Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач - Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що прокуратурою області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельної ділянки у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Зокрема, рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 року № 1298-50-У "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки " затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення на ім."я [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 011096601409. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.10 [PERSON] відчужив зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], вартість земельної ділянки становить 83 160 грн. Позивач вказує, що зазначене рішення Гостомельської селищної ради, держаний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними з наступних підстав. Перевіркою встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.10 № 1298-50 у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель, Зокрема, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово-картографічними матеріалами вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01.01.09 по 01.01.11 на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася. На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП "Святошинське лісопаркове господарство» та ВО "Укрдержліспроект" перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 17 Київського лісництва. За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання "Укрдержліспроект" від 08.10.14 спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.56 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 № 59/1493 Київське державне комунальне об'єднання зеленого будівництва "Київзеленбуд" перейменовано на Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації "Київзеленбуд", а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство - на комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство". Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках. Крім того, земельну ділянку у приватну власність [PERSON] передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Прийнятим рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.10 № 1298-50-У порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність [PERSON] Оскільки право власності до [PERSON] перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] підлягає визнанню недійсним. Земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для пред'явлення вимог про витребування її із чужого володіння на користь держави. Позивач також зазначає, що оскаржуваним рішенням і діями щодо передачі у приватну власність, зміни цільового призначення, подальшого відчуження земельної ділянки порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. Крім того, враховуючи той факт, що наразі спірна земельна ділянка відноситься до території національного природного парку, порушені вимоги природоохоронного законодавства, які встановлюють особливий статус земель природно-заповідного фонду України. Указом Президента України від 01.05.2014 року № 446/2014 "Про зміну меж національного природного парку "Голосіївський", його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень "Київзеленбуд". Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента України, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП "Святошинське лісопаркове господарство", в тому числі кварталу № 17, за рахунок якого відведено спірну земельну ділянку. Таким чином, земельна ділянка відведена Гостомельською селищною радою Київської області під забудову, наразі є територією національного природного парку "Голосіївський" та відноситься до земель природно-заповідного фонду. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.10 № 1298-50-У "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1500 га з відміткою про перехід права власності до [PERSON]; витребувати з володіння [PERSON] на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] вартістю 83 160,0 гривень; судові витрати по справі покласти на відповідача. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача - Гостомельської селищної ради в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмові заперечення, а також пояснила, що позивач по справі пропустив строк позовної давності. Крім того, звернула увагу на ті обставини, що межі Національного природного парку "Голосіївський" не визначені. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Комунального підприємства "Святошинське лісопаркове господарство" в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача Гостомельської селищної ради, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.10 № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення на ім'я [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 011096601409. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.10 [PERSON] відчужив зазначену земельну ділянку на користь [PERSON], вартість земельної ділянки становить 83 160 грн. На даний час власником зазначеної земельної ділянки є [PERSON] Суд вважає, що рішення Гостомельської селищної ради від 11.03.10 № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] було прийнято незаконно. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Відповідно до ст. 173 Земельного кодексу України, межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідачем по справі Гостомельською селищною радою не було надано до суду доказів тих обставин, що межі селища Гостомель у передбаченому законом порядку були визначені та встановлені і що спірна земельна ділянка, яка була надана у приватну власність [PERSON] знаходиться в межах селиша. Навпаки, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово- картографічними матеріалами спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01.01.09р по 01.01.11р на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася. За ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 17 Київського лісництва. За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.14, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.56 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 № 59/1493, Київське державне комунальне об'єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» перейменовано на Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд», а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство - на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках. Під час розгляду справи суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що спірна земельна ділянка у передбаченому законом порядку була вилучена з постійного користування КП «Святошинське лісопаркове господарство», що КП «Святошинське лісопаркове господарство» надавало згоду на вилучення даної земельної ділянки і що з даного приводу було прийнято відповідне рішення. Крім того, відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. А єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, згідно якої громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить. Таким чином, в даному випадку спірне рішення прийнято всупереч вимогам ст.ст. 56, 84 Земельного кодексу України, оскільки ним передано у власність землі, які заборонено передавати у власність. Крім того, земельну ділянку у приватну власність [PERSON] передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. За ч. 2 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Крім того, в порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням Гостомельської селищної ради, відсутнє погодження органу лісового господарства. Таким чином, цільове призначення вказаної земельної ділянки змінено в порушення вказаних норм земельного та лісового законодавства не уповноваженим органом, за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, землю відведено для житлової забудови за межами населеного пункту, що відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області. З огляду на викладене Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням визначених законом повноважень в порушення вимог ст.ст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149. п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 33, 57 Лісового кодексу України, п. 34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, що знаходилась за межами населеного пункту смт. Гостомель, без вилучення у постійного користувача передано у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв'язку з чим рішення селищної ради від 11.03.10 № 1298-50-У є незаконним . Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.07.2013 у справі № 6-13129св12 та від 12.02.2014 у справі № 6-55656св13, у постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 у справі № 6-55656св13 за позовом заступника прокурора м. Києва до Гостомельської селищної ради Київської області, відділу Держкомзему у місті Ірпінь Київської області та [PERSON] Прийнятим рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.10 № 1298-50-У порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність [PERSON] Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки право власності до [PERSON] перейшло на підставі рішення, яке є незаконним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] підлягає визнанню недійсним. При цьому суд також враховує правовий висновок, який зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 02.10.2013 р. при розгляді справи № 6-93цс 13, предметом якої був спір про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним за позовом прокурора. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-92цс 13. За змістом наведеної правової позиції стосовно спору в даній справі вирішення питання про правомірність видачі державного акта на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності правочину, на підставі якого такий акт видано. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчуджувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, у зв"язку з чим підлягають до задоволення позовні вимоги в частині витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] вартістю 83 160,0 гривень. Поскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд також стягує із відповідачів Гостомельської селищної ради та [PERSON] на користь держави судовий збір по 121,80 гривень із кожного. Представник Гостомельської селищної ради у судовому засіданні посилалась на ті обставини, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності, поскільки про оскаржуване рішення прокуратура Київської області знала ще в 2011 році. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення ним рішення". У судовому засіданні було встановлено, що позивач про допущені порушення законодавства довідався після проведеної перевірки, проведеної на підставі постанови № 51 від 16.05.2014р. Позов до суду був поданий 20.05.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. На підставі ст. ст. 14, 19, 121 Конституції України, ст. ст. 16, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 20-22, 83, 90, 116, 118, 124, 149, 151, 152, 155 ЗК України,

Outcome: approved