Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

\~ \~ \~Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з нього на користь Приватного акціонерного\~товариства «Українська\~страхова компанія\~«Княжа Вієнна\~[PERSON]»\~45000 грн - завдані збитки в порядку регресу та судовий збір у сумі 1762,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2016 року в м. Купянську, Харківської області, на вул. Сватівській, відбулась ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] та транспортного засобу Фольксваген, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ6428787. Відповідно до постанови Купянського міськрайонного суду Харківської області від 03.08.2016 року по справі № 628/2566/16-п, [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зазначає, що відповідно до статей 12, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі страхових актів, за пошкодження автомобіля ВАЗ 21099 д/н ВВ 5076ВО, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» сплатила страхове відшкодування в сумі 45000 грн. З огляду на викладені обставини, посилаючись на ст. 1187, 1191 ЦК України, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» просить в порядку регресу стягнути суму виплаченого страхового відшкодування та вирішити питання про розподіл судових витрат. Відомостей про звернення позивача до суду з аналогічним позовом немає. 27.12.2018 року Шевченківським районним судом Харківської області направлялися запити щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Після отримання відповіді08.01.2019 року, ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 09.01.2019 року справа була передана для розгляду до Купянського міськрайонного суду Харківської області, де була зареєстрована 06.02.2019 року. Ухвалою судді від 13.02.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 11.03.2019 року у порядку спрощеного позовного провадження. 04.03.2019 року від представника позивача по довіреності [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності,позовні вимоги підтримав у повному обсязі ( а.с. 60,61). Судове засідання, яке призначалося на 11.03.2019 року було відкладено через неявку відповідача та для його належного повідомлення до 03.04.2019 року. 03.04.2019 року відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~За таких обставин, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зясувавши позиції сторін та перевіривши матеріали справи, судом були встановлені такі обставини справи і відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії постанови старшого слідчого СВ Купянського ВП ГУ НП в Харківській області майора поліції [PERSON] від 29.06.2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12016220370001867 від 21.06.2016 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України та постановлено направити матеріали начальнику Купянського ВП для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ( а.с. 18-20). Як вбачається з постанови Купянського міськрайонного суду Харківської області від 03.08.2016 року, яка набрала законної сили 16.08.2016 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адмінправопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. З тексту цієї постанови слідує, що у судовому засіданні [PERSON] свою вину визнавав і підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме те, що 20.06.2016 року о 22 год. він у м. Купянську, Харківської області, по вул. Сватівській, керував автомобілем [NUMBER], не вибравши безпечний інтервал та дистанцію руху, здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті порушення [PERSON] вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів ( а.с. 21). Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Згідно розяснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року - відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст.1192 ЦК України). Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) транспортного засобу ВАЗ21099знг д/н [NUMBER], складеного спеціалістом відділу врегулювання ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» [PERSON] б/н і б/д, за участю [PERSON] було встановлено, що даний автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с.23-24); 21.07.2016 року була проведена ремонтна калькуляція за № 16-74387 та визначена загальна вартість ремонту в сумі 84431,61 грн (а.с.25-34). У матеріалах справи є копія полісу № АЕ/6428787 від 02.02.2016 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений позивачем на [PERSON], у якому забезпечений страховкою транспортний засіб - Volkswagen Transporter д/н [NUMBER], 2004 року випуску, страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 50\~000 грн. ( а.с.22). Як вказує представник позивача, із заявою до них про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, звернулась потерпіла сторона та надала всі необхідні документи (а.с. 7-17). На підставі цього, 10.08.2016 року позивачем був затверджений страховий акт за № 160000074387 з розрахунком суми на підставі Калькуляції № 16-74387 від 21.07.2016 р., згідно яких сума страхового відшкодування становить 45000 грн ( а.с. 35,36). Відповідно до платіжного доручення № ЗР045536 від 16.08.2016 р. на підставі вищезазначеного страхового акту ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 45000 грн (а.с.37). 11.05.2018 року за вих. № 2488/УБК позивачем скерована Претензію відповідачу про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 45000 грн, проте відомостей про вчинення [PERSON] відповідних заходів для сплати шкоди у суду на час розгляду справи у суді не встановлено ( а.с. 38). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди. Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. Статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно тексту копії постанови старшого слідчого СВ Купянського ВП ГУ НП в Харківській області майора поліції [PERSON] від 29.06.2016 року про закриття кримінального провадження, внесене до ЄРДР за № 12016220370001867 від 21.06.2016 року, [PERSON] поясняв, що він покинув місце ДТП та залишив свій автомобіль на вулиці (а.с.19). Відповідно до п.п 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: ... в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп», він спричинив дорожньо-транспортну пригоду, постановою суду від 03.08.2016 року було визначено, що він вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, внаслідок ДТП потерпілому завдано збитки, позивачем здійснено виплату страхових відшкодувань потерпілому, тому до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON] З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 45000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 9, 22, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 979, 1187-1188, 1191, 1194 ЦК України,

Outcome: approved