Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.03.2019р. до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення грошових коштів (а.с. №2-9). 21.03.2019р. на е/пошту Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява, де представник позивача [PERSON] (діє за довіреністю від 21.12.2018р.) зазначив, що по тексту первісного позову до суду міським головою [PERSON] була помилково зазначена сума грошових коштів, на стягненні якої наполягає ДМР, у розмірі 272 710грн.45коп., тоді як слід було зазначати суму - 255\~378грн.33коп. (а.с. № 81-83). Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Кушнірчука Р.О. від 05.04.2019р. було відмовлено позивачу у задоволенні заяви від 03.04.2019р. про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. № 87-91, 114-116). В цій ухвалі виправлено описку 07.05.2019р. (а.с. № 132) Вищезазначена ухвала від 05.04.2019р. була залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2019р. (а.с. № 142-144). Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Кушнірчука Р.О. від 05.04.2019р. цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 118-119). В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільна справа для розгляду за підсудністю надійшла 29.11.2019р., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі визначено суддю Ткаченко Н.В. (а.с. № 148, 150). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.12.2019р. було відкрито провадження по справі та у відповідності до положень ч. 1 ст. 274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) (а.с. № 154). В обґрунтування позовних вимог, міський голова у позовній заяві посилався на те, що 14.06.2018р. Соборною районною у місті Дніпрі радою складено акт №27 перевірки дотримання вимог земельного законодавства групи по самоврядуванню контролю за використанням та охороною земель при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . По тексту вищевказаного акту зазначено, що у результаті перевірки було встановлено, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташована 3-поверхова нежитлова будівля торговельний комплекс «Лето». Орієнтовна площа земельної ділянки під цією будівлею була встановлена шляхом вимірювання та складає орієнтовно 950 кв.м. Частина зазначеної будівлі, на думку робочої групи, ймовірно, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:03:250:0025. Вивчивши наявні документи, провівши візуальне обстеження, робоча група дійшла до висновку про наявність права власності на зазначене нерухоме майно, але в той же час, на відсутність належним чином оформлених документів на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України. За вищезазначеного, робоча група дійшла до висновку щодо необхідності складання даного акту та направлення його на адресу Департаменту по роботі з активами ДМР та комісії з визначення розміру збитків, заподіяних раді. Згідно акту №18 від 01.11.2018р. комісії з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок, сума заподіяних збитків, спричинених фізичною особою підприємцем [PERSON] складає 272 710,45 грн. Рішенням виконавчого комітету ДМР №1249 від 18.12.2018р. були затверджені акти комісії з визначенням розміру збитків, заподіяних ДМР власниками землі та землекористувачам при використання земельних ділянок від 01.11.2018р. №№ 17,18,19,20,21,22,23,24, в тому числі й вищевказаний акт. 01.02.2019р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога щодо сплати заподіяних збитків, яка виконана не була, та за інформацією Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету ДМР станом на 14.02.2019р. кошти до міського бюджету не надходили. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~вищевказаного,\~посилаючись \~на \~норми ст.\~22\~ЦК України,\~ст.\~224\~ГК України,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ст.157\~ЗК України,\~та \~водночас \~й на\~правила,\~що встановлені\~ст.1212\~ЦК України, міський голова просив стягнути з відповідача суму неотриманої орендної плати в розмірі 272 710грн.45коп. Представник позивача Дерило В.Г. (діє за довіреністю від 21.12.2018р.) зазначив, що по тексту первісного позову до с уду міським головою [PERSON] була помилково зазначена сума грошових коштів, на стягненні якої наполягає ДМР, у розмірі 272 710грн.45коп., тоді як слід було зазначати суму - 255\~378грн.33коп. (а.с. № 81-83). 30.01.2020р.\~до суду\~ надійшов\~ відзив\~відповідача \~на позовну\~заяву (а.с.№\~156-160),\~в \~якому представник\~ відповідача\~ [PERSON] \~(діє\~на підставі\~довіреності від\~01.07.2019р.\~-\~а.с.№\~161)\~заперечував проти\~задоволення \~вимог позивача,\~посилаючись на\~те,\~що відповідно\~до приписів ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Представник відповідача у своєму відзиві звертав увагу суду на те, що міський голова, посилається одночасно на норми, що регулюють відшкодування шкоди, які в подальшому з невідомих підстав безпідставно перетворюються в норми, що регулюють стягнення недоотриманої орендної плати, яку без достатньої правової підстави, нібито зберіг у себе відповідач (кондикційні зобов`язання). Заперечуючи проти позову, представник відповідача зауважував на тому, що з приписів ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. З урахуванням того, що позивачем не надано жодних відомостей про наявність у земельної ділянки, за користування якою позивач бажає стягнути грошові кошти, її меж та визначення її точної фактичної площі, а також відомостей про внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, позовні вимоги представник відповідача вважав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Правом надання\~ відповіді\~на відзив\~позивач (його\~представник)\~не скористався. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України) При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В обґрунтування позовних вимог, міський голова по тексту позову посилався на те, що 14.06.2018р. Соборною районною у місті Дніпрі радою складено акт №27 перевірки дотримання вимог земельного законодавства групи по самоврядуванню контролю за використанням та охороною земель при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 11-18). По тексту вищевказаного акту зазначено, що у результаті перевірки було встановлено, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташована 3-поверхова нежитлова будівля торговельний комплекс «Лето». Орієнтовна площа земельної ділянки під цією будівлею була встановлена шляхом вимірювання та складає орієнтовно 950 кв.м. Частина зазначеної будівлі, на думку робочої групи, ймовірно, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:03:250:0025. Вивчивши наявні документи, провівши візуальне обстеження, робоча група дійшла до висновку про наявність права власності на зазначене нерухоме майно, але в той же час, на відсутність належним чином оформлених документів на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України. За вищезазначеного, робоча група дійшла до висновку щодо необхідності складання даного акту та направлення його на адресу Департаменту по роботі з активами ДМР та комісії з визначення розміру збитків, заподіяних раді. Згідно акту №18 від 01.11.2018р. комісії з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок, сума заподіяних збитків, спричинених фізичною особою\~ підприємцем\~ [PERSON] складає 272 710,45 грн. (а.с. № 29-30). Рішенням виконавчого комітету ДМР №1249 від 18.12.2018р. були затверджені акти комісії з визначенням розміру збитків, заподіяних ДМР власниками землі та землекористувачам при використання земельних ділянок від 01.11.2018р. №№ 17,18,19,20,21,22,23,24, в тому числі й вищевказаний акт (а.с. № 28). Як зазначалось вище, представник позивача Дерило [PERSON] , подаючи 21.03.2019р. уточнену позовну заяву, зазначив, що по тексту первісного позову до суду міським головою [PERSON] була помилково зазначена сума грошових коштів, на стягненні якої наполягає ДМР, у розмірі 272 710грн.45коп., тоді як слід було зазначати суму - 255\~378грн.33коп. (а.с. № 81-83). 01.02.2019р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога щодо сплати заподіяних збитків (а.с. № 31), яка виконана не була, та за інформацією Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету ДМР станом на 14.02.2019р. кошти до міського бюджету не надходили. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог ДМР про стягнення з відповідача суми неотриманої орендної плати, суд виходить з наступного. За\~змістом наданих\~представником \~відповідача \~заперечень проти\~ позову,\~не спростовується,\~ \~ \~ \~ \~ \~що за адресою: [ADDRESS] , розташовано 3-поверхове нежитлова будівля торговельний комплекс «Лето», що належить на праві власності відповідачу (а.с. № 48-49). Так у позовній заяві та в акті перевірки №27 від 14.06.2018р., зазначається, що речові права на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровані, що на думку позивача, є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України. Суд зазначає, що перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований Земельним Кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України) Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» ч.1 ст.141 ЗК України) Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Статтею 206 ЗК України та ст.2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Проте, враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, суд погоджується з позицією представника відповідача, що не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондиційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019р. у справі № 320/5877/17. Водночас, за змістом визначення, наведеного у ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Положеннями статей 76, 78, 81 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. З приписів наведеної норми права вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Зазначені обставини,\~з урахуванням\~ вимог\~ст.77\~ЦПК України,\~повинні бути\~підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В акті перевірки №27 від 14.06.2018р. зазначено, що орієнтовна площа земельної ділянки під будівлею складає 950 кв.м., вказаний орієнтовний розмір земельної ділянки використаний позивачем і в розрахунку ціни позову. Варто зазначити, що позовна заява з додатками не містить відомостей про внесення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , визначеної у акті обстеження від 14.06.2018р. до Державного земельного кадастру. Таким чином,\~слід дійти\~висновку,\~що позивачем\~не надано\~жодних відомостей\~про наявність\~у \~земельної \~ділянки,\~за \~користування \~якою \~позивач бажає\~ стягнути\~грошові \~кошти,\~ її меж та визначення її точної фактичної площі, а також відомостей про внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відсутність таких відомостей, виключає можливість використання цієї земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав та стягнення збитків та/або будь-яких інших платежів за її використання. Як зазначає позивач у позовній заяві, за розрахунком комісії з визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок, сума неотриманої орендної плати, яку зберіг у себе землекористувач за рахунок власника цієї земельної ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави склала 255\~378грн.33коп. (раніше помилково було зазначена сума - 272 710 грн.45 коп.). Позивачем в межах строків позовної давності здійснено перерахунок розміру збитків за період з 07.03.2016р. по 01.11.2018р. та загальна сума коштів, які він просить стягнути з відповідача в уточненій редакції позову від 21.03.2019р. становить - 255 378 грн.33коп. Відповідно до ст.3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч.1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі"). Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності КГС від 10.09.2018р. по справі № 920/739/17. Відповідно до ч.2 ст.20, ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. З матеріалів справи вбачається, що позивачем самостійно визначений розмір зобов`язання за період з 07.03.2016р. по 01.11.2018р. на суму 272 710 грн. 45коп. (потім було виправлено на 255 378 грн.33коп.) шляхом арифметичного розрахунку. При\~цьому,\~позивачем не\~надано \~доказів розроблення,\~погодження та\~затвердження нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки у визначеному законодавством порядку, що у свою чергу, є необхідним для визначення розміру неотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою. Відсутність витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки виключає можливість стягнення збитків та/або будь-яких інших платежів за використання земельної ділянки, площа якої, як зазначає позивач, є орієнтовною. Отже, суд зазначає, що позивачем безпідставно зроблено розрахунок, з якого є незрозумілим, звідки позивачем бралися вихідні дані для розрахунку недоотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою за відсутності визначення її меж. Такий самий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 12.04.2019р. у справі № 922/981/18. Крім того, позивачем при здійсненні розрахунку не враховані платежі, що здійснені відповідачем на виконання договору оренди частини вищевказаної земельної ділянки від 22.01.2004р. Згідно до правил, встановлених ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Варто також зазначити про те, що акт комісії № 18 від 01.11.2018р. з визначення збитків було складено відносно \~ФОП [PERSON] \~(а.с.\~№ 29-30), що виключає пред`явлення до нього будь-яких вимог у порядку цивільного судочинства. Крім того, поза увагою суду не може залишитися той факт, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми права ст. 22 ЦК України, ст. 224 ГК України та ст.157 ЗК України, які регулюють порядок відшкодування збитків, на підставі приписів Постанови КМУ від 19.04.1993р. за № 284, здійснює розрахунок збитків, заподіяних міській раді при використанні земельної ділянки та \~водночас посилається\~також \~й на\~правила,\~що встановлені\~ст.1212\~ЦК України, просить суд стягнути з відповідача збитки, що нараховані на підставі вищевказаних актів законодавства, які в подальшому, на думку суду, безпідставно перетворюються в недотриману орендну плату, яку без достатньої правової підстави нібито зберіг у себе відповідач. Проте,\~одночасне \~застосування норм\~ ст.\~1212\~ЦК України\~та норм,\~передбачених главами\~ 82,\~83\~ЦК України,\~норм земельного\~законодавства,\~ що\~регулюють деліктні\~ відносини\~та на\~які посилається\~позивач,\~неможливо,\~адже \~це є\~ різні\~ за\~своєю правовою\~ природою\~і \~суттю \~види зобов`язань,\~які \~не можна\~ застосовувати\~ одночасно. Виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. За вищезазначеного, суд дійшов висновку про безпідставність, недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, отже в задоволенні останніх слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3\~830грн.62коп. (подача позову) та судового збору у розмірі 960грн.50коп. (подача заяви про забезпечення позову) (а.с. а.с. № 1, 86) покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed