Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Белугіної Венери Леонідівни про визнання дій неправомірними, визнання правочину недійним. Свої вимоги мотивував тим, що 16 січня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л. видано [PERSON] свідоцтво про належність на праві власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресом: [ADDRESS]. 18 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/6 частини спірної квартири. Цього ж дня, 18 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л. прийнято рішення та здійснено державну реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресом: [ADDRESS]. Вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л. незаконним шляхом передано у власність частину квартири, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності. У зв'язку з чим просить суд визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо створення і посвідчення свідоцтва про належність [PERSON] на праві власності 1/2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] неправомірними, а правочин недійсним; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо створення і посвідчення «Договору дарування частини квартири» від 18 грудня 2014 року та державної реєстрації на вказану частину права власності за [PERSON] неправомірними, а правочин недійсним; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо повторної державної реєстрації права власності на 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] за реєстраційним № 5324069080000 від 18 грудня 2014 року, неправомірними; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо постановлення рішення № 18113879 від 18 грудня 2014 року про державну реєстрацію та вчинення державної реєстрації права власності на 1/3 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] за [PERSON], неправомірними. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо створення, посвідчення та реєстрації свідоцтва про належність [PERSON] на праві власності 1/2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] неправомірними, а правочин недійсним та скасувати його; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо створення і посвідчення Договору дарування частини квартири від 18 грудня 2014 року та державної реєстрації на вказану частину права власності за [PERSON] неправомірними, а правочин недійсним, скасування його реєстраційного номеру, запису про право власності № 8135311 та рішення № 18120710 від 18 грудня 2014 року про реєстрацію у Державному реєстру прав власности на нерухоме майно; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо ухвалення рішення № 31213279 від 18 грудня 2014 року про повторну державну реєстрацію права власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS] за реєстраційним № 5324069080000 від 18 грудня 2014 року, номер запису про право власності 8131835 за [PERSON] неправомірними, правочину недійсним та скасувати вказане рішення та реєстраційні написи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо постановлення рішення № 18113879 від 18 грудня 2014 року про визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] та вчинення державної реєстрації права власності за [PERSON] неправомірними, а правочин недійсним та скасувати реєстраційний № 46 в реєстрі Белугіної В.Л., скасувати номер запису про право власності 8131835 та рішення № 18113879 від 18 грудня 2014 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 22 серпня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва залучено [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що позивачем при поданні позову було пропущено строки позовної давності, вона є неналежним відповідачем, оскільки відсутня її юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації прийнятого рішення. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляд справи. До суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено про пропуск строку позовної давності з неповажних причин. Позивач оскаржує правочини, які стосуються втрати права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належала його сину [PERSON], а тому у позивача відсутнє право звертатись до суду із зазначеним позовом, оскільки його права, свободи та інтереси на прилюдних торгів по реалізації майна його сина та при укладенні договору дарування майна [PERSON] не були прушені. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2012 року вимоги позивача про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] не задоволено.Просив відмовити у задоволенні позову, (а.с.156). До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явивлась, хоча належєним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступны фактичны обставини. 16 січня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л. відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами) на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві [PERSON] 15 січня 2010 року, посвідчено свідоцтво про належить [PERSON] на праві власності майна, яке складається з 1/2 частину квартири [ADDRESS] та придбано за 66 850,00грн., що раніше належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продаху, зареєстрованого Київською універсльною біржою 11 червня 1996 року за № В4635/6141, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02 серпня 1996 року за реєстрованим номером 2220. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі№ 46 (а.с. 11, т.1). 22 грудня 2015 року третя особа [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв"язку з реєстраціює шлюбу (а.с. 160, т. 1). Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) акт про проведення прилюдних торгів затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби і є підставою для видачі відповідним органом свідоцтва про право власності. Згідно з п. 2.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27 жовтня 1999 № 68/5 (в редакції яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до п.п. 6.1, 6.2, 6.4 цього Тимчасового положення після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. Затверджений акт державний виконавець видає покупцеві. На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Згідно п. 244 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 № 20/5 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносмин) придбання арештованого або заставленого майна з публічних торгів (аукціонів) оформляється нотаріусом за місцем знаходження такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва. Видача свідоцтва про придбання заставленого майна, яке складається лише з рухомого майна, здійснюється за місцем проведення аукціону. Відповідно до п. 245 цієї Інструкції свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені публічні торги, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Згідно п. 248 зазначеної Інструкції, якщо майно (свідоцтво) підлягає обов'язковій державній реєстрації, нотаріус зазначає про це в тексті свідоцтва із зазначенням органу, який здійснює таку реєстрацію. Відповідно до п. 1.3. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5 (в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно з п. 2.1. цього Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Додатком 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно Переліком правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна в п. 4 визначено свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), видані нотаріусами. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 11 червня 1996 року [PERSON], який діяв від власного імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] на Київській Універсальній біржі придбано квартиру [ADDRESS] (а.с. 182, т. 1). 02 серпня 1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації Київської міської державної адміністрації позивачу було видана реєстраційна посвідка про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності, про було зроблено запис в реєстраційну книгу № 2220 (а.с. 184, т.1). Вироком Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2007 , постановленому у кримінальній справі № 1-15/2007 р., стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 40000 грн., по 10000 грн. з кожного. Ухвалою Верховного Суду України від 10.07.2007 вирок Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2007 відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] залишено без змін, а щодо [PERSON] вирок скасовано на підставі ст. 1 п. «б»Закону України «Про амністію»від 19.04.2007 та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст. 296 ч. 2 КК України, закривши провадження по справі. Цей же вирок в частині стягнення з [PERSON] 10000 грн. моральної шкоди на користь потерпілої [PERSON] було скасовано та роз'яснено право звернення до суду про відшкодування моральної шкоди з [PERSON] в порядку цивільного судочинства. На виконання вироку Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2007 було видано виконавчий лист № 1-15/07 про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 30 000 грн. В добровільному порядку солідарним боржником [PERSON] було відшкодовано заборгованість потерпілому [PERSON] в розмірі 10 000,00 грн. Під час здійснення виконавчих дій по виконавчому листу № 1-15/07 від 12 вересня 2007 року, виданому Апеляційним судом м. Києва ТОВ «Юнор», було проведено прилюдні торги, на яких реалізована 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] Переможцем прилюдних торгів стала третя особа [PERSON] 18 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л. посвідчено договір дарування, за умовами якого третя особа [PERSON] подарувала, а третя особа [PERSON] прийняв у дар 1/6 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 12, том 1). Як зазначено в ст.ст. 717, 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно із ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції законну, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції законну, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Згідно п. 13 цього Порядку заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Як вбачається з п.п. 20, 22, 26 зазначеного Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав. Орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення витяг з Державного реєстру прав, свідоцтво (в разі його формування) та документи, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав, одним із способів, зазначеним у заяві. Відповідно до п.п. 35, 36 Порядку під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно з п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; Підпунктами 1.1, 1,2 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (в редакції, яка була чинна на день виникнення спірних правовідносин) передбачено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Судом оглянуто матеріали реєстраційної справи на об"єкт нерухомого майна, розташованого за адресою:[ADDRESS] , які містять, зокрема, витяг про державну реєстрацію прав Комунальним підприємством «Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 27 серпня 2012 року права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 37, т.2), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18113879 від 18 грудня 2014 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В.Л. про державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за третьою особою [PERSON] (а.с. 43,т.2), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18 грудня 2014 року приватним нотаріусом Белугіною В.Л. 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18113879 від 18 грудня 2014 року (№ запису про право власності 8131835) (а.с.44-45,т.2), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяженя № 18120710 від 18 грудня 2014 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіною В.Л. про державну реєстрацію права власності 1/6 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 63,т.2), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18 грудня 2014 року приватним нотаріусом Белугіною В.Л. 1/6 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 18120710 від 18 грудня 2014 року в Державному реєстрі право власності (№ запису про право власності 8135311) (а.с.64-65, т.2). Позивач остаточно просив визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо створення, посвідчення та реєстрації свідоцтва про належність [PERSON] на праві власності 1/2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] неправомірними, а правочин недійсним та скасувати його; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо створення і посвідчення договору дарування частини квартири від 18 грудня 2014 року та державної реєстрації на вказану частину права власності за [PERSON] неправомірними, а правочин недійсним, скасування його реєстраційного номеру, запису про право власності № 8135311 та рішення № 18120710 від 18 грудня 2014 року про реєстрацію у Державному реєстру прав власности на нерухоме майно; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо ухвалення рішення № 31213279 від 18 грудня 2014 року про повторну державну реєстрацію права власності на 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] за реєстраційним № 5324069080000 від 18 грудня 2014 року, номер запису про право власності 8131835 за [PERSON] неправомірними, правочину недійсним та скасувати вказане рішення та реєстраційні написи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної Венери Леонідівни щодо постановлення рішення № 18113879 від 18 грудня 2014 року про визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] та вчинення державної реєстрації права власності за [PERSON] неправомірними, а правочин недійсним та скасувати реєстраційний № 46 в реєстрі Белугіної В.Л., скасувати номер запису про право власності 8131835 та рішення № 18113879 від 18 грудня 2014 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. У разі якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної часткової власності, суд на підставі статей 358, 361 та 362 ЦК відповідно до частини другої статті 35 ЦПК залучає до участі у справі про визнання такого правочину недійсним усіх співвласників. Третя особа [PERSON], який діяв від свого імені та від імені третьої особи [PERSON], в письмових запереченнях зазначив про пропуск строку позовної давності. Відповідач Белугіна В.Л. не визнала позовні вимоги [PERSON], зазначивши, що позивачем при поданні позову було пропущено строки позовної давності, а також позивач звернувся до неналежного відповідача. Щодо пропущення строків позовної давності суд вважає таке. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. Щодо пред»явлення позову до неналежного відповідача, суд вважає наступне. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Саме таке процесуальне правило визначення суб'єктного складу осіб наведене у ст. 50 Закону України «Про нотаріат». Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. Відповідно до уточненої позовної заяви від 03 серпня 2016 року позивач вважає належним відповідачем у спірних правовідносинах саме приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіну В.Л. (а.с. 86, т.1). Суд оцінивши у сукупності правовідносини, які виникли між сторонами, вважає приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бегуліну В.Л. неналежним відповідачем у цьому спорі, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Белугіної Венери Леонідівни за участю третьої особи [PERSON], [PERSON] про визнання нотаріальних дій неправомірними, визнання правочинів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав власности, скасування записів Державного реєстру прав власности слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed