Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд позбавити [PERSON], [INFO], права користування домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації. Позивач в судове не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув про день, час і місце розгляду справи були повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд беручи до уваги відсутність з боку позивача заперечень щодо постановлення по справі заочного рішення та враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, давши аналіз і оцінку наданим доказам в їх сукупності, знаходить, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до статті 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частини четвертої статті 71 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 цього ж кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Судом достовірно встановлено, що позивач, [PERSON], [INFO], згідно паспортних даних та домової книги зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1422391 від 08.09.2003 року вона є власницею домоволодіння за вказаною адресою. В 2004 році, а саме з 22 червня, з метою первинного одержання паспорту, за цією ж адресою також був зареєстрований [PERSON], [INFO]. Проте, з моменту реєстрації і по даний час [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживав, що неодноразово було зафіксовано. Так, в актах № 107 від 17.06.2014 року та №183 від 07.11.2014 року, виданих ТОВ "Житлорембудсервіс" зазначено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 22.06.2004 р. Будь-які особисті речі чи майно відповідача у вказаному домоволодінні відсутні. Отже, на момент подання позовної заяви [PERSON], [INFO], не проживає у вказаному належному позивачу на праві власності домоволодінні та ніколи не проживав, про що свідчать акт № 107 від 17.06.2014 року та акт №183 від 07.11.2014 року, видані ТОВ "Житлорембудсервіс". Оскільки обставини, наведені в позовній заяві та докази, які їх підтверджують, свідчать про не проживання відповідача у вказаному домоволодінні більше встановленого терміну, є всі підстави для визнання даної особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності. На підставі вищенаведених обставин суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач більше ніж 6 місяців, в квартирі [ADDRESS] не проживає, він вважається таким, що втратив право користування вказаним будинком, внаслідок чого відповідач повинен бути знятим з реєстраційного обліку у вищевказаному будинку, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved