Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, із врахуванням надалі уточнених позивачем позовних вимог, просить стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на її користь недораховану та невиплачену заробітну плату за період з січня 2010 року по березень 2015 року в сумі 18 344,00 грн., невиплачені надбавки за високі досягнення праці в сумі 3 595,59 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 31 443,76 грн., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 травня 2000 року була прийнята на роботу секретар-друкаркою в управління Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплокомуненерго», 25 травня 2007 року переведена техніком першої категорії в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», 01 вересня 2007 року переведена в Теплоелектроцентраль-1 техніком першої категорії цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1 будівель і споруд Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго». 29 квітня 2015 року переведена у відділ обліку та збуту теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаду економіста другої категорії по строковому трудовому договору та з 11 січня 2016 року переведена в групу розрахунків з фізичними особами цього ж відділу на посаду обліковця на час відпустки працівника по догляду за дитиною. 10 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України звільнена з посади. Позивач зазначає, що з січня 2010 року по березень 2015 року відповідач порушував її трудові права та законодавство про працю, а саме здійснював нарахування заробітної плати із заниженням її розміру, що призвело до недоплати за вищевказаний період належної їй заробітної плати. Так, оскільки відповідач всупереч умовам колективного договору, умов галузевої та територіальної угод самовільно визначив мінімальну заробітну плату на підприємстві, що була нижчою від передбаченої Законом України «Про державний бюджет України», відтак нарахування та виплата заробітної плати, в т.ч. і належної позивачу надбавки за високі досягнення праці проводилось неправильно із суттєвим їх заниженням. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи. Сторін належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема відповідачу направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем 25.07.2021 року. 05 серпня 2021 року представником відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» О.Бекерською подано відзив на позовну заяву, в якому не погоджується із заявленими позовними вимогами, вказуючи на помилковість поданого позивачем розрахунку заробітної плати до 01.11.2012 року у зв`язку із невірним застосуванням формули розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, так як така не міститься у Регіональній угоді. Натомість, у період з 01.01.2010 року по 01.11.2012 року діяла Регіональна угода між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2010-2011 роки, а вказаною Регіональною угодою не передбачено формули розрахунку місячної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців. Щодо компенсації втрати частини заробітку вважає, що покликання позивача на ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є необґрунтованим, оскільки із даних визначених у Звіті з праці ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 1-ПВ за спірний період заборгованість перед працівниками із заробітної плати та виплатах із соціального страхування була відсутня. Таким чином, посилання на вищевказаний Закон є недоречним, оскільки даною правою нормою не регулюється питання індексації перерахунку заробітної плати нарахованої під час розгляду спору в суді. 06.08.2021 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому вказує на умисне викривлення відповідачем змісту норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, оскільки згідно вказаних вище норм вбачається, що законодавець не ставить у залежність можливість виплати компенсації від того чи було нараховано і не виплачено основну заробітну плату, а визначає до яких правовідносин застосовуються ці акти. Тобто, компенсація доходів здійснюється за цим законом та порядком щодо доходів, які мали бути нараховані після 01 січня 2001 року. Просить позов задоволити. В ході судового розгляду справи представником позивача [PERSON] також подано до суду уточнений розрахунок невиплаченої заробітної плати з 2012 року та розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені, із врахуванням уточнень, позовні вимоги, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задоволити. Представник відповідача Бекерська О.І. в судовому засіданні підтримала пояснення викладені у відзиві на позовну заяву, не заперечила проти поданих представником позивача уточнених розрахунків невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, при цьому звернула увагу суду на вимоги ПКУ, згідно якого усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, підлягають оподаткуванню, про що зазначається у резолютивній частині рішення суду. Заслухавши думку сторін справи, оглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до нступного висновку. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до приписів ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики /довідники/. Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки /схеми посадових окладів/ провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних /міжпосадових/ співвідношень розмірів тарифних ставок /посадових окладів/. Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/. Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Судом встановлено, що [PERSON] з 2000 року працювала у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго». Так, згідно наказу № 80-к від 11.05.2000 року [PERSON] прийнята в Управління Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» секретарем-друкаркою. Відповідно до наказу № 99-к від 25.05.207 року [PERSON] переведена техніком першої категорії в цех по ремонту тепломехнаічного утсаткування ТЕЦ, будівель і споруд. 01.09.2007 року згідно наказу № 311-к від 31.08.2007 року переведена в Теплоелектроцентраль-1 техніком першої категорії цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд. Згідно наказу № 260-к від 29.04.2015 року [PERSON] переведена у відділ обліку та збуту теплової енергії на посаду економіста другої категорії по строковому трудовому договору. 01.11.2016 року у відповідності до наказу № 653-к від 31.10.2016 року переведена в групу розрахунків з фізичними особами цього ж відділу на посаду обліковця на час відпустки працівника для догляду за дитиною. Відповідно до наказу № 546-к від 10.08.2020 року [PERSON] звільнена за закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи відповідач внутрішніми наказами встановлював мінімальні тарифні ставки робітника першого розряду на основі якого проводив розрахунок і виплату заробітної плати. Зокрема, наказом № 150 від 23.04.2012 року встановлено з 01.05.2012 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду у розмірі 1042,8 грн., наказом № 170 від 29.04.2013 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду на 01.05.2013 р. передбачено у розмірі 1 106,4 грн., наказом № 176 від 30.04.2014 року встановлено мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду з 01.05.2014 року у розмірі 1 152 грн. (960*1,2) та наказом № 264 від 27.06.2014 року встановлено з 01.07.2014 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду у розмірі 1204,8 грн. (1004 * 1,2). При цьому, розміри мінімальної заробітної плати на 2012-2015 роки встановлені Законами України: «Про Державний бюджет на 2012 рік» від 22.12.2011р. № 4282-VІ, «Про Державний бюджет України на 2013 рік" від 06.12.2012р. № 5515-VІ, «Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014р., № 719-VІІ та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VІІ і становили: на 2012 рік: з 1 січня -1073,00 грн., з 1 квітня - 1094.00 грн., з 1 липня - 1102,00 грн., з 1 жовтня - 1118,00 грн., з 1 грудня - 1134,00 грн.; на 2013 рік: з 1 січня - 1147,00 грн., з 1 грудня - 1218,00 грн.; на 2014 рік: 1218.00 грн.; на 2015 рік: з 1 січня - 1218,00 грн. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14 листопада 2013 року встановлено допущення порушення на ЛМКП «Львівтеплоенерго» належного рівня оплати праці та директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, і накладено на нього стягнення штраф у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. Згідно окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 рр. в частині визначення розміру тарифної ставки. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення. Згідно умов Колективного договору ЛМКП „Львівтеплоенерго на 2012-2013 рр. ЛМКП „Львівтеплоенерго погодилося враховувати норми та положення генеральної, галузевої, регіональної та міської угод, а також ЗУ «Про Державний бюджет України». Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України. Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду для працівників, зайнятих на роботах по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичног, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,59. Згідно схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» встановлено коефіцієнт співвідношень до тарифної ставки робітника 1 розряду: посада - технік 1 категорії - 1,91. Статтею 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч. 2 ст. 5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8). Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України. За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відтак, застосування умов галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод є обов`язком відповідача й не залежить від наявності відповідних положень в колективному договорі, і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством. Оскільки встановлено факт порушення відповідачем законодавства про оплату праці, то ця обставина є підставою для задоволення позову. Окрім того, статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати і провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України № 2050-111 від 19.10.2000 р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно із ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів. Згідно поданих позивачем уточнених розрахунків вбачається, що заборгованість заробітної плати за період з січня 2012 року по березень 2015 року перед [PERSON] становить 18 344,03 грн., сума невиплачених надбавок за високі досягнення праці становить 3 592,59 грн., сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 31 443,76 грн. Відповідач проти уточненого позивачем розрахунку заборгованості заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не заперечив. Таким чином, враховуючи, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» у визначені законодавством строки не виплатило позивачу заробітну плату, що потягло за собою втрату частини доходів позивача у зв`язку із порушенням термінів їх виплати з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 18 344,03 грн. заборгованості заробітної плати за період з січня 2012 року по березень 2015 року, невиплачених доплат за високі досягнення в праці у розмірі 3 592,59 грн., що разом становить 21 936, 62 грн. та 31 443,76 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Разом з цим, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги від 30.03.2021 року, акта виконаних робіт пронадання правової (професійної правничої) допомоги у цивільній справі № 462/4339/21, квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 06.08.2021 року, долучених до матеріалів справи, вбачається, що позивач уклав з адвокатом Яцюк Х.В. договір про надання правової (професійної правничої) допомоги та здійснила оплату наданих послуг у розмірі 3 000,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Також, із відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 грн. понесених нею витрат на правову допомогу. На підставі та

Outcome: approved