Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання біржового договору дійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 вересня 1997 року вона придбала квартиру під номером [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1292/97, оформленого на Одеській Новій Біржі. Право особистої власності зареєстроване нею в ОМБТІ 26.09.1997 року. Вказала, що правочин сторонами повністю виконаний, квартира звільнена, передані ключі, відповідачі виписалися (знялися з реєстрації) за вказаною адресою, а вона вселилася в квартиру, постійно в ній проживає та утримує квартиру. Через невизнання компетентними органами та нотаріусами біржової угоди дійсною, я змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх майнових прав шляхом визнання цієї угоди дійсною. Ухвалою суду від 07.10.2019 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 04.11.2019 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 03.12.2019 року. У судове засідання 03.12.2019р. відповідачі не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без технічної фіксації, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідачів , проте була повернута до суду з відміткою про відсутність адресатів за вказаною адресою . Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення. Станом на 03 грудня 2019 року від відповідачів письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 11.12.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 1997 року між мною та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності серії НБ№0913778, реєстр №4-3324, посвідченої державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л.С. 05 вересня 1997 р., був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме - квартири [ADDRESS] . Вказаний договір укладений на Одеській Нові Біржі та зареєстрований в Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості» за реєстраційним №1292/97 від 23.09.1997 року. Згідно листа КП «БТІ» ОМР №5778-10/273-17 від 03.09.2019 р. право власності на кв. [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] 26.09.1997 р. у реєстраційній книзі 194 пр, стор.123, р.№1630. Відповідно до пункту 2 вказаного договору зазначена вище квартира складається із двох кімнат житловою площею 33,7 кв.м, загальною площею 54,2 кв.м, в тому числі : коридорів -1-1,1-2, вбудованої шафи - 2, санвузла - 3, кухні - 4. Згідно пункту 6 договору придбана у відповідачів квартира куплена за 8 000, 00 грн., які були одержані Продавцем до підписання цього договору. За оформлення та реєстрацію договору сторонами було сплачено біржовий збір та державне мито, що зазначено в тексті договору. Судом також встановлено, що правочин сторонами повністю виконаний. Згідно довідки №841 від 09.09.2019 року (виписка із домової книги про склад сім`ї та прописку) позивачка проживає та зареєстрована в цій квартирі з 24.10.1997 року, її колишній чоловік з 17.09.2013 року, особовий рахунок відкритий на [PERSON] . Відповідно до розрахункових квитанцій та повідомлень, особові рахунки щодо сплати комунальних послуг та сплата цих послуг здійснюється [PERSON] . Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1997 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. У відповідності до ст. 41 ЦК України (ред. 1963 р) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Стаття 224 ЦК Української РСР (ред. 1963 р.) передбачала, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У свою чергу, частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року по справі 522/50/16-ц погодився з судами нижчих інстанцій, що визнали дійсним договір купівлі-продажу, виходячи з того, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали. Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений. При цьому, суд звернув увагу на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 220 ЦК України (зокрема й в частині доведеності ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу. Статтею 1 Закону України "Про товарну біржу" врегульовано, що діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі. Частина 1 статті 15 Закону України "Про товарну біржу" встановила : біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники є членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Частиною 2 статті 15 Закону України "Про товарну біржу" передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі- продажу квартири. Отже, за вказаним договором [PERSON] набула права власності на вказану квартиру. При укладенні договору купівлі - продажу між сторонами була досягнута угода про всі суттєві умови договору: предмету угоди, ціни, розподілу витрат по її оформленню. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст. 204 ЦК України (в ред. 2003р) «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». У відповідності до ст. 220 ЦК України (в ред. 2003р) « Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним». Відповідно до ст.41 Конституції України, п.2ч.1ст.3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У даному випадку, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власності, передбачене ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 15 ЦК України «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства». Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачки та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved