Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», Приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13073 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 14.03.2013 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 року, грошових коштів у сумі 77603,36 грн. з урахуванням: - заборгованості за тілом кредиту розмірі 4956,13 грн.; - заборгованість за відсотками у розмірі 64625,64 грн. - заборгованість з комісії та пені у розмірі 3850, 00 грн. - заборгованість за штрафами (фіксована частина) у розмірі 500, 00 грн., - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3671, 59 грн. Стягнення здійснюється за період з 14.03.2013 року по 31.07.2017 року. Позивач не укладала з ПАТ КБ «Привтабанк» жодних кредитних договорів, в тому числі кредитного договору від 14.03.2013 року, який зазначений у виконавчому написі. Натомість, 14.03.2013 року позивачем заповнено анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримано кредитну картку «Універсальна». В свою чергу відповідачем надано кредитну картку, однак позивач не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Виходячи з таких обставин ненадання нотаріусу кредитного договору, документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог п.2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів та пені зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що заборгованість, яка стягнута за виконавчим написом виникла в період з 14.03.2013 року по 31.07.2017 року, що значно перевищує трирічний термін визначений законодавством та підтверджує, що розмір заборгованості є спірним. При цьому між позивачем АТ КБ «Приватбанк» не укладались угоди, які б свідчили про збільшення терміну позовної давності. Крім того, відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Проте, розмір стягнення неустойки, за розрахунком заборгованості нарахований значно за більший період. Просила суд, визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13073, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 14.03.2013 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 року грошових коштів у сумі 77603,36 грн. таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечувала, щодо задоволення позовних вимог. Надала суду письмові пояснення у яких зазначила, що для виконання виконавчого напису нотаріусу від 01.12.2017 року банком 30.08.2017 року були надані всі необхідні документи, відповідно до вимог чинного законодавства. Виконавчий напис від 01.12.2017 року було правомірно вчинено відповідно до норм діючого законодавства. Крім того, із копії анкети заяви від 14.03.2013 року чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Позивачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети заяви чітко вбачається, що позичальник висловила згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Активізація позивачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Отже, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Виконавчий напис було вчинено 01.12.2017 року в межах трирічних строків. Відповідач приватний нотаріус Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 14.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Привтабанк» укладено кредитний договір № б/н № від 14.03.2013 року, шляхом підписання [PERSON] анкети заяви про приєднання до умов в правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.5-7). 01.12.2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 14.03.2013 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 року грошових коштів у сумі 77\~603, 36 грн. з урахуванням: - заборгованості за тілом кредиту розмірі 4956,13 грн.; - заборгованість за відсотками у розмірі 64625,64 грн. - заборгованість з комісії та пені у розмірі 3850, 00 грн. - заборгованість за штрафами (фіксована частина) у розмірі 500, 00 грн., - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3671, 59 грн. Стягнення здійснюється за період з 14.03.2013 року по 31.07.2017 року (а.с.4). Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Т.В. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 77\~603, 35 грн. заборгованості за кредитним договором (а.с.9). Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років , а у відносинах між підприємствами , установами та організаціями - не більше одного року. З виконавчого\~напису від\~01.12.2017\~р.\~вбачається,\~що стягнення\~здійснюється за період з 14.03.2013 року по 31.07.2017 року, що не входить в межі трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України Про нотаріат. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року по справі 6-887цс17 за результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині) , з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким , що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року . Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З доданих до заяви про вчинення виконавчого напису документів вбачається, що відповідач ПАТ КБ "Приватбанк" надав розрахунок заборгованості по договору № б/н від 14.03.20013 р. станом на 31.07.2017 р. замість виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що розрахунок заборгованості не включено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ, оформлений відповідно до вимог ст. 9 зазначеного вище Закону. Згідно п. 1.10 розд. 1 Положення про організацію операційної діяльності у банках України, затвердженого постановою НБУ №254 від 18.06.2003 р., особовий рахунок - рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів. Обов`язкові реквізити особових рахунків та виписок банку з них встановлені п. 5.5 Положення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України (п.п. 5.6, 5.8 Положення). Оскільки розрахунок заборгованості не є первинним документом, в ньому не фіксується будь-яка господарська операція, безспірність вимог відповідача при вчиненні виконавчого напису не могла бути доведена цим документом. Крім того, дії нотаріуса повинні здійснюватись у точній відповідності з представленими документами згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року (із змінами) «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 року №23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається із копій документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, наданих на виконання ухвали суду приватним нотаріусом Завалієвим А.А., підставою вчинення виконавчого напису стали: заява ПАТ КБ «Приватбанк», копія анкети заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг Приватбанку від 14.03.2013 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 14.03.2013 року, укладеного між Приватбанк та клієнтом [PERSON] , станом на 31.07.2017 року, письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 14.03.2013 року (а.с.48-52). Договором б/н від 14.03.2013 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] нотаріально не засвідчений. Слід також наголосити, що споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про надання кредиту та умов обслуговування рахунків фізичної особи це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже,\~враховуючи відсутність\~безспірної заборгованості\~за кредитним\~договором,\~суд вважає,\~що є\~підстави для\~визнання виконавчого\~напису від\~01.12.2017\~р.,\~вчиненого приватним\~нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрованого в реєстрі за №13073, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 7760336 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.03.2013 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь [PERSON] необхідно стягнути 840, 80 грн. судового збору.

Outcome: approved