Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду м.Запоріжжя19 квітня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до Запорізького Державного підприємства «Радіоприлад» (далі відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплати компенсації втрати частки заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 13.10.2004 року до 01.02.2021 року знаходився з відповідачем у трудових відносинах.Відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 37872,33 грн, що підтверджується довідкою. Позивач звільнений з роботи 01.02.2021 року в зв`язку з погіршенням стану здоров`я за статтею 40 п.2 КЗпП України (21.01.2021 року встановлена перша Б група інвалідності). Звернення позивача з проханням виплатити заборгованість для лікування за заявами від 15.12.2020 року та 22.03.2021 року залишені без відповідей і розрахунок середньомісячної зарплати не наданий. Зазначає, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, для чого необхідно встановити середній заробіток, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі Порядок №100). В зв`язку з тим, що позивач з вересня 2020 року і до звільнення 01.02.2021 року перебував на лікарняному і в щорічній відпустці, обчислення середньої заробітної проведено з нарахованих сум за два останні місяці роботи липень і серпень 2020 року (розрахунковий період), який, на думку позивача,становить5696,62 гривень. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач на підставі ст.ст.43,116,117Кодексу Законі про ПрацюУкраїни (далі КЗпП) просить суд стягнути з відповідачазаборгованість по невиплаченій при звільненні заробітній платі в сумі 37872,33 гривень, зобов`язати відповідача нарахувати і виплати заробіток за весь час затримки розрахунку від дати звільнення 01.02.2021 року до дати фактичного розрахунку, обчислений за умови, що середньомісячна заробітна плата дорівнює 5696,62 грн. Представником ЗДП «Радіоприлад» 08.06.2021 поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає заяву необґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню частково. Відповідачем зазначено, що в період з 13.10.2004 по 01.02.2021 позивач працював на ЗДП «Радіоприлад». Наказом №14к від 27.01.2021 позивача звільнено, у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок погіршення стану здоров`я на підставі п.2 ст.40 КЗпП. На дату звільнення, 01.02.2021, з позивачем не був проведений розрахунок, оскільки відповідно до наказу №1 від 25.01.2021 та табелю обліку робочого часу відділу №115 за 2021 рік, 01.02.2021 [PERSON] перебував у черговій відпустці. Станом на 31.05.2021 заборгованість ЗДП «Радіоприлад» по заробітній платі зменшилась і складає 36900,85 грн, яка визнається відповідачем. Щодо вимоги про зобов`язання нарахувати і виплатити за весь час затримки заробітку від дати звільнення 01.02.2021 до дати фактичного розрахунку із розрахунку середньомісячної заробітної плати позивача у сумі 5696,62 грн, відповідач не погоджується як із днем, з якого повинна починатисьвиплата середнього заробітку (01.02.2021), так і з наведеними позивачем обчисленнями розміру середньої заробітної плати, з наступних підстав. [PERSON] у березні 2021 року звернувся до ЗДП «Радіоприлад» із заявою від 22.03.2021 про виплату заробітної плати та надання довідки про середній заробіток (вх. №В- 32 від 25.03.2021), а тому саме з моменту вимоги стягнення заробітної плати повинна обчислюватись затримка розрахунку. Разом з тим,за приписами Порядку №100 розрахунок середньої заробітної плати в даному випадку повинен здійснюватися з установленого посадового окладу позивача. В розрахунковому періоді [PERSON] не працював, перебував на лікарняному з 12.09.2020 по 19.01.2021 та у тарифній відпустці у період з 25.01.2021 по 31.01.2021, тому розрахунок середньоденної заробітної плати обчислюється виходячи з посадових окладів грудня 2020 року та січня 2021 року та складає 330,56 грн. (без врахування податків та зборів). А за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18 %, що становить 59,50 грн та військового збору у розмірі 1,5%, що становить 4,96 грн, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 266,10 грн.Крім того, середній заробіток обчислюється з врахуванням неповного робочого часу згідно графіків підприємства, і відповідно до розрахунків складає: з 26.03.2021 (звернення позивача до ЗДП «Радіоприлад») по 19.04.2021 (звернення до суду) - 3 тижні х 28,0 год. = 84 год./8 год. = 10,5 робочих днів.Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить:266,10 грн. х 10,5 робочих днів = 2794,05 грн. за виключенням податків та зборів, що підлягає виплаті фізичній особі. З урахуванням викладеного ЗДП «Радіоприлад» частково визнав позовні вимоги, а саме: в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 36900,85 грн і в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у сумі 2794,05 грн за період з 26.03.2021 до 19.04.2021, а решту позовних вимог ЗДП «Радіоприлад» вважає необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства України та просить відмовити у їх задоволенні. Позивачем [PERSON] 10.06.2021 подана заява (клопотання) про зобов`язання відповідача при виплаті заборгованості заробітної плати нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати відповідно до індексу цін на споживчі товари і тарифи на послуги, встановлену чинним законодавством - ст.34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР, Порядком проведення компенсації, затвердженої постановою КМУ №159 від 21.02.2001. Позивачем [PERSON] 23.06.2021 подане клопотання про уточнення позову в частині розрахунків розміру середньої заробітної плати і доповнення посиланнями на положення Порядок№100. Разом з тим, 23.06.2021 [PERSON] подана відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідач не повідомив позивачу письмово про нараховані суми, належні позивачу при звільненні і не виплатив ніяких грошей в день звільнення, а тому відповідальним за затримку розрахунку є ЗДП «Радіоприлад» (відповідач), та згідно ст. 117 КЗпП повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач не повідомляв його про необхідність прибути на завод для розрахунку. В день звільнення позивач звертався до начальника відділу кадрів Дьоміної Л.П. з питанням проведення остаточного розрахунку, яка відповіла, що виплата буде при наявності грошей. Заборгованість ЗДП «Радіоприлад» на 31.05.2021 р. відповідно до довідки в частині нарахованої не виплаченої заробітної плати 36900,85 грн., однак не врахована заборгованість по компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати, відповідно до індексу цін на споживчі товари і тарифи на послуги, встановлених чинним законодавством, (ст.34 ЗУ про оплату праці від 24.03.1995 р. №108/95-ВР, порядок проведення компенсації, затверджений постановою КМУ№159 від 21.02.2001 р.). Вважає, що відповідач помилково обчислив середньоденну заробітну плату виходячи з посадового окладу, а не з виплат за два місяці розрахункового періоду, згідно абзацу 4 п.2 розділу II Період, за яким обчислюється середня заробітна плата Порядку 100. Позивач протягом вересня 2020 р. і до звільнення 01.02.2021 р. не працював. Два останні календарні місяці, що передують місяцю лютому, в якому відбувається подія(звільнення 01.02.2021 р.) - це січень 2021 р. і грудень 2020 р. в яких позивач не працював.Попередні місяці - листопад, жовтень, вересень 2020 р. в яких позивач не працював, не є місяцями роботи.Попередні місяці - липень, серпень 2020 р., в яких позивач працював і є два місяці роботи,що входять в розрахунковий період, виходячи з виплат яких обчислюється середня заробітна плата. Вважає, що розрахунки середньої заробітної плати проводяться з встановленого окладу лише тоді, коли в розрахунковому періоді працівника не було заробітної плати (абзац 20 п 4 Порядку 100).Зазначає, що на сьогоднішній день розрахунок з ним не проведений, час затримки розрахунку відповідно до ст.117 КЗПП уже більше 4 місяців, а відповідач обчислив заробіток за час затримки лише три тижні, без обґрунтування, в порушення ст. 117 КЗпП. Позивачем [PERSON] 29.06.2021 подана уточнена позовна заява, в якій позивач посилаючись на ст.ст.47,116,117 КЗпП, додавши розрахунки суми компенсації за втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати на 31.05.2021 в сумі 6421,27 гривень та суми компенсації за затримку розрахунку з працівником при звільненні, проведеного станом на 31.05.2021 в сумі 22507,42 гривень (остаточна сума компенсації перераховується на день остаточного розрахунку з працівником), просить суд стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій при звільненні заробітній платі в сумі 36900,85 гривень, зобов`язати відповідача нарахувати і виплати: заробіток за весь час затримки розрахунку від дати звільнення 01.02.2021 року до дати фактичного розрахунку, обчислений за умови, що середньомісячна заробітна плата дорівнює 5696,62 грн., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Зобов`язати відповідача провести розрахунок з позивачем при черговій виплаті заробітної плати працівникам заводу. Представником відповідача ЗДП «Радіоприлад» 22.07.2021 поданий відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого відповідачем зазначено те, що на дату звільнення, 01.02.2021, з позивачем не був проведений розрахунок, оскільки останній перебував у черговій відпустці.Зважаючи на відсутність позивача на день звільнення, йому не було повідомлено про належні йому до виплати суми та не здійснено відповідні виплати у день звільнення, а відтак, посилання позивача на грубе порушення відповідачем ст.116 КЗпП України є безпідставним.Станом на 21.07.2021 заборгованість ЗДП «Радіоприлад» по заробітній платі складає 35226,51 грн, яка визнається відповідачем. Щодо вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з затримкою їх виплати ЗДП «Радіоприлад» зазначає наступне. За приписами статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.Статтею 3 Закону №2050-111 передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-111 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.Тобто, з системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати) та виплата нарахованих доходів.При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19.Разом з тим, на сьогоднішній момент виплата грошових коштів на погашення заборгованості по заробітній платі позивачу не відбулась, отже, наразі, відсутні підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів. З урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, ЗДП «Радіоприлад» частково визнає позовні вимоги, а саме:в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 35226,51 грн тав частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у сумі 2794,05 грн. Решту позовних вимог ЗДП «Радіоприлад» вважає необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства України та просить відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов з урахування уточненняпідтримав в повному обсязі за наведених у ньому підстав. Вважає, що наявне порушенняйого права на отримання заробітної плати після звільнення, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи і компенсації за втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушення строків виплати. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Гутарєва І.І. проти позову заперечує частково, вважає його необґрунтованим на підставах викладених у відзивах на позов, поданими відповідачами.Зазначила, що заборгованість перед позивачем частково погашена. Станом на 21.07.2021 заборгованість ЗДП «Радіоприлад» по заробітній платі складає 35226,51 грн. Проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи і компенсації за втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушення строків виплати, за розрахунками наданими позивачем заперечує. З`ясувавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, а також вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 13.10.2004 року до 01.02.2021 року знаходився у трудових відносинах із ЗДП «Радіоприлад». Наказом №14к від 27.01.2021 позивача звільнено з 01 лютого 2021 року, у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок погіршення стану здоров`я на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП. Під час роботи на підприємстві [PERSON] з 02.09.2020 по день звільнення 01.02.2021 не працював: з 02.09.2020 по 19.01.2021 перебував на листку непрацездатності, а з 25.01.2021 по 31.01.2021 у тарифній відпустці, що сторонами не заперечується. На дату звільнення, 01.02.2021 року, з позивачем не був проведений розрахунок. Відповідно до наказу №1 від 25.01.2021 та табелю обліку робочого часу відділу №115 за 2021 рік, в день звільнення 01.02.2021 року [PERSON] не працював і перебував у черговій відпустці. На день звільнення відповідач мав заборгованість із заробітної плати перед позивачем, розмір якої станом на 21.07.2021 складав 35226,51 гривень, що сторонами не заперечується. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на встановлення судом факту невиплати позивачу всіх належних сум при звільненні і не проведення з працівником остаточного розрахунку на дату ухвалення рішення, суд доходить висновку про порушення прав [PERSON] встановлених ст.ст.47,116 КЗпП, які підлягають захисту в судовому порядку. Між сторонами виник спір щодо строку розрахунку при звільненні, встановленого ст.116 КЗпП. На думку позивача, розрахунок з ним повинен бути проведений в день звільнення 01.02.2021. Відповідач вважає, що виплати всіх сум після звільнення провадиться не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи те, що вимога про розрахунок подана [PERSON] 25 березня 2021 року, обов`язок щодо остаточного розрахунку виник 26 березня 2021 року. З наведеного трудового законодавства випливає, що виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП передбачено, що розрахунок з працівником, який не працював у день звільнення, має бути проведений не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, законодавцем у статті 116 КЗпП використав формулювання «вимога про розрахунок». Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП може настати лише з моменту порушення ним обов`язку здійснити розрахунок. Оскільки обов`язок роботодавця здійснити розрахунок з працівником, який не працював у день звільнення, поставлений в залежність від наявності вимоги про такий розрахунок, вести мову про порушення прав та інтересів працівника за умови відсутності вимоги працівника про розрахунок неможливо. Враховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до роботодавця із заявою про виплату заборгованості, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника з такою вимогою та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем не пізніше наступного дня всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання вимоги про розрахунок до фактичної виплати заробітної плати. Такий підхід щодо визначення строків проведення розрахунків і необхідностіпри цьому враховувати момент пред`явлення працівником вимоги про розрахунок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18). В судовому засіданні позивач стверджував, що він звертався із заявами від 15.12.2020 і від 22.03.2021 року про виплату заборгованості по заробітній платі, про що зазначено у позовні заяві, а також після звільнення 01.02.2021 звертався до керівництва підприємства в усній формі. Представник відповідача зазначені обставини в судовому засіданні заперечувала. Наявність звернення позивача в грудні 2020 року під час роботи на підприємстві, а також усних звернень після звільнення не підтверджує. Письмова заява [PERSON] після звільнення з вимогою про розрахунок надійшла до ЗДП «Радіоприлад» 25 березня 2021 року. Матеріалами справи підтверджується, що із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі до ЗДП «Радіоприлад» [PERSON] звернувся саме 25 березня 2021року. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК ,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт звернення [PERSON] після звільнення - 01 лютого 2021 року із вимогою про розрахунок раніше ніж 25 березня 2021 року позивачем належними і допустимими доказами не доведений. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок по день фактичної виплати всіх належних йому до сплати сум. Розрахунок відшкодування відповідно до статті 117КЗпП слід виконати за період з 26 березня 2021 року до 22 липня 2021 року включно, тобто по день ухвалення судового рішення, як встановлено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Між сторонами також виник спір щодо розрахунку середньомісячної заробітної плати для стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. На думку позивача, при обчисленні середньомісячної заробітної плати повинні враховуватись доходи за два останній місяця роботи за серпень і липень 2020 року, а відповідач вказує на відсутність розрахункового періоду і необхідності застосування посадового окладу працівника в сумі 6715 гривень. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком №100. Відповідно до абзаців 3-6 пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Згідно із абзаців 3-5 пункту 4 Порядку №100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду. З огляду на те, що у позивачав розрахунковому періоді не було заробітної плати, оскільки [PERSON] не працював і не мав виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню (грудень 2020 року і січень 2021 року), як і виплат за попередні два місяці роботи (жовтень - листопад 2020 року), то суд дійшов висновку про необхідність врахування при обчисленні розміру середньої заробітної плати саме посадового (місячного) окладу працівника, відповідно до абзацу 3 пункту 4 Порядку №100. Розмір посадового окладу [PERSON] на день звільнення (01.02.2021) в сумі 6715 гривень, підтверджується довідкою ЗДП «Радіоприлад» і сторонами не заперечується. [PERSON] помилково визначив розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати - серпень і липень 2020 року як останні місяці роботи позивача, коли він працював і отримував заробітну плату. Отже, відповідно до Порядку №100 поняття «за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню» і «за попередні два місяці роботи» використовуються в розумінні періоду перебування працівника в трудових відносинах із роботодавцем, а не фактичне виконання ним роботи і отримання за це заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-2807цс16 від 01 березня 2017 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Згідно із довідкою ЗДП «Радіоприлад», доданої до відзиву на позовну заяву від 08.06.2021, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 330,56 гривень, виходячи із посадового окладу працівника і робочих днів (годин) розрахункового періоду. Судом визначено період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», тобто з наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунокі по день постановлення рішення - 26 березня 2021 року по 22 липня 2021 року включно, що становить 80 робочих днів. Суд не приймає розрахунок відповідача щодо врахування неповного робочого часу на підприємстві при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку. Розрахунок робочих днів наданий відповідачем виходячи із кількості годин при неповному робочому дні не ґрунтується на законі. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати при звільненні всіх належних сум, з 26 березня 2021 року по 22 липня 2021 року складає 26444,80 гривень (330,56грн (середньоденний заробіток) х 80 робочих дня затримки розрахунку), без врахування податків та зборів, які повинні бути утримані при виплаті зазначених сум. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, то суд виходить з наступного. Особливості нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати регулюються Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Так, статтею 1 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати(далі Порядок №159). Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсації. Так, пунктом 2 Порядку №159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Відповідно до пункту 3 Порядку 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, й пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Пунктом 4 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який має працівник. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Основною умовою для виплати громадянину передбаченої приписами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та у пункті 4 Порядку №159 проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України та окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №159/1615/17 та від 03 липня 2017 року у справі №521/940/17. Відтак, з огляду на те, що факт наявності заборгованості із заробітної плати встановлений судом і відповідачем не здійснено виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, тому позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з лютого 2018 по день фактичного розрахунку, належить задовольнити,розрахувавши її розмір відповідно до приписів Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Разом з тим, уточнена позовна заява [PERSON] містить нову позовну вимогу - зобов`язати відповідача провести розрахунок з позивачем при черговій виплаті заробітної плати працівникам заводу, яка заявлена після початку розгляду судом справи. Відповідно до п.2 ч.2, ч.5 ст.49 ЦПК позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Суд приходить до висновку, що нова позовна вимога заявлена позивачем із порушення строків (до початку першого судового засідання), а тому уточнена позовна заява в цій частині до розгляду не приймається і підлягає поверненню позивачу. Оскільки суд задовольняє позов [PERSON] , який звільнений від сплати судових витрат при поданні позову, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 908 грн згідно із Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial