Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 23441 грн. 01 коп. за кредитним договором від 04 серпня 2009 року та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 04 серпня 2009 року у зв`язку з чим станом на 17 березня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 23441 грн. 01 коп. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" у судове засідання не з`явився, проте від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами. В позові просила відмовити повністю. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 04.08.2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші і споживач послуг банку лише приєднується до тих умов і з ними він ознайомлений. Як слідує з матеріалів справи, 04 серпня 2009 року [PERSON] заповнила та підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Заява), отримавши, як вбачається із змісту позовної заяви,кредит у розмірі 700 грн. 00 коп. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. У Заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 17 березня 2020 року становить 23 441 грн. 01 коп., з яких: 9997 грн. 30 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3993 грн. 92 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7857 грн. 36 коп. заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу; 1092 грн. 43 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов`язання. Однак, як видно з цього розрахунку, заборгованість розрахована не з базової відсоткової ставки 30 відсотків з розрахунку 360 днів у році, яка вказана у Заяві від 04.08.2009 року, а із значно більшої, зокрема від 34,8 до 43,2. Отже, розрахунок, наданий АТ КБ "Приватбанк" суперечить умовам кредитування, на які покликається позивач, оскільки з розрахунку видно й інші нарахування заборгованості, здійснені на підставі умов, які відсутні в заяві та довідці про умови кредитування, що підписані відповідачем. У заяві позичальника від 04 серпня 2009 року умови та порядок зміни процентної ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім розрахунку заборгованості за договором станом на 17 березня 2020 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (надалі Витяг з Тарифів) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі Витяг з Умов та правил) як невід`ємні частини спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Враховуючи, що позичальник періодично здійснювала погашення за наданим кредитом, у т.ч. й нарахувань не передбачених в Заяві, суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості. Більше того, з надананого розрахунку слідує, що поточна заборгованість за тілом кредиу відсутня. Неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях. Роздруківка із сайту позивача також належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана споживачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", хоч і підписана відповідачем але не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору, вказав Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 365/159/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Судовий збір, що понесений позивачем при поданні позовної заяви, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Outcome: dismissed