Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особистої приватної власності. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 07.08.1999 року між нею та відповідачем зреєстровано шлюб, від якого є 2 дітей, які постійно мешкають з позивачкою. Рішенням суду від 05.10.2012р. шлюб було розірвано та рішенням суду від 20.07.2016р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача. Під час шлюбу з відповідачем 21.08.2001р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. реєстровий номер 105 позивач за свої особисті кошти придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Право власності позивача на вказану квартиру 30.08.2001р. зареєстроване у КП «ХМБТІ», р.№58253, що підтверджується договором купівлі-продажу та нотаріальною заявою. Відповідач не заперечує той факт, що вказана квартира є особистою власністю позивача. Таким чином, спірна квартира була придбана позивачем в період шлюбу, проте за особисті кошти, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на вказану квартиру. В судове засідання сторони надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що між сторонами по справі 07.08.1999р. в управлінні реєстрації актів громадського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області був зареєстрований шлюб, актовий запис №1052. Від цього шлюбу є два сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (а.с. 23-24) 05.10.2012р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2011/13949/2012 шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення. 12.12.2016р. Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалене додаткове рішення у вказаній вище справі, за яким місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] визначене з позивачем - [PERSON], копія рішення додається до позову. (а.с. 15-16). Факт постійно мешкання дітей разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] підтверджується копіями довідок №04-10-4/949-17, №04-10- 4/950-17, №37 та витягом №6311-1496896-2018, копії яких додаються до позову. (а.с. 19-22). 20.07.2016р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на утримання обох синів. (а.с. 17). 21.08.2001р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко\~О.Є. реєстровий номер 105 позивач за свої особисті кошти придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS], що підстверджується копією договора купівлі-продажу та нотаріально посвідченою заявою [PERSON], який засвідчив факт того, что позивач придбала квартиру за особисті кошти, які їй передав батько - [PERSON] (а.с.7-8). Згідно технічного паспорту від 12 січня 2017року реєстровий № 58253, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 9-10). У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Пунктом 24 вищевказаної постанови передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. З урахуванням викладеного та чинного законодавства, при вирішенні справи по суті необхідно врахувати те, що істотними обставинами справи (джерело походження коштів) є придбання 21.08.2001р. квартири [ADDRESS] виключно за кошти, які належали особисто позивачу та визнання відповідачем [PERSON] цієї обставини у письмовій, нотаріально посвідченій формі. Таким чином, вищевказана квартира не належить до складу майна, яке підлягає поділу між позивачем відповідачем як подружжям, а є собистою приватною власністю позивача [PERSON] Згідно ч.2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Положеннями п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З урахуванням положень ч.2 ст. 72 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України зважаючи на проживання позивача та відповідача однією сім'єю після розірвання шлюбу до червня 2016р. (що не заперечує відповідач) позовна давність за цим позовом обчислюється від дня, коли позивач дізналась про порушення свого права власності, тобто дати отримання нею копії ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2018р. про відкриття провадження у справі №638/1900/18, позовної заяви [PERSON] з додатками - 19.04.2018р., а тому не є пропущенною. В даному випадку, спірна квартира була придбана у власність на підставі договору купівлі-продажу квратири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. за реєстровим № 105 від 21 серпня 2001 року за особисті кошти позивача, що також не заперечується відповідачем, тому суд визнає за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно до ст.. 141 ЦПК України судом з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved