Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з дня пред`явлення позову до повноліття дітей. В обґрунтування позову зазначила, що з 25 лютого 2005 року перебуває з відповідачем в шлюбі. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Вона працює, але її майновий стан не дозволяє самій утримувати дітей. Відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дітей. Вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою сплачувати аліменти, але він продовжує ухилятись від вказаного обов`язку, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду. Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року по справі відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду з заявою, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності, вимоги позову визнав та не заперечив проти стягнення аліментів на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №246. (а.с. 4) Відповідач [PERSON] є батьком народжених у шлюбі з позивачкою доньок [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 17.06.2005, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 16.03.2011, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. (а.с.2, 3) Діти в даний час є неповнолітніми, та перебувають на утриманні матері. Відповідач разом з ними не проживає, належної матеріальної допомоги не надає, не бере участі у вихованні дітей. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітніх дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що діти знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку з утримання дітей, хоча працездатний, не має інших утриманців, інвалідності тощо. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав вимоги позову, а підстав для відмови у прийнятті його визнання немає, то суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище відповідача, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері, так і батька; інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі при поданні позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Суд вважає, що з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України, та Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved