Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП "Запорізьке лісомисливське господарство", в якому вимагає визнати помилковим включення до земель лісогоподарського призначення земельної ділянки по вул.Лісовій, 5, в с.Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, та зобов'язати відповідача погодити межі присадибної ділянки за вказаною адресою з метою з метою її наступної приватизації. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, рішенням Михайлівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області № 4 від 26.12.2014 року, їй був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після виготовлення технічної документації позивачка звернулася до відповідача щодо погодження меж земельної ділянки, але у цьому їй було відмовлено з тих мотивів, що земельна ділянка нібито відноситься до земель лісогосподарського призначення та знаходиться у постійному користуванні ДП "Запорізьке лісомисливське господарство". Відповідачка наполягає, що земельна ділянка, яку вона планує отримати у власність, є присадибною, і не може бути віднесена до земель лісогосподарського призначення, у зв'язку з чим й звернулася до суду із зазначеними вимогами. Під час судового розгляду справи позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов, просять його задовольнити, вказуючи, що на земельній ділянці, про який йде мова у позові, вже у 1965 році був збудований жилий дім, тобто цю земельну ділянку не можна відносити до земель лісогосподарського призначення. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, наполягаючи на тому, що земельна ділянка, яку намагається приватизувати позивачка, відноситься до земель лісового фонду, і незважаючи на наявність на ділянці житлового будинку, ця ділянка не може передаватися у приватну власність; просить у позові відмовити. Представник управління Держземагенства як третьої особи [PERSON] заперечує проти задоволення позову, також вважаючи, що земельна ділянка не може бути передана у власність, оскільки відноситься до земель лісового фонду, а наявність на ній житлового будинку не змінює її цільового призначення. Представник Михайлівської сільської [PERSON] як третьої особи [PERSON] вважає вимоги позивачки обґрунтованими, вказуючи, що до моменту приватизації житловий будинок був переданий сільській раді без ніяких умов щодо того, що він передається без земельної ділянки, а отже, ця земельна ділянка має цільове призначення землі житлової забудови. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Відповідно до чч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Також відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Вимоги, заявлені позивачкою, не відповідають положенням ст.ст.11, 16 ЦК України. Так, вимога про "визнання" певних дій "помилковими" не є способом захисту права, а являє собою оцінку певних фактів та обставин. Такий спосіб захисту, як "зобов'язаня погодити межі земельної ділянки", законом не передбачений, за своєю суттю ця вимога не захищає цивільне право або інтерес, а, як випливає із самого позову, є вимогою здійснення певних технічних дій при підготовці документації для приватизації земельної ділянки. Обрані позивачкою способи захисту права (інтересу) не передбачені жодним законом чи договором. Враховуючи, що позовні вимоги сформульовані позивачкою некоректно та не відповідно до вимог закону, суд позбавлений можливості дати оцінку її доводам щодо порушення її прав. Це не позбавляє позивачку повторно звернутися до суду із вимогами, сформульованими згідно вимог ст.16 ЦК України, зокрема, щодо визнання за нею права на отримання земельної ділянки у власність (приватизацію). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed