Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька з 01.09.2020 до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала з відповідачем з 28.09.2002 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 01.03.2012, розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти. Однак, аліменти відповідач тривалий час не сплачує, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 50555, 26 грн. При цьому відповідач зовсім не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, не приймає участь у її вихованні, уникає спілкування з нею. На даний час вона має намір забезпечити навчання дочки в Республіці Польщі, в період з 01.09.2020 по [INFO]. При зверненні до відповідача з проханням надати згоду на тимчасовий виїзд дочки за кордон, відповідач надати таку згоду відмовляється, при цьому не пояснюючи та аргументуючи свою відмову. Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не перешкоджає її всебічному та гармонійному розвитку. Оскільки відповідач дозволу на тимчасовий виїзд дочки не надає, намагання врегулювати дане питання в позасудовому порядку виявилися безрезультатними, тому позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вирішення питання щодо задоволення позову, поклав на розсуд суду. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровограської області від 01.03.2012 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , яка має намір навчатися в Польщі в період часу з 01.09.2020 по [INFO], що підтверджено запрошенням навчального закладу, для чого необхідна згода батька дитини. Проте, звернення позивача щодо надання відповідачем згоди на виїзд дитини за межі України, залишились проігнорованими. Крім того, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виховання та утримання дочки, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та не піклується про її розвиток, станом на 01.06.2020 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 50555 грн. 26 коп., що підтверджено довідкою державного виконавця від 25.06.2020, а також довідкою, з якої вбачається, що позивач за період з 01.07.2019 по 01.08.2020, аліменти взагалі не отримувала. Як наслідок, за заявою [PERSON] , з приводу несплати [PERSON] аліментів відкрито кримінальне провадження №12020125160000006 від 02.07.2020. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 та яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Положеннями ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Разом із цим та з урахуванням правового висновку ВС/ВП у справі №712/10623/17 від 04.07.2018 року, згідно якого - дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі одного за батьків за відсутності згоди іншого може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку та закінчення. Зважаючи на відсутність доказів зі сторони позивача про необхідність перебування дочки в Польщі саме до її повноліття, натомість надано суду докази навчання дитини в Польщі з 01.09.2020 до [INFO], то позов слід задовольнити частково, а саме із наданням дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька в Польщу протягом в період з 01.09.2020 до [INFO]. Суд звертає увагу і на те, що надання дозволу на неодноразові виїзди дитини без згоди батька суперечить наведеним нормам законодавства, оскільки законодавець передбачив таке право на одноразовий виїзд за рішенням суду. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові №6-15цс17 від 12 квітня 2017 року та висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 23.04.2018 року. Тож, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом під час розгляду справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині за кордон без згоди батька на період її навчання в Республіці Польща з 01.09.2020 по [INFO], оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею при поданні даного позову до суду судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial