Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

20.11.2020 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до [PERSON] та просила надати дозвіл на періодичний виїзд за межі України дитині [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення житиною повноліття. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила після розлучення з відповідачем вона самостійно виховує спільних з відповідачем дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка має статус дитини з інвалідністю. Зазначає, що у зв`язку з погіршенням відносин після розірвання шлюбу. Внаслідок яких відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по утриманню доньок, вона була вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Також зазначає, що відповідач з 2014 року відмовляється у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд доньок за кордон для відпочинку та лікування, а також, що вона з дітьми неодноразово зверталась до відповідача з уснім проханням надати такий дозвіл, однак відповідач не прийшов до нотаріуса для підпису належних документів, своєї згоди не надав. Ухвалою судді від 04.12.2020 відкритопровадження у даній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.9-10). 16.02.2021 представником відповідача адвокатом Сациком Р.В. подано відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач позов не визнає, вважає, що він не підлягає задоволенню. Зокрема, зазначає, що позивач жодного разу не зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки [PERSON] . З відповідача за рішенням суду стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , а тому вважає, що позивач не надала доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (а.с.24-26). Ухвалою суду від05.03 2021 було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду (а.с.46). Ухвалою суду від 19.04.2021 було визнано обов`язковою явку сторін для дачі особистих пояснень (а.с.48). В судовому засіданні 01.07.2021 позивач повністю підтримала позов, просила його задовольнити з наведених у позові підстав, пояснила, що доказів того, що вона зверталася до відповідача з прохання надати дозвіл на виїзд за кордон, вона не має. Відповідач обіцяв це їх старшій дитині. Відповідач судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань з приводу своєї неявки не подав. З урахуванням думки позивача, а також з урахуванням того, що відповідачем подано відзив, суд на підставі стст.223,280 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З наданих сторонами та долучених до матеріалів цивільної справи копій рішень суду, які набарли законної сили, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 23011 року (справа №2-2087/2011), від якого мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2011 року (справа №2-2070/2011) встановлено, що діти проживають з матір`ю [PERSON] , на користь якої на утримання дітей було стягнуто аліменти в розмірі Ѕ частини заробітку відповідача (а.с.5). Відповідно до посвідчення № [NUMBER] (а.с.3) позивачу призначена державна соціальна допомога як матері дитини-інваліда [PERSON] , [INFO] . Крім того, та обставина, що молодша донька [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та є дитиною зі статусом інваліда, встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року (справа №359/8413/16-ц), яким з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти як матері дитини інваліда в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно (а.с.27-29), та відповідачем не оспорюється. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Разом із з цим, відповідно до п.п.3,4 пункту 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: - довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); - документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, або інших вищезазначених документів, якими визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною, а також, у разі тимчасового виїзду з України дитини з інвалідністю. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що у позивача є складності на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди відповідача, а також, що до звернення з даним позовом до суду, вона зверталася до відповідача з проханням надати такий дозвіл, суду надано не було. Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано та не конкретизовано ні дату чи конкретний період, на який планується виїзд, ні країну, в яку позивач планує виїхати з дитиною. Жодних доказів того, що позивач має квитки, путівку, інші документи, в яких би було визначено ці обставини, позивачем до позовної заяви долучено не було. В силу вимог ст.ст.12,13 ЦПК України суд позбавлений можливості перевірити та встановити ці обставини за відсутності відповідних доказів, наданих сторонами. Наведене свідчить про очевидну необґрунтованість та безпідставність позову, а також недоведеність заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в силу вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст.141 ЦПК України ці витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed