Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

10 квітня 2019 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності, який обгрунтував наступним. 12 липня 2018 року позивач звернувся до ПАТ «Полтава-АВТО» з метою придбання автомобіля. У вказаному салоні представники ТОВ «АВТО ПРОСТО» запропонували придбати автомобіль на умовах розстрочення платежу та розповіли про умови укладення договору. Після того, як позивач погодився, йому дали рахунок для оплати першого внеску в сумі 16216,85 грн. Після проведеної оплати позивачу був наданий примірник договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару ( автомобіля) у групі від 12.07.2018 року № 800472 та повідомлено, що протягом тижня можна бути забрати придбаний автомобіль. В подальшому, 14.08.2018 року та 17.09.2018 року позивач вніс іще два внески в сумі 4595,82 грн та 5000 грн, однак автомобіль так і не отримав. Після цього позивач зрозумів, що при укладенні договору його ввели в оману. Примірник договору позивачу для ознайомлення надано лише після його підписання та внесення коштів на наданий рахунок. Крім цього, сплачуючи перший внесок позивач вважав, що сплачує частину вартості автомобіля, однак із договору вбачається, що дані кошти є послугою, пов`язаною із включенням до системи АВТОФОНД та формування групи). Також позивач зазначає, що якби йому була відома дійсна природа договору ( а саме те, що укладається не кредитний договір, а лише договір, який надає право на отримання автомобіля, то договір не був би підписаний, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 230 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач прохає суд визнати недійсним Договір від 12 липня 2018 року № 800472 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 800472 та стягнути із відповідача сплачені [PERSON] грошові кошти в подвійному розмірі, як це передбачає ст. 203 ЦК України в сумі 51625,34 грн. 14 травня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача зазначив, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» є фінансовою установою та з 15.01.2013 року отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товару у групах. 12 липня 2019 року між сторонами укладено Договір про надання Фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у групі, який укладено у повній відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів та перевірено його відповідність Ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого Договору та його повну відповідність законодавству України. Всі положення договору чітко викладені у ньому та підписані позивачем, що свідчить про його обізнаність щодо умов договору. До укладення договору [PERSON] подано заяву про намір укласти Договір про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі через систему Авто Так, де зазначено, що він ознайомлений з правилами надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (Автомобіль) у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО». Крім цього, Договором передбачено, що учаснику додатково надається 14 днів з дати підписання договору для детального вивчення його умов та можливості його розірвання без втрати коштів, однак [PERSON] після укладення договору неодноразово сплачував кошти за договором. Таким чином, Договір укладений у відповідності до вимог законодавства, [PERSON] ознайомлений з його умовами та підстави для задоволення позову відсутні. 03.06.2019 року позивач подав до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що наявність ліцензії у відповідача не може свідчити про дійсність договору. Крім цього, посилання відповідача на те, що позивач мав змогу протягом 14 днів повернути кошти не є дієвим механізмом, оскільки працівники ТОВ «АВТО ПРОСТО» при укладенні договору стверджували, що автомобіль буде надано протягом 10 днів. Факт підписання [PERSON] різних довідок не є належним доказом по справі, оскільки не може свідчити про те, що позивач дійсно ознайомлений з усіма умовами та правилами договору. Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року відкрито провадження по справі. Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримав позов та прохав розглянути справу без його участі. Представник позивача, в судовому засіданні підтримала позов та прохала його задовольнити. Представник відповідача, ТОВ «АВТО ПРОСТО», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу в його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ТОВ «АТ СЕРВІС», будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 липня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі № 800472. За умовами укладеного договору [PERSON] стає покупцем автомобіля через механізм надання права на отримання автомобіля та за умови виконання ним усіх зобов`язань за договором. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД (а.с.8-16). Відповідно до додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору, ціна автомобіля, дійсна на день укладення Договору становить 337851 грн., учасник системи сплачує: винагороду за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи АВТОФОНД та формування групи в розмірі 16216,85 грн.; періодичний платіж у розмірі 0,8333 %; щомісячну винагороду у розмірі 0,415 % + ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику у розмірі 3,00 % + ПДВ ( а.с.18). 12 липня 2018 року [PERSON] своїм підписом засвідчив та підтвердив, що ознайомлений з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів на придбання товарів у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО» (а.с.17). 08 серпня 2018 року Договір № 800472 на придбання автомобіля за системою АВТОФОНД включено до групи № 001285 (а.с.21). На виконання умов Договору позивач 12.07.2018 року сплатив 16216,85 грн. як винагороду за послуги пов`язані з включенням договору до системи АВТОФОНД та формування груп, а потім як аванс в рахунок вартості обраного автомобіля 14.08.2018 року та 17.09.2018 року сплатив 4595,82 грн. та 5000 грн. (а.с.23). У відповідності до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Згідно положень частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Судом встановлено, що позивач з пропозиціями про внесення змін до умов Договору не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами спірного договору. На заперечення [PERSON] щодо того, що договір він підписав, однак ознайомитися з ним не мав згоди, оскільки його примірник отримав лише після сплати коштів в розмірі 16216,85 грн. суд зазначає, що позивач самостійно засвідчив факт його ознайомлення з умовами та правилами договору, а в подальшому, наступні два місяці після укладення договору продовжував сплачувати кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Слід звернути увагу на те, що в п.19.3. Договору визначено, що учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за цим Договором, із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за Договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомило про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, повідомлено реквізити (адреса, номер телефону) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також реквізити (адреса, номер телефону) органів з питань захисту прав споживачів. Тобто, вказані обставини також свідчать про те, що позивач погодився з усіма умовами, підписавши спірний договір, а тому посилання позивача на те, що він був введений в оману щодо істотних умов договору, не до кінця усвідомив його зміст, а умови договору створюють дисбаланс між правами і обов`язками сторін, суд вважає безпідставним. Дані обставини підтверджені також показаннями свідка [PERSON] , який суду пояснив, що був присутній при укладенні договору. [PERSON] підписав договір, після чого отримав його примірник та рахунок на оплату, а потім пішов оплатив кошти в сумі 16216,85 грн. Крім того, додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обов`язків за договором виступає п. 12.1.4 ст. 12 Розділу II Договору, відповідно до якого, якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірванім, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування. Тобто, підписавши Договір, позивач мав 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з його умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АВТОФОНД. За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, як споживача є порушеними чи укладанням спірного договору порушують умови чинного законодавства. Посилання позивача на те, що договір укладався з АВТО ПРОСТО, а кошти сплачені на користь третьої особи також не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки рахунок на оплату позивач отримав на користь ТОВ «АТ СЕРВІС» та в додатку до договору вказано, що кошти є винагородою за включення до Договору до системи АВТОФОНД. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Предметом Договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АВТОФОНД», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. З аналізу ст. 2 Договору вбачається, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язується надати учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов`язань, передбачених Договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що оспорюваний Договір порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови, зокрема, у п.2.1. та п.2.2. Договору, у зв`язку із чим цей Договір згідно з ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є недійсним із застосуванням наслідків його недійсності, з огляду на наступне. Відповідно ч.ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Крім того, кваліфікація умов договору як несправедливих відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не є підставою для застосування до спірних правовідносин ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент укладання Договору він дійсно помилявся щодо його природи, прав та обов`язків сторін. Також позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача щодо введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення чи застосування нечесної підприємницької діяльності. Враховуючи вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки судом прийнято рішення про відмову у визнанні договору недійсним, то не може бути розглянута вимога про стягнення із відповідача грошових коштів, сплачених позивачем, у подвійному розмірі, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання договору недійсним.

Outcome: dismissed