Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом в своїх інтересах та малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.10.2006 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRSWG00000063, в той же день був укладений договір іпотеки нею та [PERSON] як іпотекодавцями з ПАТ КБ „Приватбанк" як іпотекодержателем, згідно з яким ними в іпотеку була передана двокімнатна квартира [ADDRESS], договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Квартира належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.11.2004 року. На момент укладення договору іпотеки в квартирі проживала та була зареєстрована її малолітня дочка [PERSON], [INFO], однак договір іпотеки був укладений без дозволу органу опіки та піклування та всупереч інтересам дитини, з порушенням законів „Про охорону дитинства" та „Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей". Просить визнати договір іпотеки недійсним. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з зазначених підстав. Суду пояснив, що позов пред'явлений на захист інтересів дитини, оскільки правочин суперечить вимогам закону. На момент укладення договору іпотеки в квартирі проживала і була зареєстрована малолітня дитина, однак у нотаріуса не було довідки про реєстрацію дитини.Правочин укладений без згоди органу опіки. Представник відповідача ПАТ КБ „Приватбанк" проти позову заперечив, мотивуючи тим, що позивачка та [PERSON], надаючи квартиру в іпотеку банку ввели банк в оману, не повідомивши про факт проживання та реєстрації малолітньої дитини та надавши неправдиві документи. В довідці ВЖРЕП від 06.10.2006 року зазначено про відсутність неповнолітніх дітей в даному житловому приміщенні. У формі „Б" паспортистом зроблений запис про зняття дитини з реєстрації, тому на момент укладення договору дитина в квартирі не була зареєстрована. Відповідачка [PERSON] позов визнала, суду пояснила, що [PERSON] просив допомогти йому в бізнесі, вона погодилася та надала йому документи на квартиру, вона з дочкою [PERSON] були у нотаріуса [PERSON] та розписалися в документах, тоді вона зрозуміла, що про дитину в документах не зазначено. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 05.10.2006 року між ЗАТ КБ „Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „Приватбанк", та [PERSON] був укладений кредитний договір про отримання кредитних коштів в сумі 84800 грн.. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 05.10.2006 року укладений договір іпотеки № ZRSWG00000063 між позивачкою [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ „Приватбанк", згідно з яким в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.11.2004 року. (а.с.48-49,50-51,52,53) При укладенні договору іпотеки дозвіл органу опіки та піклування не отримувався.(а.с.22) Позивачка [PERSON] має малолітню дитину [PERSON], [INFO].(а.с.9) Згідно з довідкою ПЖРЕП-6 від 03.11.2008 року в квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] з 22.01.1991 року, [PERSON], [INFO], з 23.12.2005 року.(а.с.23) Відповідно до частини другої та третьої ст. 18 "Про охорону дитинства" діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Статтею 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Аналогічні вимоги містяться і в п.40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства України №20/5 від 03.03.2004 року. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині шостій статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. В матеріалах нотаріальної справи наявна довідка ПЖРЕП-6 від 06.10.2006 року № 32, видана [PERSON] про те, що за адресою [ADDRESS] не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти.(а.с.56) Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що мати попросила її розписатися в документах у нотаріуса, що вона і зробила, сама ніяких документів не оформляла, лише передала матері свій паспорт. Відповідачка [PERSON] ствердила, що також особисто не оформляла будь-яких документів, на прохання [PERSON] надала йому документи на квартиру, потім ці документи їй повернув [PERSON]. Документи підписувала разом з дочкою у нотаріуса. Свідок [PERSON] - паспортист ВЖРЕП № 7, суду пояснила, що раніше працювала паспортистом ПЖРЕП-6, [PERSON] забирала форму А для виписки дитини до батька, приватизували квартиру, потім прийшла щоб прописати дітей. В формі „А" дитина зареєстрована з 2005 року, в формі „Б" вона зробила запис про виписку дитини, через два місяці звернулися щоб знову прописати дитину в цю квартиру, документів про виписку не надали, тому вона стерла запис про виписку дитини, це її помилка. Визнала, що надавала довідку про відсутність неповнолітніх дітей, бо дитина в цей період була виписана. В матеріалах справи наявні довідки, які були видані паспортистом [PERSON]. В довідці від 06.10.2006 року зазначено, що в спірній квартирі не зареєстровані малолітні чи неповнолітні діти, в довідці від 03.11.2008 року містяться відомості про реєстрацію в цій квартирі [PERSON], [INFO], з 23.12.2005 року, в довідці № 64 від 11.02.2014 року вказано, що [PERSON], [INFO], прописана за адресою [ADDRESS] з 23.12.2005 року по цей час безперервно.(а.с.62) Згідно з довідкою Бердичівського РС УДМС України в Житомирській області від 12.02.2014 року позивачка у справі - [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі з 11.12.2003 року разом з дочкою [PERSON], [INFO], з 23.12.2005 року.(а.с.63) В судовому засіданні судом оглянуті форма „А" і форма „Б" (копії а.с.128,129), змістом яких підтверджується факт реєстрації позивачки в спірній квартирі з 11.12.2003 року з дочкою [PERSON], [INFO], та дочкою [PERSON], [INFO], остання знята з реєстрації до батька в 2010 році. В формі „Б" [PERSON] зареєстрована 23.12.2005 року, в графі „дата виписки" - запис стерта паспортистом [PERSON], про що вона пояснила суду як свідок. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. При зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Позивачка [PERSON] - мати малолітньої [PERSON], [INFO], постійно проживає та зареєстрована в спірній квартирі, цей факт не оспорюється та підтверджений документально органом реєстрації. Відповідно до ст.3 ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місяця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи. Як вбачається з матеріалів справи ані [PERSON], ані [PERSON] заяви про зняття з реєстрації дитини не подавали. На час виникнення спірних правовідносин дитина не досягла віку одного року, була зареєстрована по місцю реєстрації матері та постійно проживала з нею. До такого висновку суд дійшов з пояснень сторін, свідка [PERSON], аналізу документів ПЖРЕП-6 та реєстраційної служби УДМС. Факт зняття з реєстрації дитини не підтверджений належними та допустимими доказами. Згідно п.12.9 договору іпотеки даний договір підписаний Іпотекодавцями добровільно. При укладенні цього договору Іпотекодавцями враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї і осіб, які мають право користування даним Предметом іпотеки (при їх наявності). Особи, які мешкають та зареєстровані у Предметі іпотеки (при їх наявності), дали згоду на їх виселення. Однак, як вбачається з досліджених доказів, при укладанні договору іпотеки не були враховані законні інтереси малолітньої дитини [PERSON], яка постійно мешкала в спірній квартирі, що є предметом іпотеки. На день посвідчення цього договору нотаріусу взагалі не було надано довідки про наявність або відсутність у квартирі малолітніх або неповнолітніх дітей. Договір іпотеки укладений та посвідчений нотаріально 05.10.2006 року, довідка ПЖРЕП-6 про відсутність реєстрації малолітніх та неповнолітніх дітей видана 06.10.2006 року.(оригінал довідки в нотаріальній справі) З пояснень позивачки та відповідачки [PERSON] вбачається, що вони документи на оформлення кредитного та іпотечного договорів не готували, а лише підписали документи у нотаріуса, цією справою займався [PERSON], який ввів [PERSON] в оману, вироком суду засуджений за шахрайські дії. Згідно з вироком Бердичівського міськрайсуду від 05.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] визнані винними у вчиненні шахрайських дій стосовно потерпілої [PERSON], підробці і використанні завідомо підроблених документів, ввели її в оману, вмовили вчинити правочин з банківською установою з метою заволодіння кредитними коштами. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками(усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Відповідно до ч.3 ст.209 цього Кодексу нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Згідно із ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 цього кодексу. Отже, судом встановлено, що іпотечний договір від 05.10.2006 року укладений сторонами з порушенням вимог закону, зокрема, ст.ст.71,203,209,224 ЦК України, ст..177 Сімейного кодексу України, законів „Про охорону дитинства" та „Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей". Суд вбачає законні підстави для задоволення позову та визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів судові витрати: сплачений позивачкою судовий збір в сумі 229,40 грн..

Outcome: approved