Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник КП "ДКПЛ" ДОР звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 22.12.2018 [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару.\~За думкою комісії лікарів, [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр зазначили суду, що на момент розгляду заяви [PERSON] вже не потребує у наданні психіатричної допомоги у примусовому порядку. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні прокурор, висловив думку про те, що зазначена заява не підлягає задоволенню в зв'язку із відсутністю підстав у примусовій госпіталізації. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, лікаря - психіатра, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні було встановлено, що 22.12.2018 [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару.\~За думкою комісії лікарів, [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. \~ \~ \~ \~[PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія параноідна. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Главою 10 (ст.ст. 339-342)\~ЦПК України,\~Законом України «Про психіатричну допомогу»\~врегульовано порядок розгляду заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З наданого висновку огляду комісії лікарів-психіатрів вбачається, що в них зазначений загальний запис про стан хворого, який роздратований, відповіді не завжди по суті, мислення непослідовне, паралогічне, будь-яких належних доказів на підтвердження його поведінки, що являє собою безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, внаслідок встановленого у нього захворювання ні висновок ні матеріали справи не містять, та у судовому засіданні не встановлені. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність будь-яких доказів безпорадності [PERSON] і неможливості самостійно задовольнити основні життєві потреби, тобто доказів обставин, що стали підставою для госпіталізації [PERSON], та навпаки спростовання вказаних у заяві обставин поясненнями представника заявника та лікаря-психіатра, суд правових підстав для задоволення заяви не вбачає. \~ \~ \~ \~Крім того, суд під час вирішення порушеного лікарнею питання, звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоровя людини, медичне втручання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із\~законом\~і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги),\~наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно частини першої\~статті 29\~Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невідємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено\~законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються\~Конституцією\~та законами України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Стаття 25 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені\~Конституцією України\~( 254к/96-ВР ) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених\~Конституцією України, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви КП «ДКПЛ» ДОР щодо надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку слід відмовити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed