Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області, відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі миколаївської області, [PERSON] сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона 01 жовтня 1997 року він був прийнятий на роботу та в члени КСПТ «ім. Мічуріна». Проте запис про прийняття його в члени КСПТ відсутній. 22 листопада 1995 року КСПТ «ім. Мічуріна» отримало державний акт на право колективної власності на землю. Посилаючись на те, що на час розпаювання земель колгоспу позивач працював в ньому та був його членом, він має право на земельну частку (пай), позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 6,87 умовних кадастрових гектарів. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що позивач з 1997 року був членом КСПТ де працював до 11 вересня 1999 року. Під час розпаювання земель сільськогосподарського підприємства, не був включений до списку осіб, що додається до державного акту. Сертифікат на право на земельну частку ( пай) не отримував. До суду за захистом свого порушеного права раніше не звертався. Оскільки позивач, будучи членом КСПТ «ім. Мічуріна», мав право на земельну частку (пай), а прізвище його помилково не було внесено до списку осіб, які мали на таке право, просив суд задовольнити позов у повному обсязі та поновити строк звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації Миколаївської області у судовому засідання позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що адміністрація на даний час не є розпорядником земель державної власності, відповідачем права позивача порушені не були, крім того, позивач пропустив строк звернення до суду та не навів доказів поважності причин пропуску строку. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Братського району миколаївської області у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву у якій просив відмовити у позові, в зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Представник відповідач відділу Держгеокадастру у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Свідок Ткаченко суду пояснила, що бачила списки осіб, яким надавалися земельні ділянки, прізвище [PERSON] було у списках, проте з невідомих причин воно було закреслено. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] був членом КСПТ, його прізвище було у списках, проте чомусь було викреслено. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до трудової книжки [PERSON] був прийнятий на роботу в КСПТ "ім. Мічуріна" 01.10.1997 року. Звільнений з роботи в КСПТ 11 березня 1999 року (арк.с. 11-12). Відповідно до протоколу загальних зборів членів КСПТ "ім. Мічуріна" № 2 від 30.12.1997 року було прийнято рішення не приймати [PERSON] в члени КСПТ, а прийняти на роботу з іспитовим строком 3 роки (арк.с. 54). Згідно архівної довідки у протоколі № 2 загальних зборів членів колгоспу «ім. Мічуріна» Братського району від 30.12.1997 року є рішення про прийом на роботу [PERSON] та вирішено не приймати до членів КСПТ (арк.с. 51). Згідно довідки відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Миколаївської області КСПТ "Мічуріна" отримало Державний акт на право колективної власності на землю 22 листопада 1995 року, серія МК № 011. Прізвище [PERSON] до списку (додаток № 1 до Державного акту) членів КСПТ, що додається до цього державного акту, внесено не було. Відповідно до п.п. 1-2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України №720/95), ст.ст. 1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб за умови: 1) вони є членами колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі і пенсіонери; 2) вони є включеними до списку осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю; 3) КПС одержало акт на землю. Сам по собі факт перебування особи в трудових відносинах з таким підприємством не є підставою для виділення йому земельної частки (паю). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведено обгрунтовність позовних вимог, тому вимоги позивача є безпідставними, а його право на отримання у власність земельної частки (пай) не порушено. У випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, постановлюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності. Оскільки правила про позовну давність застосовуються лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права.

Outcome: dismissed