Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Їй на праві приватної часткової власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25 грудня 2007 року Комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради, та договору дарування, посвідченого 12 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] Крім неї, власниками зазначеної квартирної є її мати [PERSON] (раніше [PERSON]) та її сестра [PERSON], кожній з яких належить по 1\\4 частки в цій квартирі. У належній їм квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Однак, з 2006 року у вищевказаній квартирі він не проживає з тієї причини, що між ним та їхньою матір"ю були припинені шлюбні відносини та офіційно шлюб між ним та [PERSON] було розірвано 04.11.2008 року. При цьому, в жовтні 2013 року батько подарував їй належну йому частину квартири. Та після укладення договору дарування батько зник, місце його проживання або перебування невідоме. Вважає, що відповідач втратив право користування належною їй та третім особам квартирою, оскільки не проживає за місцем своєї реєстрації на протязі багатьох років. В квартирі відсутнє будь-яке його майно. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг. Крім того, через реєстрацію відповідача у належній їй квартирі, не можливо реалізувати право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. За таких обставин вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою № 73 в будинку № 43 по вул.Трубченка в м.Нікополі Дніпропетровської області, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 73 в будинку № 43 по вул.Трубченка в м.Нікополі Дніпропетровської області. Проти ухвалення заочного рішення справи не заперечувала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Натомість, навпаки, наполягала на задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, з позовними вимогами ознайомлена та проти позову не заперечує (а.с.31). Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, однак конверти до суду повертались з відмітками "За строками зберігання" (а.с.23). Відповідно до\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі\~ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] (дошлюбне [PERSON]), [PERSON] та [PERSON] (дощлюбне [PERSON]) на підставі спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири № 73 в житловому будинку № 43 по вул.Трубченко в м.Нікополі Дніпропетровської області, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого 25 грудня 2007 року Комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради (а.с.14). [PERSON] 20 жовтня 2013 року 1/4 частину належної йому квартири подарував доньці [PERSON], про що свідчить договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1320 (а.с.15). Відповідно до\~довідки №\~1456,\~виданої \~27\~червня 2018\~року ОСББ\~"Океан-Н",\~в квартирі\~№ 73,\~розташованої \~в житловому\~будинку №\~43\~по вул.Трубченко\~в м.Нікополі\~Дніпропетровської області\~зареєстрований,\~крім позивачки\~та її\~сина [PERSON],\~відповідач по\~справі [PERSON]\~Однак,\~відповідач за\~адресою реєстрації\~не проживає (а.с.9). Факт його непроживання за адресою реєстрації підтверджується актом № 2155 від 27 червня 2018 року, в якому зазначено, що [PERSON] зареєстрований, однак з 2006 року не проживає (а.с.17). Факт непроживання відповідача в квартирі позивачки та третіх осіб підтверджується також й показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач по справі є хрещеним батьком його доньки. Останній раз спілкувався з [PERSON] по телефону приблизно 2 роки тому назад. Останній раз його бачив 4 роки тому назад, коли він приходив разом зі своєю співмешканкою на день народження. Влітку 2008 року допомагав відповідачу по справі вивозити речі до його батьків. На даний час конкретного місця проживання відповідача не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матірю позивачки по справі. Відповідач в квартирі № 73 в житловому будинку № 43 по вул.Трубченко в м.Нікополі Дніпропетровської області не проживає з 2008 року, де на даний час мешкає, їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що останній раз бачила відповідача приблизно 5 років тому назад. Наскільки їй відомо, відповідач проживав в своєї матері, потім через деякий час переїхав жити до своєї співмешканки, куди сааме, їй невідомо. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою, оскільки примушує нести додаткові матеріальні витрати, а також перешкоджає вільному розпорядженню належним їй майном. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На \~підставі \~ст.391 ЦК України,\~

Outcome: approved