Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Описова частина Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 28 серпня 2020 року надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебуває з останнім в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009. Від сумісного проживання сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку надавати кошти на утримання дітей відмовляється, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів . Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, надала заяву згідно з якою не заперечувала щодо стягнення 1/3 частини всіх видів заробітку позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов визнає частково та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 33% від мінімальної заробітної плати, так як він не працює. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 було відкрито провадження та призначено судове засідання. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення у справі . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, доходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.07.2009, виданого Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області,сторони 18.07.2009 зареєстрували шлюб у Тишківській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області, про що вчинено актовий запис №08( а.с. 6). Від сумісного проживання подружжя має двох малолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Тишківською сілською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві ( а.с.7-8). З довідки, виданої Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області від 17.08.2020 №1360, встановлено, що до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , входять донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 9) . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Таким чином, зазначена норма закону встановлює розмір аліментів у частці чи твердій грошовій сумі за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права і ніяк не визначає статус відповідача щодо його працездатності чи безробіття, не ставить цим в залежність суд щодо визначення порядку та способу стягнення аліментів і не зобов`язує суд діяти на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті). Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з січня 2020 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з липня складає 2318 грн, а з 1 грудня складає 2395 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилалась на те, що відповідач працює тривалий час вантажоперевізником у місті Києві, та отримує дохід в розмірі 10 000 гривень, а тому має задовільний стан здоров`я, проте документально не підтверджено дані відомості. Із заяви позивачки з`ясовано, що вона враховуючи заяву відповідача не заперечує щодо призначення 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача на двох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що відповідач просив стягувати саме 33% від мінімальної заробітної плати, водночас суд вважає за необхідне стягувати 1/3 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той факт, що [PERSON] не працює, як зазначено в заяві, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд доходить до висновку, що позивачка, на утриманні якої знаходяться спільні з відповідачем діти, має право вимагати стягнення з останнього аліментів, а відповідач, який ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обов`язку, зобов`язаний їх сплачувати, тому позов необхідно задовольнити повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць . Позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі п.3 ч. 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Оскільки позов задовольняється щодо стягнення аліментів на двох дітей, а тому суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Заходи забезпечення позову не застосовувались. На підставі ст. ст. 80, 84, 104, 105, 110, 111, 112, 180-183 СК України, ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року ратифікованої 27.02. 1991 року,

Outcome: partial