Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що той розмір аліментів, який сплачує відповідач на утримання дитини є недостатнім для її належного забезпечення та утримання. Відповідач на протязі більше 8 років жодним чином не цікавиться дитиною та не відвідує її. Дитина є інвалідом з дитинства, що потребує матеріальних затрат на її лікування. Просить стягувати із відповідача аліменти на утримання [PERSON] в сумі 2000 грн., а також додаткові витрати пов'язані із необхідністю її обстеження та лікування в сумі 500 грн. щомісячно, при цьому додала, що чеки на покупку медикаментів для лікування [PERSON]. у них не збереглись. Також підкреслила, що дитина прийшла в судове засідання, сподіваючись побачити свого батька. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, ним подано відзив на позов, у якому він визнає позовні вимоги [PERSON] частково, мотивуючи тим, що у нього є інша сім'я, на утриманні дочка, а також син дружини від першого шлюбу, який навчається в університеті, батько дружини, який є інвалідом І групи "А", мати дружини - пенсіонерка, а також його мати - пенсіонерка. Згідний сплачувати аліменти на утримання дочки в сумі 1200 грн. щомісяця. В задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину просить відмовити, так як позивачкою не додано доказів їх понесення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. У відповідності із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилась одна дитина, а саме: дочка - [PERSON], [INFO], яка є інвалідом з дитинства, проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 20 липня 2005 року виданим Носівською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області та довідкою виданою виконкомом Носівської сільської ради за вих.№128 від 06 лютого 2019 року, а також підтверджено представником позивача в судовому засіданні та не заперечено відповідачем. Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто із відповідача на користь позивача, аліменти на утримання дочки [PERSON]. в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 23 червня 2011 року і до досягнення нею повноліття. Із посвідчення [NUMBER] від 18 липня 2012 року видно, що [PERSON] є інвалідом з дитинства і на даний час по 02 серпня 2019 року одержує державну соціальну допомогу. Виписками із історій стаціонарної хворої [PERSON]., вбачається, що остання хворіє, а тому проходить необхідні стаціонарні обстеження та лікування. Встановлено, що відповідач ніде офіційно не працює, немає регулярного заробітку, але разом з тим, ним, суду не подано жодних доказів про неможливість працевлаштуватись на постійній основі чи про його непрацездатність за станом здоров'я. Відповідач є молодим, здоровим, а тому зобов'язаний утримувати свою дитину. Доказів незадовільного стану здоров'я відповідача станом на день подання відзиву на позов, останнім, суду не подано. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Положеннями ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача на те, що у нього на утриманні перебуває ще одна дитина, а саме син дружини від першого шлюбу, який навчається в університеті, батько дружини, який є інвалідом І групи "А", мати дружини - пенсіонерка, а також його мати - пенсіонерка, як на підстави часткового визнання позову, суд вважає безпідставними і такими, що не можуть бути враховані при вирішенні питання про визначення розміру аліментів у збільшеному розмірі, оскільки такі твердження [PERSON] є голослівними і не підтверджені жодними належними та допуститими доказами, при цьому батьки дружини, а також мати відповідача є отримувачами пенсій, а аліменти на утримання сина дружини від першого шлюбу, у зв'язку із його навчанням і до досягнення 23 років, можуть стягуватись за рішенням суду із його батька. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить з 1 січня - 1626 гривень, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2027 гривень. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: матеріальне становище відповідача, відсутність на його утриманні непрацездатних дружини, батьків, наявність у платника аліментів іншої дитини, а саме: дочки [PERSON], 2012 року народження, матеріальне становище дитини, її стан здоров'я, яка є інвалідом з дитинства, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: рівність сторін в утриманні дитини, її вік, розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, приймаючи до уваги те, що розмір стягуваних аліментів у розмірі 300 грн. щомісячно, ставить позивача у скрутне матеріальне становище, а також й те, що дитина проживає спільно з матір'ю, яка нею опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на її утримання та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності прийшов до переконання, що позов [PERSON], в частині збільшення стягнення розміру аліментів із відповідача, а саме: з 300 грн. до 2000 грн. слід задовольнити, оскільки вважає, що розмір аліментів на дитину в сумі 2000 грн. щомісяця, буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Крім цього, позивач просить стягувати із відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 500 грн. щомісячно і до її повноліття. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року, вирішуючи питання про розмір коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Позивачем та її представником не надано належних та допустимих доказів стосовно наявності додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Суд, враховуючи вищенаведене, вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити. Судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 768,40 грн. стягнути із відповідача в доход держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial