Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

21.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного № 11394911000 від 16.09.2008 року недійсним. Позовні вимоги мотивував тим, що валютою зобовязання визначено долари США, хоча мета кредиту на споживчі цілі, а тому в цій частині договір вважає несправедливим, крім того позичальник не був ознайомлений з детальним розписом сукупної вартості кредиту, в порушення ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», позичальнику не було надано повну інформацію про умови кредитування, отже банком було порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», що є відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою діяльністю, а отже на підставі ст..ст. 230,203, 215 ЦК України, а також на підставі ст.. ст.. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитний договір повинен бути визнаний недійсним. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача подав заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа [PERSON] до початку судового зсідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11394911000 від 16.09.2008 року. Відповідно до Кредитного договору Банк надав Позивачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 73 300 доларів США, що на момент укладення договору за курсом НБУ дорівнювало еквіваленту 355 629 гривень 61 копійку. Відповідно до умов договору, позивач прийняв зобовязання повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 16 % річних. Термін виконання основного зобовязання -14.09.2018р. Пунктом 1.1.1. Кредитного договору передбачено, що підписуючи договір позичальник погоджується з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування пропозицією Банку надати кредит, на умовах встановлених в Договорі та Правилах. П. 1.1.2, передбачено, що Правила, після підписання Сторонами Договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи Договір, Сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі та Правилах П. 1.1.3 кредитного договору, зазначає, Підписи Сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання Сторонами цього Договору, Правила не підлягають додатковому підписанню Сторонами і вступають в силу для Сторін одночасно із підписанням цього Договору. Відповідно до заяви від 08.09.2008 року, [PERSON] просив надати йому кредит в сумі 73300 доларів США для ремонту квартири, придбання меблів, побутової техніки (а.с. 85), також позивачем було подано заявку для отримання кредиту (а.с. 86 92). Пунктом 3.1. Кредитного договору, встановлено, що перед підписанням даного договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Також цим пунктом визначено, що позивач був ознайомлений з усіма Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами Банку, що викладені у Додатку № 3 до Договору, що він погоджується з умовами усіх додатків до цього договору, що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невідємною частиною Договору, що він отримав оригінал цього договору з усіма додатками в день його підписання (а.с. 98) Також позивачу було надано графік погашення кредиту, який ним підписаний (а.с. 99-101), тарифи банку (а.с. 102), графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, вказані додатки до договору також були вручені позивачу та підписані ним (а.с. 103-107). Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями\~\~допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого\~1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Національним банком України видано Акціонерному комерційному інноваційному банку "Укрсиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" банківську ліцензію №75 та дозвіл №75-2 на право здійснювати банківські операції визначені частиною 1 та п.5-11 частини 2 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Отже, наявність у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного Банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України „Про захист прав споживачів. Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні. За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України замовчування стороною існування наявності обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину, є обманом. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Такі умови договором передбачено. Доказів, що доводили б факт умисних дій, чи умисної бездіяльності банку із метою обману позичальника та які б доводили замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору позичальником до суду не було надано. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 частини 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів в редакції, яка діяла на час укладення договору (далі - Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д)орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є)варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Недотримання зазначених вимог відповідно до ч.6 ст. 19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики. В самому кредитному договорі, Додатках до нього, які підписані позивачем та отримані ним, про що засвідчує його підпис на кредитному договорі та додатках наданий детальний опис загальної вартості кредиту, сума кредиту, відсотки, комісії, неустойки, затрати, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту.\~\~ Факт отримання кредиту в доларах США підтверджується копією меморіального ордеру та заявою на видачу готівки. Цей факт підтверджений позивачем в судовому засіданні. Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору відповідач фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні Договору. Часткове виконання умов договору підтверджується випискою по рахунку (а.с. 127-149) \~\~ За таких підстав оскільки підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону на час його укладення, а тому наступні дії сторін, повязані з невиконанням чи неналежним виконанням умов договору, зокрема і виплати чи невиплати позичальнику кредитних коштів не можуть бути підставою для визнання самого кредитного договору недійсним. \~\~

Outcome: dismissed