Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2006756741 від 18.11.2013 року (далі - кредитний договір №1) в розмірі 34029,64 грн. та за договором про надання споживчого кредиту №2007434700 від 23.12.2013 року (далі - кредитний договір №2) в розмірі 21813,01 грн., оскільки відповідач не виконує зобов'язань за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що 18 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] (Відповідач) було укладено договір про надання споживчого кредиту №2006756741 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 28850,00 грн. для придбання товару. Строк повернення кредиту - 48 місяців. Також 23.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» [PERSON] (Відповідач) було укладено договір про надання споживчого кредиту №2007434700 (надалі кредитний договір). Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 17202,40 грн. для придбання товару. Строк повернення кредиту - 36 місяців. 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договорами №2006756741, №2007434700 укладеним з [PERSON]. Однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості, тому позивач змушений звернутись до суду. Посилаючись на викладені обставини просили заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, заперечуючи ним проти заявлених вимог останній зазначає, що документально не підтверджено, що відбулася заміна кредитора за вищевказаними зобов'язаннями з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «Факторинг Україна». В копіях документів, наданих позивачем до суду відсутні докази щодо виконання належним чином істотних умов договору факторингу віл 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ "ОТП Факторинг" та, відповідно, відсутні докази реального настання обумовлених договором правових наслідків для ТОВ "ОТП Факторинг" права ТОВ "ОТП Факторинг» грошової вимоги до боржників ПАТ «ОТП Банк», в тому числі і до відповідача. Вищевикладені обставини ставлять під сумнів твердження позивача що відбулася заміна кредитора у зобов'язанні з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ Факторінг». Стверджує, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давнини. Позивач звернувся до суду 07.11.2017 року, таким чином платежі до 18.11.2014 року не підлягають стягненню, так як заявлені позивачем з порушенням строку позовної давності. Письмового повідомлення про відступлення ПАТ «ОТП Банк» права грошової фактору ТОВ "ОТП Факторинг» - вона не отримувала. Додані до позову копії документів не містять належних доказів факту отримання відповідачем таких направлень на ім'я останнього від жодної із сторін договору факторингу (копій квитанцій про відправлення листа, про вручення, тощо). Вважає, що позовні вимоги позивача не є обґрунтованими не є належним чином доведеними, а тому незаконні та не підлягають задоволенню. Представник позивача надав відповідь на відзив. З викладеними твердженнями у вищевказаному відзиві не погоджується, вони є хибними та такими, що не мають дійсності і не можуть бути прийняті судом до уваги виходячи з наступного. Щодо факту заміни кредитора за кредитними договорами №2007434700 від 23.12.2013р. та 2006756741 від 18.11.2013 р. укладеними [PERSON] з ПАТ «ОТП Банк», то представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надано до позовної заяви завірену копію договору факторингу від 22 грудня 2014 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договорами №2006756741, №2007434700 укладеним з [PERSON]. Що стосується надання Акту прийому - передачі договорів до Договору факторингу, то у вищезазначеному акті міститься повний перелік всіх клієнтів та їх кредитних договорів та сум заборгованості по ним, право вимоги по яких передається Факторові, даний перелік містить інформацію, яка є банківською таємницею і не може розголошуватися. Що стосується строків позовної давності, то перший кредитний договір [PERSON] уклала 18.11.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» про надання споживчого кредиту №2006756741. Останній платіж по даному договору був 18.03.2014 р., що підтверджується розгорнутим розрахунком. Другий кредитний договір [PERSON] уклала 23.12.2013 р. між ПАТ «ОТП Банк» про надання споживчого кредиту №2007434700. Останній платіж по даному договору був 24.02.2014 року, що підтверджується розгорнутим розрахунком. В першому випадку строк позовної давності спливає 18.03.2017 р., в другому 24.02.2017 р. А першу позовну заяву подано 10.02.2017 року, тобто строки не пропущено. Від відповідача надійшли пояснення про правове та фінансове обґрунтування. Відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи це тим, що позивачем не надано до суду належним чином направлену вимогу банком позичальнику, та/або відомості про направлення, а також позивачем не надано відомостей про належне повідомлення відповідача про передачу банком прав вимог факторинговій компанії. Тобто ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не повідомляючи відповідача 22.12.2014 року до закінчення споживчих договорів від 18 листопада 2013 року за терміном дії 36 місяців та від 23 грудня 2013 року за терміном дії 36 місяців вирішили передати договір споживчого кредиту в факторинг. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» тримаючи у себе вказаний договір, не будучи фінансовою установою, продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом та комісії, та не є стороною споживчого кредиту. Крім того, договір факторингу повинен бути належним чином оформлений та повинні бути вказані документи з повним розрахунком отриманих коштів, дати їх отримання, проведених платежів в рахунок погашення, проценти та комісії за вказаними діями та остаточних сум заборгованостей за кожен місяць. Вказаних документів позивачем не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, підтримання позовних вимог у повному обсязі та не заперечення проти ухвалення судом заочного рішення в справі. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 18 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] (Відповідач) було укладено договір про надання споживчого кредиту №2006756741 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 28850,00 грн. для придбання товару зі сплатою процентної ставки у розмірі 15% річних. Строк повернення кредиту - 48 місяців з 18 листопада 2013 р. по 18 листопада 2017 р. Позивачем надано відповідачу кредит за кредитними договорами, свідченням чого є заява про видачу готівки №1 від 18.11.2013 року, інформації про клієнта, який придбав індивідуальний пакет послуг «OK LOCK» до Угоди про надання пакету послуг «OK LOCK» від 18.11.2013 року. Також, згідно Розділу 2 Договору про надання споживчого кредиту №2006756741 (пункти 2.1-2.28) [PERSON] було відкрито картковий рахунок в гривнях та видано кредитну картку типу Master Card Standard. 23.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» [PERSON] (Відповідач) було укладено договір про надання споживчого кредиту №2007434700 (надалі кредитний договір). Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 17202,40 грн. для придбання товару зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,01%. Строк повернення кредиту - 36 місяців з 23 грудня 2013 р. по 23 грудня 2016 року. Позивачем надано відповідачу кредит за кредитними договорами, свідченням чого є заява про видачу готівки №8 від 23.12.2013 року, інформації про клієнта, який придбав індивідуальний пакет послуг «OK LOCK. Branch» до Угоди про надання пакету послуг «OK LOCK/ Branch» від 23.12.2013 року. Також, згідно Розділу 2 Договору про надання споживчого кредиту №2007434700 (пункти 2.1-2.28) [PERSON] було відкрито картковий рахунок в гривнях та видано кредитну картку типу Master Card Standard. Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі, вказаному у графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дату платежу у складі ануїтетного платежу. Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Договором факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» («Клієнт») та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» («Фактор»), Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості, зокрема за кредитними договорами №1 та №2. Згідно Витягу з Додатку 1 до Договору Факторингу від 22 грудня 2014 року, вбачається що право вимоги за договорами про надання споживчого кредиту № 2006756741 від 18.11.2013 року в загальній сумі 34 029,64 грн. та за договором про надання споживчого кредиту № 2007434700 від 23.12.2013 року в загальній сумі 21 813,01 грн. передано ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Згідно із частиною першою та п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На виконання вимог договору факторингу та ст. ст. 512-514, 516 Цивільного кодексу України, на адресу відповідача направлено повідомлення від 05.01.2015 року за вих. №200237089 та №200220551 про відступлення прав вимог заборгованості відповідача за кредитними договором про надання споживчого кредиту №2006756741 від 18.11.2013 та споживчого кредиту №2007434700 від 23.12.2013 року товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та повідомлено про розмір заборгованості. Відповідно до ст. ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України), тобто має ліцензію НБУ на провадження даної діяльності. Основними відмінностями договору факторингу від відступлення права вимоги є наступне: клієнтом у договорі факторингу може бути тільки фізична особа-підприємець або юридична особа, а фактором тільки фінансова установа з ліцензією НБУ на факторингову діяльність; договір факторингу дійсний навіть якщо між клієнтом та боржником в договорі стоїть заборона на відступлення права вимоги; факторинг за своєю суттю може бути тільки на оплачуваній основі на відміну від відступлення права вимоги. При розгляді даної категорії спорів слід керуватись нормами Цивільного кодексу України, а саме ст.ст. 512-514, 516, 517, 656, 1077, 1079, 1080-1082, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», правовою позицією Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59цс15. Договір факторингу небезпідставно можна назвати модифікованим варіантом уступки вимоги. Однак, якщо порівнювати із загальними правилами про цесію, договір факторингу має низку істотних відмінностей. Договір факторингу характеризується: диспозитивним характером виникнення правовідносин, спеціальними вимогами щодо сторін договору (фактору), предметом зобов'язання (суто грошові вимоги). Крім того, договір факторингу може мати місце і за наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права вимоги або його обмеження, але при цьому не звільняється від обов'язку перед боржником щодо виконання тієї заборони (ст. 1080 ЦК України). Відносини між учасниками договору факторингу можна розділити на два види - внутрішні (між фактором та клієнтом) та зовнішні (між фактором та боржником). Внутрішні відносини регулюються договором факторингу, а зовнішні - договором, укладеним між клієнтом та боржником, право вимоги за яким на підставі договору факторингу відступлено фактору, а також відповідними нормами чинного законодавства. Поняття кредитного портфелю ніякими нормативно-правовими актами не закріплено. Однак, виходячи зі змісту даного поняття, можна сказати, що кредитний портфель - це сукупність всіх кредитів, що надані банком своїм клієнтам, а також сукупність інших активних операцій з метою отримання доходу. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до загального порядку зміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1082 ЦК України визначено порядок виконання боржником грошової вимоги факторові. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Оскільки позивач як новий кредитор скористувався правом на дострокове погашення кредиту, передбачене ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, шляхом направлення відповідачу досудових вимог про дострокове повернення всієї суми боргу за кредитним договором від 05.01.2015 року за вих. №200237089 та №200220551, то змінився строк виконання основного зобов'язання. Дане повідомлення відповідачем [PERSON] не отримано. Суд не може взяти до уваги як доказ наявність заборгованості, позицію про що позивач виклав у своїх вимогах про сплату боргу, надіслані в адресу відповідача, вимоги які містять формальних характер і позивачем у них не вказано з якого часу виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунків, сума заборгованості відповідача за кредитним договором №2006756741 станом на 24.11.2016 року складає 34029,64 грн., що складається із: залишку заборгованості за кредитом - 26966,93 грн., заборгованості за відсотками - 3100,36 грн., комісії - 3962,35 грн., а за кредитом №2007434700 станом на 24.11.2016 року складає 21813,01 грн., що складається із: залишку заборгованості за кредитом 16220,86 грн., заборгованість відсотків за користування кредитом - 1,35 грн., комісії - 5590,80 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач в позові, як на підставу для його задоволення, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати пов'язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed