Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до Рашківської сільської ради с. Рашків Хотинського району Чернівецької області про визнання права власності на виробничий будинок - склад. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.08.2014 року між ним та ТзОВ «Промінь» було укладено договір купівлі - продажу виробничого будинку- складу, що розташований за адресою: вул. Польова, 10-А с. Рашків Хотинського району Чернівецької області. Зазначає, що нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу ним внесено в касу підприємства грошові кошти в сумі 5000 тисяч гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру від 25.08.2014 року № 2 виданого ТзОВ «Промінь» та накладною від 25.08.2014 року № 2. В подальшому за кошти позивача було виготовлено технічну документацію. Надалі позивач звернувся до відповідача з метою укладення письмового договору купівлі-продажу нежитлових будинків та подальшого його нотаріального посвідчення, але посадові особи ТзОВ «Промінь» відмовили в цьому посилаючись на те, що на даний час ТзОВ «Промінь» ліквідовано. Вважає, що дії відповідача порушують його права, у звязку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності виробничого будинку-складу, яке набув на підставі договору купівлі-продажу. Тому підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати за ним право власності на вищевказане майно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд визнати право власності на вищевказаний виробничий будинок за позивачем [PERSON] Відповідач - представник Рашківської сільської ради с. Рашків, Хотинського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшла заява, в якій просить справу слухати у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги сільська рада визнає, не заперечує проти їх задоволення, наслідки ст. 174 ЦПК України відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, із матеріалів справи вбачається, що 25 серпня 2014 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, письмова форма та нотаріальне посвідчення якого не були дотримані, було передано виробничий будинок-склад за адресою: с. Рашків, вул. Польова, 10, Хотинського району, Чернівецької області, до якого відноситься: літ. А-2, склад, загальною площею 591,40 кв.м. в т.ч. основна 583,00 кв.м.; літ. Б склад, загальною площею, 31,90 кв.м. в т.ч. основна 31,90 кв.м.; літ.В склад, загальною площею 94,20 кв.м. в т.ч. основна 94,20 кв.м.; літ. Г навіс, 18,70 кв.м. Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року ліквідовано ТзОВ «Промінь» (с. Рашків, Хотинського району Чернівецької області), та оголошено банкрутом (а.с. 13-14). Відповідно до листа Рукшинської сільської ради № 60 від 09.06.2016 р. та листа арбітражного керуючого № 151 від 15.08.2016 р., виробничий будинок-склад, що розташований за адресою: вул. Польова, 10, с. Рашків, Хотинського району, Чернівецької області дійсно знаходиться на балансі ТзОВ «Промінь». На даний час ТзОВ «Промінь» ліквідовано за рішенням Господарського суду Чернівецької області, правонаступників даного підприємства немає. Згідно технічного паспорта на приміщення виробничого будинку - складу, що розташований за адресою: вул. Польова, 10-А с. Рашків Хотинського району Чернівецької області виданого Хотинським комунальним районним бюро технічної інвентаризації від 28.07.2015 року вбачається, що замовником технічної інвентаризації є позивач в справі [PERSON] (а.с. 5-7). Так, позивач [PERSON] звертаючись до суду, просив визнати за ним право власності на виробничий будинок на підставі договору купівлі-продажу, вчиненого у простій письмовій формі, який не був нотаріально посвідчений у передбачений законом порядку. Як вбачається із матеріалів справи, свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що на підтвердження укладення даного договору купівлі-продажу ним було внесено у касу ТзОВ «Промінь» грошові кошти в сумі 5000,00 (пять тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру від 25.08.2014 року № 2 виданого ТзОВ «Промінь» та накладною від 25.08.2014 року (а.с. 4), проте передача правовстановлюючих документів та необхідна реєстрація договору купівлі-продажу так і не відбулася. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.ст. 209, 657 ЦК України, договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ч.1 ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є право чин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний (нікчемний) право чин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 13, 14 постанови від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та ст. 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З урахуванням положень ст. ст. 16, 182, 640 ЦК України визначена ч. 2 ст. 220 ЦК України можливість визнання договору дійсним поширюється лише на ті договори, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого сторона ухиляється, й не підлягають державній реєстрації, а тому суперечить законодавству визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості, оскільки такий правочин в обов'язковому порядку повинен пройти державну реєстрацію. Статтею 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що була чинна на день визнання банкрутом боржника встановлений чіткий порядок продажу майна банкрута, який ліквідатор здійснює через відкриті торги, якщо інший порядок продажу майна банкрута не встановлений комітетом кредиторів, тільки після проведення інвентаризації та оцінки. Уступка вимог банкрута здійснюється в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, за згодою комітету кредиторів. Ліквідатор має право виставити на відкриті торги вимоги банкрута, якщо інший порядок продажу (уступки) вимог банкрута не встановлено комітетом кредиторів. Крім того, частиною 4 статті 50 вказаного Закону передбачено, що укладений на аукціоні договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу між позивачем [PERSON] та ТзОВ «Промінь» було укладено із порушенням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки продаж майна банкрута мав би здійснювати ліквідатор через відкриті торги. Проте, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про чіткий порядок продажу майна банкрута ліквідатором, крім того відсутні відомості про погодження цього договору із комітетом кредиторів. Крім того, позивач не надав суду письмовий текст договору купівлі-продажу, на підставі якого просив визнати право власності, а також ним не було надано будь-які правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно та докази перебування цього майна у власності будь-якого субєкта цивільних правовідносин, зокрема і ТзОВ «Промінь», яке на даний час є ліквідовано. Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] про визнання прав власності на виробничий будинок-склад, що розташований за адресою: вул. Польова, 10-А с. Рашків Хотинського району Чернівецької області слід відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed