Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до \~[PERSON], в обґрунтування якого зазначала, що відповідачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до неї про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Для здійснення захисну своїх прав та законних інтересів вона звернулася до адвоката [PERSON], який в рамках даної цивільної справи надавав їй правову допомогу. В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Дане судове рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 04 травня 2016 року. При цьому вказувала, що при наданні їй правової допомоги за договором, укладеним із адвокатом [PERSON] було витрачено 29 годин та за попередньою домовленістю із адвокатом, година його роботи становила 550 грн. Крім того, такий розмір вартості однієї години роботи адвоката у розмірі 550 грн. не суперечить Постанові КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» №590 від 27 квітня 2006 року, оскільки станом на дату укладання договору мінімальна заробітна плата становила у 2016 році 1378 грн., а отже граничний розмір компенсації витрат у цивільних справах, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, має не перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Посилаючись на вказане, а також на те, що нею за отриману правову допомогу було сплачено 15\~950 грн., просила стягнути дані кошти на свою користь із відповідача. Крім того, також вказувала, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягала зокрема у незаконних та безпідставних позовних вимогах відповідач, які завдали їй значних немайнових витрат, які позначилися на негативних змінах у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки судових засідань та безпідставні обвинувачення та образи зі сторони [PERSON], страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникнути контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Враховуючи вищевикладене, просила також стягнути із відповідача на її користь завдану моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 50\~000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала і підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4\~ст. 60 ЦПК України). Стаття 57 ЦПК України\~\~визначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі\~\~пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Згідно із ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що у провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. За наслідками розгляду даної справи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено\~(а.с. 11-114). Дане судове рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 4 травня 2016 року. При цьому, як встановлено судом, позивач з метою реалізації свого конституційного права на судовий захист, уклала договір із адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги. В ході вищевказаного судового провадження адвокатом [PERSON] при наданні правової допомоги позивачу було витрачено 29 годин. Крім того, як убачається з матеріалів справи, за попередньою домовленістю з адвокатом, вартість години його роботи становила 550 грн. й відповідно в загальному позивачем за отриману правову допомогу було сплачено 15\~950 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, відповідними квитанціями та актами виконаних робіт ( а.с. 7,8, 11). Так, згідно ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або законом. Зокрема, згідно\~ст. 215 ЦПК України\~в резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. \~\~\~\~ Судові витрати відповідно до положень ч.1\~ст.79 ЦПК України\~складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. \~\~\~\~ Відповідно до п. 2 ч. 3\~ст.79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. \~\~\~\~ Частиною першою\~статті 88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~\~\~ Відповідно до\~ст.84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. \~\~\~ \~Згідно\~п. 1 Постанови «Про граничний розмір компенсації витрат\~на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати\~\~40\~\~відсотків\~\~встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст.\~79, ст. ст.\~84,88,\~89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Разом з тим, оскільки в даному випадку вимоги [PERSON] зводяться не до захисту її порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а до питання про стягнення судових витрат, повязаних з розглядом іншої цивільної справи та понесених нею в іншій цивільній справі, порядок вирішення яких визначається нормами глави 8 ЦПК, а не нормами матеріального права і здійснюється у тій справі, в якій вони понесені, в тому числі і шляхом ухвалення додаткового рішення, а не шляхом подачі окремого позову, позовні \~вимоги \~[PERSON] в \~цій частині задоволенню не підлягають. \~Щодо вимог [PERSON] в частині відшкодування завданої моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Зокрема, з матеріалів справи убачається, що [PERSON] крім \~відшкодування на її користь понесених судових витрат в іншій цивільній справі, \~ставить також вимоги про стягнення з відповідача\~моральної шкоди, завданої за період розгляду справи, оскільки саме у цей період вона \~перенесла душевні страждання \~та переживання у звязку з розглядом судової справи, й відповідно їй завдано моральну шкоду, яку вона\~оцінює в розмірі 50\~000 грн. Так, згідно із ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року \~№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд проаналізувавши в сукупності надані позивачем докази, а також враховуючи вищевказані вимоги норм матеріального права, приходить до висновку, що позов [PERSON] \~\~в частині відшкодування завданої моральної шкоди також задоволенню не підлягає, оскільки \~позивачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено факт того, що саме з вини відповідача, вона понесла душевні траждання й відповідно не наведено в чому саме полягає вина відповідача. При цьому, доводи позивача про те, що вона перенесла душевні болі, тривалі переживання, страждання у звязку \~із судовою \~справою, тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, суд також вважає \~безпідставними й відповідно не знаходить законних \~підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обємі. \~\~

Outcome: dismissed