Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

05 липня 2013 року виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що в місті Павлограді склалась доволі гостра ситуація з поліпшення житлових умов мешканцям міста, що кімната [ADDRESS] перебуває в комунальній власності міста Павлограда, а відповідачі не мешкають у згаданому житлі з 2005 року. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2013 року позов було задоволено повністю та визнано відповідачів у справі такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS], а також стягнуто із відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. 09.01.2014 р. до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 21.01.2014 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення була задоволена, заочне рішення від 15.11.2013 року - скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, наполягав на її задоволенні. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував. У судовому засіданні пояснив, що постійно мешкав у спірній кімнаті, робить у ній ремонт, сплачує за комунальні послуги. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, перевіривши їх на належність, допустимість, достовірність та достатність, суд приходить до наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно із довідкою Відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради від 20.06.2013 кімната [ADDRESS], не приватизована, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Павлограда. /а.с. 7/ Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 01.06.2013 основний наймач кімнати [ADDRESS] є [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за даною адресою. /а.с. 8а/ Відповідно до актів, складених 30.11.2011, 01.06.2013 комунальним підприємством "Павлограджитлосервіс" Павлоградської міської ради "Житлосервіс 2", [PERSON], [PERSON], [PERSON], з 2005 року не мешкають у кімнаті [ADDRESS], є лише зареєстрованими. /а.с. 12, 13/. Крім того, акт, складений комунальним підприємством "Павлограджитлосервіс" Павлоградської міської ради "Житлосервіс 2", від 01.06.2013 посвідчений підписами сусідів по гуртожитку: [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]). /а.с. 13/ Несплата комунальних послуг відповідачем відповідно до довідок /а.с. 8,9/ не є підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, а є лише непрямим доказом того, що особа втратила інтерес до зайняття спірного житлового приміщення, втратила необхідність в поліпшенні житлових умов. Відповідно до ч. 1 ст. 47 "Основи житлового законодавства СРСР та союзних республік" затверджені постановою ВР СРСР № 5151-Х від 24.06.1981 року та ст. 177 Житлового кодексу України, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Відповідно до ст. 78 Житлового кодексу України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени Тому, суду не було доведено, що відповідачка [PERSON] втратила інтерес до спірної квартири, а обставини, на які посилається представник позивача, не можуть бути визнані судом поважними. тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91 - 99 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що ніколи надовго не залишала кімнату [ADDRESS], так само час її відсутності тимчасової відсутності у кімнаті не перевищував шести місяців, дійсно останнім часом у кімнаті з'являється періодично, оскільки робить у ній ремонт, заборгованість за комунальні послуги за кімнату погашає, у кімнаті знаходяться речі відповідача. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт постійного проживання відповідача [PERSON] у кімнаті, а також те, що тимчасова відсутність відповідача у кімнаті мала короткостроковий періодичний характер. Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом не було встановлено обставин, які свідчать про відсутність відповідача [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] понад 2 місяці. Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Натомість, відповідачі [PERSON], [PERSON] жодних доказів поважності причин їх відсутності у спірному житловому приміщенні не надали. Так само, судом враховується, що зазначені особи не значаться зареєстрованими у кімнаті [ADDRESS] (а.с.20, 21). Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд приходить до висновку, що позивач довів неповажність причин відсутності наймачів [PERSON], [PERSON] у кімнаті [ADDRESS], тому позов у даній частині підлягає задоволенню. Проте, у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити. Згідно із ч. 2 ст. 71 Житлового Кодексу України, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. Згідно із ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також ст. 72 ЖК Української РСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 114, 70 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 721 від 10.06.2013 р., долученим до матеріалів цивільної справи, які слід стягнути із відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача у рівних частках. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України та

Outcome: partial