Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивачі звернулися до районного суду з позовною заявою, в якій просять визнати за кожним з них право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що колишній чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] у період з 1983 року по день смерті - [INFO] року проходив службу в органах внутрішніх справ. З червня 1999 року позивач, разом зі своєю сім'єю, а саме: сином [PERSON], дружиною сина [PERSON] та онуком [PERSON], зареєстровані в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], так як іншого житла не мають. За спільною згодою Подільської РДА у м.Києві та Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві даний будинок використовується як гуртожиток для проживання та реєстрації працівників районного управління міліції. Поселення позивачів відбувалось відповідно до діючого на той час порядку на законних підставах, але за повідомленням Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 19.01.2017 року частина документів, на підставі яких працівники міліції проживали в гуртожитку до 2004 р., фактично втрачена, рапорт, рішення та протокол засідання житлово-побутової комісії районного управління, щодо вселення позивачів до гуртожитку не збереглися. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано до сфери управління Подільської РДА в м.Києві та згідно з розпорядженням Подільської РДА в м.Києві від 29.01.2015 року № 50 передано та закріплено за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державній адміністрації. Починаючи з 1999 року, позивач та її родина несли постійні витрати на утримання вказаного житлового приміщення, в якому вони постійно проживали та проживають на даний час, оскільки не мають іншого житла. Зокрема у період з серпня 1984 року по квітень 2004 року з грошового забезпечення колишнього чоловіка позивача [PERSON] щомісячно утримувались кошти за проживання в гуртожитку. У період з травня 2004 року по липень 2012 року [PERSON] через касу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві сплачувала кошти за проживання. Крім того, в червні 2013 року, листопаді 2014 року та травні 2015 року між позивачем та комунальними підприємствами були укладені договори про надання послуг. З моменту укладання вищевказаних договорів позивач регулярно сплачувала за рахунками, які надходили за використання комунальних послуг. В зв'язку з тим, що протягом двадцяти років, позивач разом із сім'єю проживає в гуртожитку по [ADDRESS] та враховуючи те, що починаючи з 25.05.2007 року позивач разом із членами її родини, перебуває на квартирному обліку, позивач звернулася із заявою до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу ордера на житлове приміщення, а саме вищевказану квартиру. Однак, 26.09.2017 року на адресу позивача надійшов лист Подільської районної в місті Києві держаної адміністрації, відповідно до якого родині відмовлено у видачі ордера на вищевказане жиле приміщення у зв'язку з тим, що розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.09.2005 року №917 будинок [ADDRESS] визнаний непридатним для проживання. До початку судового засідання позивачі подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача районної в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та розглянути справу у відповідності до чинного законодавства України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи за таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, колишній чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] у період з 10.01.1983 року по день смерті - [INFO] року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення було надано коилшньому чоловіку позивача [PERSON] - [PERSON], як працівнику міліції, для проживання разом із сім"єю. Згідно з довідкою форми №3, виданої Комунальним Концерном «Центр комунального сервісу» від 22.09.2017 року за вих. №2251 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та її син - позивач [PERSON] з 16.06.1999 року, дружина сина - позивач [PERSON] з 29.12.2005 року, онук - позивач [PERSON] з 04.07.2006 року. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством. Згідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством (ст.ст. 128, 130 ЖК України). Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, ст. ст.128, 129 ЖК України жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку положення не містить. Судом встановлено, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУГУ ГУМВС України у м.Києві будинок [ADDRESS] використовувся як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження №50 Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації від 29.01.2015 року з балансу Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» передано на баланс Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності території громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, та приватизований житловий фонд станом на 01.02.2015 року, згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування, в тому числі і будинок по [ADDRESS] Судом також встановлено, що позивач [PERSON] у складі сім"ї з 4-х осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], перебуває на квартирному обліку з 25.05.2007 року, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №1083 від 22.09.2017 року. 22.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак відповідач листом від 26.09.2017 року №106-106/оп/п-729-2709 відмовив у видачі ордеру, посилаючись на своє розпорядження від 27.09.2005 року № 917 про визнання будинку по [ADDRESS] непридатним для проживання. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням. Як вбачається з листа Подільського районного управління МВС України від 04.09.2015 року №55/п-79, частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року, у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно їх поселення до гуртожитку разом з членами родини не збереглися. Однак, Подільське районне управління не заперечує та припускає факт того, що дані документи були в наявності і поселення позивач з сім'єю відбувалось на законних підставах. Наданими позивачами документами підтверджена реєстрація їх постійного місця проживання у вказаному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] З довідки Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 18.10.2017 року №11 вбачається, що у період з серпня 1984 року по квітень 2004 року з грошового забезпечення колишнього чоловіка позивача [PERSON] щомісячно утримувались кошти за проживання в гуртожитку. З травня 2004 року по липень 2012 року [PERSON] через касу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві сплачувала кошти за проживання. Як вбачається з наданих документів, комунальними службами з позивачем [PERSON], як основним наймачем житлового приміщення, укладені відповідні договори. Із з'ясованих у судовому засіданні обставин справи вбачається, що позивачі вселилися у квартиру [ADDRESS], тривалий час користуються спірним жилим приміщенням, яке є їх основним та єдиним місцем проживання, та несуть всі витрати по його утриманню у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідачем, виходячи з принципу змагальності сторін, встановленого ст.12 ЦПК України, не спростовані доводи позивачів та надані ними документи про правомірність зайняття ними спірного житлового приміщення. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батькеів (усиновлючачів) або одного з них, з ким вона проживає. В судовому засіданні достеменно встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO] р., проживає у вищевказаному спірному приміщенні разом зі своїми батьками - позивачами у справі [PERSON] і [PERSON] та зареєстрований за даною адресою. Тому суд, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позивачі відповідно до ч. 2 ст.65 ЖК України, на законних підставах проживають в гуртожитку по вул. Житньоторзькій в м. Києві. Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані, засновані на законі та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 6, 9, 64, 65, 128, 129 ЖК України, ст.29 ЦК України, ст.1 "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків", п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, -

Outcome: approved