Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

до Івано-Франківського міського суду звернулось ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позові вказано, що 06/12/2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 1981/07-К, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1000000 гривень, який підлягає поверненню щомісячними платежами. На забезпечення позики відповідач надав позивачеві в іпотеку приміщення СТО по [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору про поділ майна від 23/05/2007 р. Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за позикою, то позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором між позивачем та відповідачем від 06/12/2007 р. В уточненій заяві від 09/12/2013 р. позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки на задоволення вимоги про стягнути з відповідача заборгованості на 09/08/2011 р. в сумі 2032467,88 гривень, з яких 1000000 основна заборгованість, 666912,30 гривень проценти, 365555,58 гривень пеня. В уточненій заяві від 09/04/2014 р. позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки на задоволення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості на 08/04/2011 р. в сумі 7303495,05 гривень, з яких 648148,12 гривень строкової заборгованості по кредиту, 351851,88 гривень строкової заборгованості по основному боргу, 21369,86 гривень строкової заборгованості по відсотках, 1180336,97 гривень простроченої заборгованості за відсотками, 5101788,22 гривень пені за прострочення заборгованості. Предсатвник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Так відповідач не з`явилась в судове засідання, завчасно не повідомив суд про причини неявки та їх поважність, не забезпечив явку в судове засідання свого представника. В справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Судом встановлені наступні фактичні обставини. 06/12/2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 1981/07-К, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1000000 гривень, який підлягає поверненню щомісячними платежами. 06/12/2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, за яким на забезпечення позики № 1981/07-К від 06/12/2007 р. відповідач передав в іпотеку приміщення СТО по [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності, який належить відповідачеві на підставі договору про поділ нерухомого майна від 23/05/2007 р. В п. 2.1.14 договору іпотеки вказано, що у разі виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки позивач має право на його продаж відповідно до цього договору. Відповідно до п. 2.1.20 договору іпотеки позивач має самостійно визначати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 2.1.15 договору іпотеки позивач має право на дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки у разі нездійснення відповідачем щомісячних платежів, кредиту, процентів, неустойки. 05/05/2008 р., 03/10/2008 р., 01/09/2008 р., 26/08/2008 р. позивач та відповідач погодили зміни до кредитного договору. 07/05/2012 р. ТзОВ "Солтекс" подало суду заяву про те, що у зв`язку із укладенням ним та відповідачем 30/05/2008 р. договору про прийняття ТзОВ "Солтекс" обов`язку відповідати перед позивачем за зобов`язаннями відповідача просило залучити його до участі в справі. Однак відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позивач заявив до суду прохання щодо обов`язків відповідача. Прохань щодо ТзОВ "Солтекс" позивач не заявляв. Доказів наявності будь-яких договірних відносин між позивачем та ТзОВ "Солтекс" суду не надано. Тому вказану особу не може бути залучено до участі в цьому спорі. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 5023/6981/11, які на підставі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для суду при розгляді цього спору, відповідно до яких правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Аналогічна правова позиція висловлена в п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Відповідно до п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. В ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не надав суду жодного доказу або розрахунку на спростування позову. Письмових заяв про застосування позовної давності до суду не надійшло. Доказів наявності прав третіх осіб на предмет іпотеки суду не надано. Договір про прийняття обов`язку виконати кредитний договір замість позичальника не є доказом наявності у поручителя прав на предмет іпотеки. Відповідно до Закону України "Про іпотеку" права осіб на предмет іпотеки підлягають державній реєстрації. Такого доказу суду не надано. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 № 5 невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" положення частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. В договорі іпотеки не передбачено такого способу відчуження предмету іпотеки як його продаж позивачем від імені відповідача, про що просить позивач. Однак відповідно до ст. 627 ЦК України сторони могли встановити такий порядок в договорі іпотеки, проте не зробили цього. Тому про відповідний спосіб продажу позивач просить суд абсолютно небґрунтовано та безпідставно. Право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону передбачено в ст. 36, 38 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої в ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", або продажу предмету іпотеки з прилюдних торгах, що встановлено в ст. 41 ЗУ "Про іпотеку". Оскільки сторони не домовились про відчуження предмета іпотеки позивачем від імені відповідача, а надання такого права позивачу в Законі України "Про іпотеку" не пердбачено, тому відповідне прохання позивача є незаконним і не може бути задоволено судом. Разом з цим у зв`язку з невиконанням відповідачем договору позики позивач має право на продаж предмету іпотеки з підстав та в порядку, передбачених в Законі України "Про іпотеку", а не шляхом зловживання своїм правом на звернення до суду про надання йому прав, які не передбачені законом.

Outcome: partial