Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Представник ТМО "Психіатрія" у м. Києві звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу, яку 08.07.2016 р. було госпіталізовано за направленням лікаря Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 до відділення №3 ТМО "Психіатрія" з підстав: загострення психічного захворювання та погіршення стану. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала заяву. Пояснила, що звернення до суду з даною заявою про госпіталізацію для добровільного лікування викликано лише рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. У зв'язку з загостренням психічного захворювання [PERSON] (актуалізація галюцинаторно-параноїдної симптоматики) її було госпіталізовано до відділення №3 ТМО «Психіатрія» у м. Києві. Опікун особи, яка визнана судом недієздатною надала згоду на добровільне лікування для покращення психічного стану дочки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти її госпіталізації до психіатричного закладу. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON], яка являється опікуном особи, визнаної судом недієздатною, заяву підтримала. Прокурор Іванова О.П. заяву підтримала, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19.08.2004 р. визнано [PERSON], [INFO] р.н., недієздатною (а.с. 7). Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №1622 від 16.11.2004 р. призначено [PERSON] опікуном над дочкою [PERSON], 1962 року народження (а.с. 8). З направлення лікаря Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 від 07.07.2016 р. вбачається, що причинами направлення [PERSON] на госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» у м. Києві є прояв небезпечних дій: дратівливість, безсоння, маячні ідеї відношення (а.с. 10). Як встановлено в судовому засіданні, 08.07.2016 року [PERSON], було госпіталізовано до відділення №3 ТМО «Психіатрія» у м. Києві, в зв'язку із загостренням психічного захворювання та погіршення стану. З медичної карти стаціонарного хворого №4444 ТМО «Психіатрія» у м. Києві вбачається, що з 08.07.2016 р. по теперішній час [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі, з причин погіршення психічного стану, погіршення сну, дратівливістю, актуалізацією галюцинаторної симптоматики. Встановлений клінічний діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Виражений апатико-дисоціативний дефект. Галюцинаторно-параноїдний синдром (F -20.00) (а.с. 12-15). 08.07.2016 р. оглянута ЛКК ТМО «Психіатрія» у м. Києві у складі: заступника директора [PERSON], завідуючого відділенням №3 [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON] З висновку ЛКК вбачається, що вперше психічний стан [PERSON] змінився в 1988 році, коли з'явились маячні ідеї відношення, наростала галюцинаторно-параноїдна симптоматика. Вперше лікувалась амбулаторно в ПНД. В подальшому неодноразово лікувалась в стаціонарі із галюцинаторно-параноїдною симптоматикою, та неадекватною поведінкою. За час захворювання ремісії стали короткими, а загострення - часті, затяжні. Підтримуюче лікування регулярно не приймала, ПНД не відвідує. Остання госпіталізація з 24.05.2016 р. по 04.07.2016 р. з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Після виписки з відділення приймати підтримуючу терапію вдома відмовилась, психічний стан погіршився. Вказана госпіталізація за направленням ПНД у зв'язку з загостренням галюцинаторно-параноїдної симптоматики, останні 2 дні порушився сон, стала дратівливою, постійно конфліктує з матір'ю, йде з дому в невідомому напрямку і блукає містом. При госпіталізації: свідомість ясна. Доступна малопродуктивному вербальному контакту. Орієнтована всесторонньо вірно. На запитання відповідає після тривалих пауз, вибірково, часто не по суті. Наявність «голосів» на момент огляду заперечує. В процесі бесіди періодично до чогось прислухається, обертається, судячи з поведінки відчуває галюцинаторні переживання. У висловлюваннях звучать маячні ідеї особливого значення, відношення до матері : «вона мені все псує, це її злі зелені очі». Мислення паралогічне, з грубими асоціативними розривами. Емоційно неадекватна. Критика до власного стану відсутня (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв»язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст.282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved