пояснення щодо побиття, за даним фактом дружина пройшла медичне обстеження та експертизу, медичну допомогу було надана в лікарні, до якої її направлено каретою швидкої допомоги. Крім того зазначив, що його дружина не є громадським діячем та журналістом. На питання представника позивачів, повідомив, що він дійсно сперечався з позивачем, проте не памятає чи мала місце бійка. Також повідомив, що йому не відомо чи шукала його дружина інформацію про позивачів. Окрім іншого зазначив, що після пригоди яка трапилася, він бачив позивачів, однак ніяких пошкоджень не помітив. Під час розгляду справи позивачі надавали свої пояснення, щодо обставин справи, [PERSON], пояснила, що вона з чоловіком йшли з моря, їм почала кричати жінка з велосипеда, яка являється відповідачем та яка побила її, у звязку із чим була вся в синяках, обличчя відповідачу вона подряпала, оскільки відбивалася від її нападів, чоловік намагався відтягнути відповідача від неї, вона висловлювалася нецензурною лайкою. За даних обставин вони звернулися до поліції, написали відповідну заяву та викликали швидку допомогу. Допомагаючи їй забратися до карети швидкої допомоги на її чоловіка було здійснено напад чоловіком. Також повідомила, що нападу на відповідача не здійснювала. У звязку із опублікуванням статті відповідачем в мережі «Facebook», після якої почалися на сторінці в соціальній мережі погрози її чоловіку позивачу у справі. У своїй статті відповідачка зазначила, що її чоловік являється «шахтёром» , що не відповідає дійсності. [PERSON] пояснив, що його назвали «инвалидом-шахтёром», йому перестали пропонувати роботу, йому постійно телефонували, ситуація була описана неправдоподібно, описав ситуацію, що він з дружиною йшли по доріжці, іззаду почувся крик з вимогою «дорогу», після чого він відплигнув, відповідач ледь його не збила, вони з дружиною зробили їй зауваження про те, що це являється пішохідною доріжкою, після чого дружина позивача зазнала нападу із сторони відповідача. Відповідача він не бив, та не помітив того, щоб його дружина здійснювала напад на відповідача. Ніяким чином позивач не штовхав відповідача з велосипеда. Потім приїхав якийсь чоловік, який здійснив на нього напад, який згодом виявився чоловіком відповідача. Сварку спровокувала відповідач. Вислови, які містяться в статті відповідачки на сторінці в «Facebook» щодо «инвалид-шахтёр», є образливими, принижують його та саму статтю вважає неправдивою. [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що їхала на велосипеді, спереду йшли позивачі, яких вона намагалася обїхати справа, про що їх повідомила два рази, вони відплигнули і чоловік зіштовхнув її з велосипеда та вона впала, намагаючись відштовхнути чоловіка, на неї ззаду напала жінка та разом з позивачем почали її бити. Після чого вони пішли, а вона пішла слідом за ними, викликавши поліцію та подзвонила своєму чоловіку. В опорному пункті написала заяву та надала свої пояснення, їй викликали швидку допомогу. В неї були побиті коліна, дуже сильно болів живіт і голова та її було відправлено до лікарні, де вона втратила свідомість. В лікарні пробула добу, їй робили крапельницю, робили відповідні знімки голови та мозку, там їй порадили зробити судову медичну експертизу, яку вона і зробила через два дні після виписки з лікарні. У своїй статті на своїй сторінці в «Facebook» написала все що насправді було та її стаття не може принижувати честь та гідність позивачів. Вислів «инвалид-шахтёр» вона почула в лікарні від самого [PERSON], тому не вважає такий вислів образливим, «баба россомаха» - це не обєктивне судження, а її особиста думка. Також розповіла суду, що не являється блогером, репортером та в неї на сторінці не багато підписників, відношення до людей, які пишуть позивачу ніякого немає, метою її статті було опис ситуації, оскільки їй було лячно, та це її самовираження, дані про [PERSON] містилися в інтернеті у відкритому доступі. Її публікація описує всю правдивість ситуації, яка з нею трапилася. За положеннями ст. 30\~Закону України«Про інформацію»\~ ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири) - ч. 2 ст. 47-1\~Закону України "Про інформацію". Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. У пункті 21 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України вказано на те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні [PERSON] Міністрів Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зі змісту статей 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Приймаючи до уваги, пояснення сторін у справі та показань свідка, суд вважає за необхідне зазначити, що в рамках розгляду вищезазначеної справи, судом не розглядається питання щодо встановлення вини тих чи інших осіб в події яка трапилися 21.07.2016р. за участю [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], оскільки визначення винної особи та притягнення її до відповідальності здійснюється компетентним органом та не входить, на даний час, до компетенції даного складу суду, а тому на сьогоднішній день, суд не вправі вимагати від відповідача спростувати всю статтю під назвою «Чего же не хватает, чтоб всегда оставаться человеком???!!!» від 21.07.2016р., що розміщена на сторінці в соціальній мережі «Facebook», однак спростуванню підлягають певні висловлення, які містить дана публікація. Суд приходить до висновку, що публікація в соціальній мережі «Facebook» [PERSON] від 21.07.2016р. під назвою «Чего же не хватает, чтоб всегда оставаться человеком???!!!», містить висловлення в сторону позивачів «инвалид-шахтер» та «баба-россомаха», які місять образливий характер, некоректне вираження, принижують честь та гідність осіб, а тому за даних обставин, в даній частині, публікація підлягає спростуванню. Ухвалюючи дане рішення, суд бере до уваги зазначені у статтях\~32,\~34 Конституції України, відповідно до яких при вирішенні даної справи про захист гідності, честі та ділової репутації, судом повинен забезпечуватися баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Стосовно вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~слід розуміти\~втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях, фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях у звязку з порушенням її права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Cуд,

Outcome: partial