Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

01.02.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" надійшла позовна заява, а 02.03.2018 - уточнена позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди №141/2014/КБ/О від 04.10.2014 в сумі 36011 грн. 33 к., що складається з наступного: 12222 грн. 72 к. - основного боргу, 1096 грн. 00 к. - 3% річних, 13669 грн. 02 к. пені, 9023 грн. 59 к. інфляційних витрат, а також про відшкодування судових витрат. На обґрунтування позовної заяви, зазначив, що 04.10.2014 між ТОВ "Курганський бройлер" та ФО-П [PERSON] було укладено договір оренди №141/2014/КБ/О. На умовах та в порядку, передбачених вищезазначеним договором, ТОВ "Курганський бройлер" передало, а ФО-П [PERSON] прийняв у строкове платне користування майно, яке розташоване за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS]. Відповідно п. 3.3 Договору розрахунки за даним договором здійснюються у безготівковому порядку в національній валюті України - гривні до 24 числа поточного місяця. Відповідач свої зобов'язання за договором повністю не виконав та має заборгованість по сплаті оренди, що становить 12 222 грн. 72 к. 10.01.2018 відповідачу було надіслано повідомлення-вимогу від 09.01.2018 про сплату боргу, але відповіді не надійшло. Відповідно запису №2458006000603 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем 29.11.2017 підприємницька діяльність [PERSON] припинена. Відповідно до п. 8.2. Договору оренди №141/2014/КБ/О від 04.10.2014, якщо за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на 1 рік. Кількість пролонгацій не обмежена. П. 4.2. Договору оренди №141/2014/КБ/О від 04.10.2014 передбачає, що об'єкт оренди має бути повернутий орендодавцю за актом приймання-передачі після закінчення терміну дії договору у справному стані з урахуванням зносу. Станом на день звернення до суду відповідач об'єкт оренди не передав. Відповідно до п. 5.3. Договору оренди №141/2014/КБ/О від 04.10.2014 за порушення строків орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості щомісячної орендної плати за відповідний об'єкт оренди пеня нараховується за весь час прострочення виконання договірних зобов'язань. Таким чином, відповідачу нарахована пеня у розмірі 13669 грн. 02 к. З урахуванням вимог ст. 625 ЦК України відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язань та нараховується 3% річних за використання грошових коштів у сумі 1096 грн. 00 к. індекс інфляції в сумі 9023 грн. 59 к. Оскільки до теперішнього часу заборгованість не погашена, відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, позивач вимушений звернутися з цим позовом до Зміївського районного суду Харківської області. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 07.02.2018 позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Після подання уточненого позову, ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 12.03.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 26.04.2018. 24.04.2018 представник позивача Юзик А. А. подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без представника позивача. 26.04.2018 в зв'язку з першою неявкою відповідача, підготовче засідання відкладено. 01.06.2018 представник позивача Юзик А. А. подав клопотання про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції 05.06.2018 підготовче засідання відкладено, задоволено клопотання представника позивача про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції. 10.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.09.2018. 13.09.2018 судовий розгляд відкладено через перше нез'явлення в судове засідання належним чином повідомленого відповідача. 01.11.2018 та 11.12.2018 в зв'язку з перебуванням судді у щорічній відпустці відкладено розгляд справи. Представник позивача Роєнко Є. В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], який повідомлявся рекомендованими листами, направленими йому судом (а. с. 43, 44, 55, 71, 80, 83, 95, 102), та через оголошення про виклик в судове засідання, що розміщене на загально доступному офіційному веб-порталі Судової влади України (а. с. 56, 74-75, 82, 88, 99), про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 04.10.2014 між ТОВ "Курганський бройлер" та ФО-П [PERSON] укладено договір оренди №141/2014/КБ/О, відповідно до якого орендодавець зобов'язався передати у строкове платне користування майно, яке розташоване за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS]. У додаткових угодах №№1, 2 до договору оренди наведено перелік майна, що є предметом оренди, а також розмір орендної плати. Орендар зобов'язався прийняти майно, використовувати його за призначенням та сплачувати орендодавцю орендну плату, розрахунки здійснюються у безготівковому порядку в національній валюті України - гривні до 24 числа поточного місяця. (а. с. 9-16). Згідно детальної інформації про фізичну особу [PERSON], сформованої з web-сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (https://usr.minjust.gov.ua), вбачається, що [PERSON] припинив займатись підприємницькою діяльністю з 29.11.2017 та зазначено стан суб'єкта - припинено, номер запису - 2458006000603 (а. с. 4-6). Згідно розрахунку, наданого позивачем, за договором оренди, укладеним між позивачем та відповідачем, станом на 26.01.2018 відповідач має заборгованість - 36 011 грн. 33 к., яка складається з наступного: 12 222 грн. 72 к. - основного боргу, 1 096 грн. 00 к. - 3% річних, 13 669 грн. 02 к. пені, 9 023 грн. 59 к. інфляційних втрат (а. с. 33-34). 10.01.2018 ТОВ "Курганський бройлер" на адресу [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу від 09.01.2018 про сплату боргу (а. с. 7, 8). Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Зі змісту ч. 1 ст. 527 ЦК України вбачається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У статті 611 ЦК України передбачено наступні правові наслідки порушення зобов'язання, які можуть бути встановлені договором або законом: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, вбачається, що з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Представниками позивача надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладанням між сторонами договору оренди та наявності з боку відповідача невиконаних зобов'язань щодо внесення орендної плати. Доказів, які б спростовували зазначену суму заборгованості або обов'язок щодо її погашення, відповідачем не надані. Відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по своєчасній оплаті оренди, тому позов про стягнення з нього боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних і пені є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі на суму 36011 грн. 33 к. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved