Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

12.09.2014р. до Савранського районного суду звернулась з позовом [PERSON] в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 05.11.2014р. в судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, подавши уточнену позовну заяву в своїх інтересах та інтересах свого сина до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вироком Савранського районного суду [PERSON] (відповідач-2) визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до вироку відповідача-2 засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення при наступних обставинах: 04.07.2013р., приблизно о 12год. 30хв. в смт. Саврань Одеської області, водій автомобіля марки ІЖ 21251 д.н. [NUMBER], [PERSON], рухаючись по вул. Г. Карначова в напрямку вул. Леніна, допустив зіткнення з велосипедистом [PERSON], [INFO], який виїхав з прилеглої до вул. Г. Карначова грунтової дороги. Згідно висновку судової авто технічної експертизи № 6482 від 10.12.2013р., [PERSON], не вжив заходів по зниженню швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста. Дії водія не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР і знаходилися у причинному зв'язку з виникненням ДТП. Відповідно висновку експерта № 27 від 10.02.2014р. у [PERSON], виявлені такі ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку в лівій скроневій долі, вентикулярний крововилив, арахноїдальна кіста, забій м'яких тканин правої тім'яної області, закритий косий перелом 1/3 правого стегна зі зміщенням відломків, які утворилися від дії тупих предметів і характерні для дорожньо-транспортної травми. Дані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя. [PERSON] вказує, що її неповнолітньому сину спричинена моральна шкода, яку вона, як законний представник оцінює в 50000грн.. Наявність даної шкоди позивач пояснює тривалими фізичними стражданнями, які переніс та продовжує відчувати [PERSON] до цього часу внаслідок отриманих при ДТП тяжких тілесних травм, у тих фізичних болях, які він переніс, адже був здоровим та рухливим, а після травм не може жити повноцінним життям. Більш ніж півроку неповнолітній не відвідував школу, не мав змоги спілкуватися з друзями, займатися фізкультурою. Через отриману при ДТП травму - забій головного мозку, син позивача постійно відчуває головний біль, у нього періодично виникає блювота, не може перебувати на сонці, погіршилося здоров'я, порушений нормальний спосіб його життя. Відповідач так і не відшкодував завдану шкоду протягом тривалого часу. Крім того, позивач [PERSON] вказує, що їй теж спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 20000грн.. Дана моральна шкода виражається в стражданнях позивача, виниклих на основі хворобливого стану дитини. [PERSON] перенесла сильний стрес, змушена була лікувати сина, неодноразово возити його в м. Одеса до лікаря, переживала і переживає за здоров'я [PERSON]. Все це вимагає від неї та її сім'ї додаткових зусиль. 25.11.2014р. [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні уточнили позовні вимоги та просили стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача в рахунок моральної шкоди завданої [PERSON] 2550грн., а з [PERSON] - 42450грн.. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], заперечили проти задоволення позовних вимог, свої заперечення аргументували тим, що [PERSON] є пенсіонером і пенсійні виплати є єдиним джерелом існування, оскільки [PERSON] не веде підсобного господарства. Представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, просив суд задовольнити вимогу позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі ліміту відповідальності по моральній шкоді. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача викладену ним в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. Вироком Савранського районного суду від 01.04.2014р. по кримінальній справі № 512/199/14-к, [PERSON] (відповідач-2) визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до вироку відповідача-2 засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення при наступних обставинах: 04.07.2013р., приблизно о 12год. 30хв. в смт. Саврань Одеської області, водій автомобіля марки ІЖ 21251 д.н. [NUMBER], [PERSON], рухаючись по вул. Г. Карначова в напрямку вул. Леніна, допустив зіткнення з велосипедистом [PERSON], [INFO], який виїхав з прилеглої до вул. Г. Карначова грунтової дороги. Згідно висновку судової авто технічної експертизи № 6482 від 10.12.2013р., [PERSON], не вжив заходів по зниженню швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста. Дії водія не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР і знаходилися у причинному зв'язку з виникненням ДТП. Відповідно висновку експерта № 27 від 10.02.2014р. у [PERSON], виявлені такі ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку в лівій скроневій долі, вентикулярний крововилив, арахноїдальна кіста, забій м'яких тканин правої тім'яної області, закритий косий перелом 1/3 правого стегна зі зміщенням відломків, які утворилися від дії тупих предметів і характерні для дорожньо-транспортної травми. Дані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя (а .с. 5-8). Позивач є матір'ю неповнолітнього потерпілого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії 1-ЖД № 20980 виданим Відділом РАЦС Савранського РУЮ 21.07.2004р. (а .с. 4). Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, …, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Із роз'яснень, що містяться в п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" слідує, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, тощо. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, судове рішення повинно відповідати принципам достатності та справедливості. Враховуючи безумовне право потерпілого та його законного представника на відшкодування моральної шкоди, а також матеріальний стан відповідача-2, який на час розгляду справи є пенсіонером. З урахуванням зазначених обставин суд дійшов висновку про те, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути на користь потерпілого і на свою користь позивач є завищеним та таким, що вразі стягнення її в заявленому розмірі, не буде компенсований [PERSON]. А тому виходячи із вказаного вразі не виконання рішення суду відповідачем-2 будуть порушені права [PERSON] та її неповнолітнього сина, тому суд виходячи з принципу законності, справедливості та правомірності вважає за можливе задовольнити вимоги позивача частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та моральну шкоду, яка заподіяна [PERSON] в розмірі 15000грн.. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який діяв на момент укладання Договору страхування та на момент ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст. 9 цього закону. Так п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на момент укладання Договору страхування та на момент скоєння ДТП, визначено обов'язковий ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих у розмірі 51000 грн. на одного потерпілого. 5% від цієї суми складає 2550 грн., а тому вимога про стягнення з відповідача-1 моральної шкоди в розмірі 2550 грн., яку позивач та його представник - адвокат [PERSON] заявив при зміні позовних вимог, підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача вважає за необхідне задовольнити вказану вимогу та стягнути з відповідачів судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог щодо кожного із відповідачів, тобто шляхом диференціації. На підставі викладеного,

Outcome: partial