Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

До суду звернулась [PERSON], з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Літинської РДА про позбавлення батьківських прав та про збільшення розміру аліментів. В позові зазначає, що вона з 14.10.2007 року перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. 16.08.2011 року рішенням Літинського районного суду Вінницької області, шлюб між сторонами розірвано. До розірвання шлюбу, з липня місяця 2010 року, позивач проживала разом із сином, а відповідач проживав окремо. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати із позивачем, а відповідач проживає окремо. [PERSON] вказує, що усі обов'язки, щодо утримання та виховання сина вона несе самостійно. Відповідач, [PERSON] , ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язку утримання сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: щодо забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, не цікавиться його здібностями та навчанням. Останній раз відповідач бачився з дитиною у 2010 році, ще до розірвання шлюбу. З 2016 року по даний час, син навчається в першому класі Літинської ЗОШ І-ІІІ ст. №1. Вихованням та навчанням сина займається лише позивач, відповідач за час навчання дитини щоденним життям не цікавиться. Висновком органу опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації №01-27/67 від 31 січня 2017 року вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] 03.07.2010 року. Тому, за наведених вище підстав позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON], 2010 р.н., у зв'язку ухиленням [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Окрім того, позивач [PERSON] зазначає, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2013 року (справа №137/549/13-ц) з відповідача стягнуто на її користь, на утримання сина [PERSON] [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі 330 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. Однак, позивач вважає, що на даний час з'явилися підстави для збільшення розміру аліментів, оскільки: погіршився її матеріальний стан - вона не працює, із сином фактично знаходитьсяна утримані своїх батьків; покращився матеріальний стан відповідача - він їздить на заробітки за кордон у Польщу, де заробляє у місць біля 600 Євро, тобто біля 18 000 гривень; змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та дитина потребує більше коштів для її утримання. Тому, [PERSON] також просить змінити розмір стягуваних аліментів, який був визначений у твердій сумі за рішенням суду, із суми 330 грн. на суму 1500 грн. В судовому засіданні позивач, [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що вона із відповідачем, [PERSON], у 2010 році розірвали шлюб. Відповідач, з того часу взагалі не бачив сина. Він не бере участі у вихованні дитини, не забезпечує матеріально, не цікавиться його життя та здоров'ям. Тому, з метою захисту прав дитини, просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Крім того, [PERSON] пояснила, що на даний час наявні підстави для зміни розміру аліментів, адже зі слів знайомих вона чула, що відповідач працює за кордоном у Польші та має непогані заробітки. Тому, просить змінити розмір аліментів із суми 330 грн. та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в сумі 1500 грн. Представник органу опіки та піклування [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що відповідач,[PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не цікавився його життям, здоров'ям, не займається вихованням. Крім того, [PERSON], зазначила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Літинської РДА, було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям. Вони є подругами позивачки і часто з нею спілкуються. Жодного разу не бачили відповідача, він не відвідує сина, не телефонує йому, не приходе на батьківські збори. Натомість часто бачили його відпочиваючим у різних кафе. Відповідач , [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України,судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши документи, які є у справі суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між стронами існують сімейні правовідносини. Із копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 09.07.2010 р. встановлено, що [PERSON] народився [INFO]., батьками малолітнього є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Літинського районного суду від 16.08.2011 (а.с.10) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 26.08.2011 розірвали. Інша копія рішення Літинського районного суду від 28.03.2013(а.с.11) свідчить про те, що із відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 330 грн. Копія довідки про склад сім'ї (а.с.12) підтверджує той факт, що малолітній [PERSON] проживає разом із мамою [PERSON] Із копії довідки-характеристики (а.с.13) видно, що позивач, [PERSON], за місцем проживання характеризується позитивно. Факт того, що малолітній [PERSON], 2010 р.н. перебуває на утриманні матері, підтверджується довідкою виданою Малинівською сільською радою (а.с.14). Із даного документа також встановлено, що батько дитини - [PERSON], 1985 р.н., із липня місяця 2010 року разом із сім'єю не проживає. Із копії довідки виданої Літинською СЗШ І-ІІІ ступенів №1 (а.с.15) також встановлено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина. Адже із даного документу видно, що батько учня 1-а класу вищевказаного навчального закладу [PERSON], за час навчання дитини щоденним шкільним життям не цікавиться. Мати, [PERSON], виконує батьківські обов'язки одноосібно. Заслуговує на увагу той факт, що відповідач [PERSON], ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітнього сина, про що свідчить наявна заборгованість зі сплати аліментів (а.с.16-17). Висновок служби у справах дітей Літинської РДА підтверджує той факт, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, [PERSON], адже не цікавиться його життям, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. Тому, комісією зроблено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], 2010 р.н. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], батько малолітнього, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, він не забезпечує його необхідним, матеріально не утримує, не турбується моральним розвитком, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини - [PERSON]. Відповідно до ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року передбачено, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. У національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських права, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. Більше того, усі обставини свідчать про те, що він продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків. Він залишив дитину, більше шести років не цікавиться його життям, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. Крім того, судом з'ясовано, що [PERSON] взагалі проживає окремо від сина, родинних стосунків з ним не підтримує. Тому, суд вважає, що розлучення малолітнього з її батьком буде в найкращих його інтересах. Відповідно до ППВС України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п. 15 передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16. передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних нормморалі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до практики ЄС "справа Гаазе проти Німеччини" п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей. У рішенні по справі " Хант проти України " п 54. зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення усправі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Савіни проти України" п.47 зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Тому, зважаючи на наведене, позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача про зміну розміру аліментів, то в даній частині позов підлягає до часткового задоволення, із слідуючих підстав. Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2013 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], 2010 р. н., в твердій грошовій сумі 330 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач [PERSON], пред'являючи вимогу про стягнення аліментів довела, що на даний час з'явилися підстави для збільшення розміру аліментів. А саме те, що у неї погіршився матеріальний стан, оскільки вона не працює та не має жодного прибутку; також те, що дитина почала відвідувати школу та потребує більше коштів для її утримання. Тобто підстави для зміни розміру стягуваних аліментів наявні. Однак, що стосується суми аліментів в розмірі 1500 грн., яку просить стягнути позивач із відповідача, то вона підлягає до змешення. Оскільки [PERSON] жодним доказом не довела той факт, що матеріальний стан відповідача, [PERSON], настільки покращився. Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідач їздить на заробітки за кордон у Польщу, де має непогану платню, адже дану інформацію вона чула зі слів знайомих, жодним належним доказом позивач її не підтвердила. Тому, виходячи із прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2017 рік" з 1 травня 2017 року становить -1777 грн., а також з урахуванням того, що витрати на дитину батьки повинні нести порівну, суд вважає, що розмір аліментів слід змінити. Та стягнути із [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 890 грн. Даний розмір не є меншим від встановленого законом мінімуму, тому в даному випадку будуть захищені інстерси малолітньої дитини та не порушено інтереси платника аліметів. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Ураховуючи те, що позивачем, [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 640 грн., а також оплачено вартість оголошення в газеті, що становить 180 грн., тому понесені позивачем судові витрати в сумі 820 грн. (640 грн.+180 грн.) підлягають стягненню із відповідача,[PERSON], на користь позивача.

Outcome: partial