Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк" 12. 12. 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права, посилаючись на те, що 08. 12. 2011 року між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним 08. 05. 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] про надання споживчого кредиту № 11337611000. Відповідно до умов вказаного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 85 500 дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 08. 05. 2028 року або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за даним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачами було укладено договір іпотеки № 83748 відповідно до п.1.1 якого відповідач [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, а тому, просять суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом передачі позивачу вказаного предмета іпотеки у власність та визнати право власності на дану квартиру, виселити відповідачів та інших осіб з даної квартири, зобов'язавши надати правовстановлюючі документи на квартиру та стягнути судові витрати в сумі 3 654 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, направив до суду до заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідачів до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину не явки суду не повідомили. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору про надання споживчого кредиту №11337611000 від 08. 05. 2008 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого позивач, та відповідачем [PERSON], останньому було надано кредит в розмірі 85 500 дол. США, терміном до 08. 05. 2028 року, зі сплатою щомісячних ануїтентних платежів у розмірі 1005,00 дол.США в визначений договором день сплати таких платежів. Для забезпечення повернення кредиту за кредитним договором було укладено договір іпотеки №83748 від 08. 05. 2008 року з відповідачами [PERSON], [PERSON] відповідно до п. 1.1 даного договору, відповідач [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить їй на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 07. 04. 2008 року 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно умов якого до позивача перейшли права вимоги за кредитами, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується актом прийому-передачі документації за зазначеним договором від 13.02.2012 року. Підпунктом 4.1.1. пункту 4.1. частини 4 договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечений іпотекою за цим договором. Відповідно до п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі : - рішення суду, - виконавчого напису нотаріуса, - позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України "Про іпотеку", - з інших, передбачених законодавством України, підстав. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.4 договору). Частиною 5 договору сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про звернення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законо України "Про іпотеку"; - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку". Позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з наданої позивачем довідки від 04. 11. 2014 року за відповідачем [PERSON] станом на 04. 11. 2014 року наявна заборгованість по кредитному договору № 11337611000 у загальному розмірі 117 305,28 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 519 190,89 грн. Позивач просить суд, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом передачі позивачу вказаного предмета іпотеки у власність та визнати право власності на дану квартиру за іпотеко держателем - ПАТ "Дельта Банк", тобто позивачем по справі. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку", передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як зазначалося вище, сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в частині 5 договору іпотеки. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за № 5 від 30.03.2012 року було роз'яснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання ), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку", а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Аналізуючи вищевказані норми закону та з'ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позивачем фактично подано позов про визнання права власності на нерухоме майно, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки визначене застереженням. В даному випадку ПАТ "Дельта Банк", на захист свого права мав би подати позов у відповідності до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, що відповідно надає відповідачу інший обсяг прав, як зокрема і при позасудовому врегулюванні, оскільки рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ст.37 Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до ч. 2 ст. 39 даного закону, зазначено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. А тому зважаючи на те, що Договором іпотеки не передбачені підстави щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за позивачем, що й не передбачені чинним законодавством, суд дійшов висновку, що позов не доведений та не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed