Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

До Березівського районного суду Одеської області звернулася [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У своїй заяві позивач зазначила, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка за своє життя отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0172058, відповідно до якого її стало належати право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Котовського розміром 8.3 га без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості) . [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , а [INFO] помер його рідний син - [PERSON] (онук покійної [PERSON] ). Як зазначає позивач у позовній заяві, що оскільки вона мала на руках оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0172058, виданий 05.12.1996 року то вона вважалася такою, що фактично спадщину після смерті своєї матері прийняла. За її письмовим зверненням в 2015 році була заведена спадкова справа №231/2015. 17 травня 2016 року вона отримала від державного нотаріуса Березівської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №324. Пізніше нотаріус в усній формі роз`яснив, що вона не має можливості видати позивачу свідоцтво на спадщину за законом повністю на всю частку спадкового майна, тому як померлий на час її звернення брат - [PERSON] , а також його син - [PERSON] , які вступили в спадкові права шляхом проживання за однією адресою зі спадкодавцем. Водночас, нотаріусом позивачеві видано свідоцтво лише на Ѕ частину права на земельну частку (пай), розміром 8,3 га, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Котовського, належного спадкодавцю на підставі Сертифікату про право на земельну часку (пай) серії ОД №0172058, виданого 05 грудня 1996 , зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часку (пай) за №239. Станом на час звернення позивача до суду вона не має можливості вільно розпоряджатися належним її правом, тому вона не має можливості реалізувати свої право на вільне володіння, розпорядження та користування шляхом винесення в натуру земельної частки (паю) з отриманням права установчого документа на неї і подальшим укладенням договору оренди земельної ділянки. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулась до суду та просить суд задовольнити її позов. Ухвалою суду від 03.01.2020 року відкрито провадження по справі та витребувано від Березівської районної державної нотаріальної контори Одеської області завірену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померла [INFO] . Також 03.02.2020 року ухвалою суду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача залучено до справи Степанівську сільську раду Березівського району Одеської області. Ухвалою суду від 04.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Разом з цим, відповідно до наказу №5-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантинуз метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року по день розгляду справи на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Справа неодноразово відкладалась у зв`язку з дією карантину на території України. В судове засідання 27.08.2020 року позивач не з`явилася, водночас 27.08.2020 року вона подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судові засідання також не з`явився. Разом з цим, 30.03.2020 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовної заяви [PERSON] не заперечує. Представник третьої особи - Степанівська сільська рада Березівського району Одеської області у судові засідання не з`явились, разом з цим 04.05.2020 року на адресу суду подали клопотання №02-20/163 про розгляд справи за їх відсутності та з позовом погоджуються. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку представника позивача в заяві про розгляд справи за їх відсутності, відсутність відповідача, третьої особи та визнання ними позову, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.05.1999 року [PERSON] , померла [INFO] (а.с.11). [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0172058 (а.с.10), належало на праві власності земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Котовського, розміром 8.3 в умовних кадастрови х гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №231/2015, [PERSON] яка є спадкоємцем після смерті [PERSON] подала заяву до нотаріуса про отримання спадщини. Водночас, 17.05.2016 року позивач отримала право власності на Ѕ частину спадщини. На іншу Ѕ частину , видано свідоцтво про право власності на [PERSON] (а.с.13). Разом з цим, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Тобто , фактично нотаріусом видано свідоцтво на право власності від 17.05.2016 року на Ѕ частину особі [PERSON] , який помер ще в 2005 році. Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним». Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на Ѕ частину спадщини є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Визнання відповідачем та третьою особою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: на Ѕ частину спадкового майна, яку визначено саме [PERSON] , який помер [INFO] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Водночас, у частині вимоги про визнання права власності на іншу Ѕ частину, то суд вважає відмовити у цій частині вимог, оскільки відповідно до Свідоцтва про право спадщини за законом від 17.05.2016 року, [PERSON] вже отримала право власності на Ѕ частину вищевказаного спадкового майна. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial