Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

23 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, а пізніше із заявою про збільшення позовних вимог, в яких просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на його користь за договором банківського вкладу № SAMDN01000722637559 від 05.01.2012 року - 87241,77 грн. (з яких, станом на 05.07.2015 року, сума основного боргу 69717,77 грн., відсотки 17524 грн.), моральну шкоду в розмірі 7620 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" 05.01.2012 року був укладений договір банківського вкладу № SAMDN01000722637559, згідно умов якого ним квитанцією № 2 05.01.2012 року перераховано суму вкладу 10000 грн. на строк 6 місяців по 05.07.2012 року включно, з відкриттям лицевого рахунку № [NUMBER], на який зараховується вклад, із нарахуванням 14,5% річних, які зараховуються на рахунок /карту № [NUMBER]. Згідно додаткової угоди від 05.01.2012 року відсоткову ставку було збільшено на 0,5% річних на строк до 05.07.2012 року. Зазначений договір було пролонговано та протягом 2012 - 2014 років ним було перераховано 69717,77 грн., а відсоткову ставку було збільшено до 18% річних. З 05.04.2014 року без будь - яких повідомлень та обґрунтувань відповідач припинив нараховувати та виплачувати відсотки, тому 27.09.2014 року направив відповідачу письмову вимогу про повернення банківського вкладу, але отримав 06.10.2014 року відмову мотивовану припиненням діяльності банку в Криму. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали з тих же підстав, та просили його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала посилаючись на те, що позивач не надав належні докази на підтвердження існування договірних правовідносин з банком та на підтвердження наявності на теперішній час грошових коштів на його рахунку; та на те, що згідно Постанови Правління Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральної ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" ПАТ КБ "ПриватБанк" закрив свої відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, що позбавило банк правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Крім того, окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувалися у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", але позивач не довів належними доказами, що він не вживає заходів по відновленню своїх прав за допомогою відповідних органів Російської Федерації, які створені з метою повернення вкладів клієнтам Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.01.2012 року між громадянином України [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", яке знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, в приміщенні Кримського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" в м. Бахчисарай був укладений договір на оформлення вкладу "Стандарт" № SAMDN01000722637559, згідно умов якого позивачем квитанцією № 2 05.01.2012 року перераховано суму вкладу 10000 грн. на строк 6 місяців по 05.07.2012 року включно, з відкриттям лицевого рахунку № [NUMBER], на який зараховується вклад, із нарахуванням 14,5% річних, які зараховуються на рахунок /карту № [NUMBER]. Згідно додаткової угоди від 05.01.2012 року відсоткову ставку було збільшено на 0,5% річних на строк до 05.07.2012 року. Зазначений договір було пролонговано та протягом 2012 - 2014 років позивачем було перераховано 69717,77 грн., а відсоткову ставку було збільшено до 18% річних, що підтверджується листом відповідача від 30.09.2014 року № 15274391. 27.09.2014 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення банківського вкладу, але відповідач своїм листом № 20.1.0.0.0/7-20141003/3580 від 06.10.2014 року відмовив позивачу, мотивуючи свою відмову припиненням діяльності банку в Криму. Наведені правовідносини між сторонами регулюються такими нормами чинного законодавства: ст. 526 ЦК України, відповідно до якої, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; ст. 625 ЦК України, відповідно до якої, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; ст. 1058 ЦК України, відповідно до якої, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу; ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, відповідно до якої, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Обмеження видачі вкладів з рахунків в іноземній валюті, запроваджені постановою Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України" не впливають на вирішення спору і можуть стосуватися лише порядку виконання рішення суду. Крім того, ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на неможливість виконання договорів оскільки відділення банку, у якому укладалися договори знаходяться на території Автономної Республіки Крим. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України, яка є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, отже, відповідно до ст. 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ст. ст. 1058, 1060 ЦК України відповідач, як юридична особа, а не його філія, зобов'язаний виконувати умови договорів банківських рахунків. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII "Про боротьбу за звільнення України", Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторінг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Закону України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно - правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Відповідно до п. 5 вказаної постанови банки, у тому числі ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Відповідно до п.2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно - правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладання договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, будь - яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів. Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку. Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичним особам на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 1,2 ст. 1060 ЦК України). У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/ заява про повернення коштів тощо) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позаболансовим рахунком. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимог банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. В порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Національного Банку України № 174 від 01 червня 2011 року , а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 60, 64 ЦПК України, ПАК КБ "ПриватБанк" не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо. Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності договірних зобов'язань перед позивачем за вказаним вище договором, не спростував відомостей про відкриття по зазначеному договору особового рахунку, наявності платіжних банківських документів та не спростував розрахунок позивача по заборгованості за спірним договором. За таких підстав, враховуючи також, що в даному випадку, позивач є більш слабким суб'єктом економічних відносин по відношенню до відповідача, та не має інших правових можливостей вплинути на відповідача, з приводу виконання останнім свого обов'язку щодо надання доказів та виконання договірних зобов'язань перед позивачем, а доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором банківського вкладу № SAMDN01000722637559 від 05.01.2012 року в розмірі 87241,77 грн., яка виникла станом на 05.07.2015 року, та складається з суми основного боргу 69717,77 грн., відсотки 17524 грн. підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки договірні правовідносини, які існують між сторонами не передбачають такого відшкодування, та також позивач у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження завдання йому відповідачем шкоди, передбаченої ст. ст. 23, 1167 ЦК України. З огляду на вищевикладене;

Outcome: partial