Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 25.07.1984 року по 01.07.1993 рік працювала машиністом крану металургійного виробництва на дільниці з виготовлення шлакової пемзи та дробільносортувальній установці на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь». У 1993 році Позивача було звільнено у зв'язку з переведенням на роботу в кооператив «Сучасник», а у 1995 році Позивач була звільнена з «Сучасник» по переводу в СП «Орбіта ЛТД». Кооператив «Сучасник» було створено на базі цеху по обробці шлаків комбінату «Криворіжсталь», який увійшов з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД» з 01.04.1995 року. У 1999 році Позивача звільнено з ТОВ «Орбіта ЛТД» по переводу на «Криворіжсталь», адже кооператив «Сучасник» та ТОВ «Орбіта ЛТД» було ліквідовано без правонаступників. До 2001 року [PERSON] працювала машиністом крана металургійного виробництва на «Криворіжсталі». При оформленні Позивачкою пенсії на пільгових умовах до стажу за Списком №1 було включено період роботи в кооперативі «Сучасник» з 1993 року по 1995 рік, ТОВ «Орбіта ЛТД» з 1995 року по 2001 рік. Період роботи на «Криворіжсталі» в період з 1984 року по 1993 рік не зараховано пенсійним фондом за Списком №1, адже аглодомений департамент шлакопереробного цеху надав пенсійному фонду довідку від 08.04.2011 року №2125-16/432-51, в якій зазначив, що у період з 25.07.1984 року по 1993 рік Позивач працювала машиністом крана металургійного виробництва на дільниці з виготовлення шлакової пемзи та дробільносортувальній установці, але ця посада була передбачена Списком №2 що затверджено Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року. Після переведення Позивача до кооперативу «Сучасник» було видано наказ №59 від 09.04.1993 року відповідно до якого, було проведено атестацію робочих місць з залученням центральної лабораторії захисту навколишнього середовища та умов праці «Криворіжсталь». За підсумками проведеної атестації на 7 робочих місць підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1. До даного списку увійшла посада машиніста крану металургійного виробництва, яку займала Позивач. Таким чином, [PERSON] вважає, що період її роботи на посаді машиніста крану металургійного виробництва з 1984 р. по 1993 р., повинен зараховуватись до пільгового стажу за Списком № 1. У зв'язку з цим, позивач просить суд зобов'язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видати [PERSON] довідку, уточнюючу особливий характер роботи та умов праці за Списком №1, за період її роботи на «Криворіжсталі» на посаді «машиніст крану металургійного виробництва» у період з 25.07.1984 року по 05.08.1993 рік. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених вище, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні з мотивів безпідставності та необґрунтованості, надав письмові заперечення проти позову (а.с. 33-35). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 69-70). Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Покладення обов'язку вчинити певну дію, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе лише у випадку, коли сторона не визнає право, свободу чи законний інтерес особи, хоча законом вони гарантовані та відповідно захищенні. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.07.1984 року по 01.07.1993 рік працювала машиністом крану металургійного виробництва на дільниці з виготовлення шлакової пемзи та дробільносортувальній установці на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» (а.с. 7-11). Відповідно до довідки про уточнення характеру виконуваних робіт № 2125-16/432-51 від 08.04.2011р., [PERSON] з 25.07.1984р. по 05.08.1993р. працювала на посаді машиніста крану металургійного виробництва на дільниці з виробництва шлакової пемзи та дробильно-сортувальної установки повний робочий день, що передбачено Списком № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.196р. за № 1173, а з 01.12.1999 і по 27.08.2001р. - на посаді машиніста крану металургійного виробництва на дільниці з виробництва шлакової пемзи та дробильно-сортувальної установки повний робочий день, що передбачено Списком № 1,затв. Постановою КМУ від 11.03.1994р. за № 162. В інші періоди по Списку № 1 не працювала, так як дільниця не працювала (а.с. 12). Згідно Довідки №892 від 25.05.2011 року [PERSON] має трудовий стаж з 01.12.1999 р. по 27.08.2001 р. - машиніста крану металургійного виробництва, зайнятим на гарячих роботах, що передбачено Списком № 1. В інші періоди робіт, що дають право на призначення пенсії за Списком №1 не виконувала. Атестація робочих місць в шлакопереробному цеху вперше проведена 20.03.2000 р. (а.с. 13). В шлакопереробному цеху Відповідача 20.03.2000 р. була проведена атестація робочих місць за умовами праці для підтвердження прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, за результатами якої був виданий наказ №417 від 20.03.2000 р. (а.с. 37), де робота Позивача - машиніст крана металургійного виробництва, зайнятого на гарячих роботах в шлакопереробному цеху була віднесена до Списку №1 (а.с. 38). З пояснень представників сторін, змісту позовних вимог, підстав та предмету позову, вбачається, що довідка, уточнююча особливий характер та умови праці за Списком №1, необхідна Позивачу для підтвердження стажу роботу, що дає право на пільгову пенсію, згідно з ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до положень п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам. Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 20 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (надалі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу застосовується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року. Комплексний аналіз норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку №442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. При цьому, порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" на роботах із шкідливими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону. За змістом вказаної норми особам, які мають право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством. За частиною 2 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно постанови Верховної Ради України від 06 грудня 1992 року "Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" до затвердження Кабінетом Міністрів України списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, діють наявні списки. Зокрема, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення", Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 36, а до часу введення в дію зазначених списків діяли списки, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 "Про порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи". Посада, на якій працював Позивач, передбачена розділом IV підрозділу 1а Списку №2, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; розділом IV підрозділу 1а Списку № 2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року за № 10. Відповідно до п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до події, факту застосовується той закон або іншій нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Наведене дає підстави для висновку про те, що дія нормативно-правового акта - Списків виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, яким вперше віднесено до посад та робіт, які дають право на призначення працівникам пенсії за віком на пільгових умовах, посаду машиніста крану металургійного виробництва на дільниці з виробництва шлакової пемзи та дробильно-сортувальної установки, поширюється на правовідносини, пов'язані з виконанням трудових функцій на цій посаді позивачем, які мали місце після набрання цим Списком чинності. Тобто, підприємство-відповідач в даному випадку може надати довідку, що уточнює пільговий стаж та характер роботи за відповідним списком лише за умови включення відповідної посади в такий Список у відповідний проміжок часу. Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 р. зазначається, що пільговий стаж нараховується тільки за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р., тобто, в стаж роботи для призначення пенсії на пільгових умовах зараховується не весь час роботи, а тільки той, який визначається умовами, зазначеними вище. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, та зміст Списку № 1 та Списку № 2, які діяли у спірний період, віднесення стажу роботи Позивача з 25.07.1984 р. по 06.08.1993 р. до робіт, що дають право на пільгову пенсію за Списком № 1, та відповідно зобов'язання відповідача видати довідку, уточнюючу особливий характер роботи та умови праці саме за Списком № 1, немає правових підстав, так як, згідно з п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах, застосовуються Списки, які діяли на період роботи особи. Судом встановлено, що в спірний період (з 25.07.1984 р. по 06.08.1993 р.) до професії Позивача - машиніст крану металургійного виробництва шлакопереробного цеху застосовується роз'яснення Держкомпраці СРСР від 23.03.1979 р. №798-ЮП, в якому зазначено, що право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 мали тільки машиністи кранів, зайняті на гарячих роботах по обробленню гарячого скрапу з очищення шлаковозних ковшів, всі інші ділянки - за Списком №2 (а.с. 39-41). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як на заперечення проти позову. Під час судового розгляду Позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування обставин того, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» порушує, не визнає, чи оспорює її права, свободи, та законні інтереси, пов'язані з пільговим пенсійним забезпеченням, та як вбачається з матеріалів справи, Позивачу надано довідки, що уточнюють характер виконуваної роботи, та підтверджують наявність трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній (а.с. 12-13). Таким чином, враховуючи, що посада, на якій працювала Позивач в спірний період (з 25.07.1984 р. по 06.08.1993 р.) була віднесена до Списку № 2, підстав для задоволення позову не вбачається. Крім того, оскільки звернення до суду з позовом обґрунтоване необхідністю оформлення пільгової пенсії, суд вважає за необхідне роз'яснити Позивачу, що у разі відмови органів пенсійного фонду, уповноважених на призначення пільгової пенсії, Позивач не позбавлена права в порядку Кодексу адміністративного судочинства України оскаржити таку відмову, звернувшись до суду адміністративної юрисдикції з відповідним позовом. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд не вирішує питання про компенсацію судових витрат.

Outcome: dismissed