Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ "Універсал Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" суму заборгованості, яка виникла у останнього станом на 15 жовтня 2010 року у розмірі 1 227 942, 69 дол. США. Відповідач дане рішення суду не виконав, заборгованість за кредитним договором не погасив. Посилаючись на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін договору, враховуючи, що відповідач не виконав рішення суду, чим не виконав грошове зобов'язання перед ПАТ "Універсал Банк", останній просить стягнути з [PERSON] на свою користь різницю між сумою боргу, раніше стягнутою з відповідача та актуальною сумою заборгованості станом на 28.08.2015 року у розмірі 3 742 890,92 дол. США. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в газеті "Урядовий кур"єр" № 194 (5568) від 20 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 26 вересня 2007 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір про надання кредитних послуг №BL172 (а.с. 5-11). Відповідно до умов даного договору, ПАТ "Універсал Банк" надав [PERSON] кредит у розмірі 1 125 000 дол. США, строком до 01 вересня 2027 року ( п. 1.1.,1.2.1.) У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов даного договору, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Універсал Банк" суму заборгованості, яка виникла у останнього станом на 15 жовтня 2010 року у розмірі 1 227 942, 69 дол. США ( а.с. 15-17). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2011 року залишено без змін (а.с. 18-20). Відповідач не виконав дане рішення суду. Крім того, заборгованість за кредитним договором не погашена. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. 13 квітня 2011 року Вищим спеціалізованим судом України видано Інформаційний лист «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства», частиною 1 розділу «зобов'язання, що виникають із договорів та інших правочинів» встановлюється: «наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (ст. 599 ЦК України)». Враховуючи те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідач, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків не виконав. У зв'язку з чим станом на 28.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3 742 890, 92 дол. США - різниця між сумою боргу, раніше стягнутою з відповідача та актуальною сумою заборгованості (а.с. 12-13). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не скористався своїм правом надати заперечення проти позовних вимог позивача, не спростував розрахунки заборгованості, надані позивачем. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу ( генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. Отже, оскільки у ПАТ "Універсал Банк" наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість за кредитом та процентами має бути стягнута в іноземній валюті. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 742 890, 92 дол. США. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ПАТ "Універсал Банк" підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved