Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Вавілова с. Рогізна Тиврівського району Вінницької області від 01.09.1992 року, оформленим протоколом № 2, він був прийнятий в члени даного колгоспу. Рішенням загальних зборів колгоспників від 27 листопада 1992 року, оформленим протоколом № 5, колгосп ім. Вавілова с. Рогізна реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Рогізнянське». Рішенням правління КСП від 03.07.1995року (протокол №7), його було звільнено з роботи, а рішенням правління КСП від 14 липня 1997 року (протокол № 8) - виключено з його членів. Під час його членства в даному КСП, а саме 02 червня 1995 року підприємство одержало державний акт на право колективної власності на землю серії І - ВН № 000104, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 24. За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність''' (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб'єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу). Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогоським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають всі члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Разом з тим, він, будучи членом КСП «Рогізнянське» с. Рогізна Тиврівського району Вінницької області на момент видачі йому державного акта на право колективної власності на землю від 02 червня 1995 року, помилково не був включений до списку громадян - членів даного КСП, доданого до вищевказаного державного акта на право колективної власності на землю, та відповідно, не отримав земельної частки (паю) при розпаюванні земель, які перебували в колективній власності даного КСП. Проте, зі змісту постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 вбачається, що саме по собі невнесення до списку, не позбавляє права особи на земельну частку, за умови її членства в КСП на момент отримання державного акта. Тому вважає, що має право на земельну частку (пай) в землях, що перебували в колективній власності КСП «Рогізнянське» с. Рогізна Тиврівського району Вінницькі області. З метою виділення належної йому земельної частки (паю) він звертався як до Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, так і до [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області, які відмовили йому у вирішенні даного питання посилаючись як на відсутність у нього сертифіката на право на земельну частку (пай), так і на відсутність у них повноважень щодо включення в додаткові списки пайовиків. Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією, а документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Розмір земельної частки (паю) на території Маловулизької сільської ради становить 5,65 га в умовних кадастрових гектарах без визначення її меж в натурі (на місцевості), її вартість становить 161 079,90 грн., що стверджується інформаційною довідкою відділу Дежгеокадастру України у [PERSON] районі Вінницької області. Пунктом 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Крім того, згідно п.24 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до пункту 7 Указу має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. З рішення 3 сесії 22 скликання Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 02.06.1995 року вбачається, що при передачі землі в колективну власність КСП «Рогізнянське» с. Рогізна Тиврівського району Вінницької області було створено резервний фонд земель загальною площею - 202,0 га. Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,65 в умовних кадастрових гектарах на території Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві. Пояснив, що дата звільнення [PERSON] з КСП пізніша ніж дата отримання державного акта і списку до нього. В 2017 році йому видали майновий пай, а тому він має право на земельний пай. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що комісія складала списки на осіб, які працювали в КСП для включення їх до державного акту на право колективної власності на землю і в подальшому в дані списки вносились зміни та уточнення. [PERSON] на день розпаювання не працював в КСП і тому комісія його не включила до списків, він навіть не звертався за земельним пайом. Якщо [PERSON] вважав, що його пропустили в списках, то він мав час звернутись із відповідною заявою в КСП на включення його у додаткові списки, які обговорювали на засіданнях комісії по розпаюванню поіменно кожного і затверджували, або відмовляли в затвердженні. [PERSON] проживав і працював в с. Велика Вулига і добре володів ситуацією про розподіл землі КСП «Рогізнянське». Майновий пай не є підставою для видачі земельного паю. Представник відповідача [PERSON] РДА в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа Держгеокадастр України у Вінницькій області в судове засідання не з'явиласть, хоч про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, представник подав суду заперечення, в якому вказує, що Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно Указів Президента України від 10.11.1994 №666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" паювання земель проходило в терміни з 1995 року по 2000 рік (орієнтовно). Розпаювання земель КСП « Рогізнянське » с. Рогізна Тиврівського району розпочалось в 1995 році. 02 червня 1995 року КСП «Рогізнянське» одержало державний акт на право колективної власності на землю серії І - ВН № 000104, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 24. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельний пай мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами ст. ст.\~22,\~23 ЗК України\~(у редакції 1990 року) та зазначеного\~Указу\~особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вона є. Відповідно до\~ст. 71 ЦК УРСР 1963 року\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 76 ЦК УРСР\~встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями\~78,79\~цього\~Кодексу. Відповідно до п.6\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року\~правила\~Цивільного кодексу України\~про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. На пред'явлення позову про витребування належного особі майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 ЗУ „Про власність" і\~ст. 71 ЦК УРСР, чинних на час виникнення спірних правовідносин, трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності\~ЦК України 2004 року. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР). Рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Вавілова с. Рогізна Тиврівського району Вінницької області від 01.09.1992 року, оформленим протоколом № 2, [PERSON] був прийнятий в члени даного колгоспу, що стверджується відповідним записом у його трудовій книжці (а.с. 16-18). Рішенням загальних зборів колгоспників від 27 листопада 1992 року, оформленим протоколом № 5, колгосп ім. Вавілова с. Рогізна реорганізовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Рогізнянське», що стверджується архівною довідкою [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області від 17.07.2017 року (а.с. 10). Під час його членства в даному КСП, а саме 02 червня 1995 року підприємство одержало державний акт на право колективної власності на землю серії І - ВН № 000104, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 24 (а.с. 4). Рішенням правління КСП від 03.07.1995року (протокол №7) [PERSON] було звільнено з роботи, а рішенням правління КСП від 14 липня 1997 року (протокол № 8) - виключено з його членів, що стверджується записами в його трудовій книжці та архівною довідкою [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області від 17.07.2017 року (а.с. 9). Отже викладене свідчить про те, що на момент отримання КСП державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] не був виключений із членів КСП. І саме із даної дати в нього виникло право на звернення за захистом своїх порушених прав. Згідно записів в трудовій книжці позивача (а.с.17) та його паспорта громадянина України (а.с.14), він до січня 2005 року постійно працював та проживав межах Тиврівського району, а саме села [PERSON] та Рогіз на. Тобто [PERSON] вже з 02.06.1995 року міг і повиннен був довідатись про порушення своїх прав, що виразилось у невнесенні його до списку громадян членів КСП, який є додатком №1 до Державного акта на право колективної власності на землю. Однак, лише в 2017 році, через 22 роки після розпаювання земель КСП «Рогізнянське», позивачем подано позов до суду про визнання права на земельну частку (пай) в якому не наводиться доказів в підтвердження наявності поважних причин пропуску такого строку та не ставиться питання про поновлення строку. Виходячи із вищевикладеного гр. [PERSON] пропустив передбачений законом строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а тому в задоволенні позову слід відмовити із даних підстав.

Outcome: dismissed