Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 вересня 1997 року по 19 березня 2015 року. В період шлюбу за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак [NUMBER]. Вказане майно у відповідності до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України та ст.60 СК України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 29 вересня 2004 року її мати [PERSON] подарувала їй двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Тобто, дана квартира була її особистою власністю в розумінні вимог ст. 57 СК України. Для придбання трикімнатної квартири [ADDRESS], 31 липня 2006 року вона продала свою двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Тому вважає, що суд має підстави відійти від рівності часток подружжя щодо права власності на квартиру [ADDRESS], та визнати за нею право власності на більшу частину квартири [ADDRESS]. Автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак СА 1588АР є неподільною річчю, тому вона згідна на те, щоб автомобіль залишився у власності відповідача. Діти від шлюбу будуть проживати з нею, для нормального їх розвитку і виховання та враховуючи компенсацію за право власності на ? частину автомобіля, доцільно буде щоб право власності на квартиру суд визнав за нею. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Просила суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак СА 1588АР. В судовому засіданні позивачка надала суду заяву, в якій позовні вимоги змінила, просила суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, з урахуванням всіх істотних значень, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за нею право власності на автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак СА 1588АР, з компенсуванням [PERSON] 50 вартості автомобіля в грошовому еквіваленті 58000 грн. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 20 вересня 1997 року по 19 березня 2015 року. В період шлюбу за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] первинний позов підтримали, просили його задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] зустрічний позов підтримали, проти задоволення первинного позову заперечували. Дослідивши матеріали справи суд вважає що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON]В про поділ спільного майна подружжя підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1997 року по 19 березня 2015 року. 19 липня 2006 року між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі №5239. Відповідно до п.1 договору купівлі-продажу, продавець продав, а покупець купив належну продавцю на праві приватної власності квартиру №167, що знаходиться в м. Черкаси, по вул. Героїв Сталінграду, 44. Пунктом 4 договору передбачено, що продаж квартири провадиться за 75750 грн., з яких 20750 грн., які продавець отримав до підписання договору, а решту 55000 грн. продавець отримає на протязі 2-х банківських днів з моменту посвідчення договору іпотеки з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця про повний розрахунок, що є невідємною частиною договору, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Відповідно до п.5 договору покупець зобовязується оформити кредит в ЧГРУ КБ «Приватбанк» на вказану суму грошей, при цьому оформивши договір іпотеки вказаної квартири. 19 липня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого, [PERSON] отримала кредит у розмірі 55000 грн. на придбання квартири167 в будинку №44 по вул. Героїв Сталінграду в м. Черкаси. [PERSON] надав згоду на укладення [PERSON] кредитного договору від 19 липня 2006 року, одержання [PERSON] кредитних коштів та їхнього використання и відповідно до умов зазначеного договору, а також надання в іпотеку Приватбанку будьякого майна, що належить йому на праві спільної власності з [PERSON], в тому числі квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 липня 2006 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована 20 липня 2006 року на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №5239 від 19 липня 2006 року. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 4 липня 2014 року за [PERSON] на праві власності зареєстрований автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак СА 1588АР. Право керування вказаним автомобілем має [PERSON] Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). В постанову Верховного Суду України від 1 липня 2015 року по справі №6-612цс15 викладена правова позиція, згідно якої для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт придбання цього майна за час шлюбу, а й джерело його набуття. При цьому зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільності участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] та автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак СА 1588АР, який зареєстрований за [PERSON] придбані сторонам під час перебування в шлюбі та за спільні кошти та тому є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Суд вважає безпідставним твердження позивачки про те, що спірна квартира була придбана за її кошти, які були отримані від продажу квартири [ADDRESS] виходячи з наступного. Як вбачається з договору дарування квартири від 29 вересня 2004 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. 13 липня 2006 року [PERSON] надала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила [PERSON], продати за ціну та на умовах на її розсуд або обміняти квартиру №38, що знаходиться в м. Черкаси, по вул. Волкова,75. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2006 року, [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Продаж цієї квартири вчинено за 16200 грн. Отже, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві власності, був вчинений пізніше ніж були укладені договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 19 липня 2006 року та кредитний договір від 19 липня 2006 року. Доказів, які б свідчили про те, що кошти, які були отримані від продажу квартири [ADDRESS] були використані для купівлі квартири [ADDRESS] позивачка суду не надала. Частиною1 статті 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 вказаної статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Як вбачається з свідоцтв про народження [PERSON], 11 березня 1999 року та [PERSON], 12 лютого 2009 року, їх батьками є [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з позивачкою в квартирі [ADDRESS], чого не заперечували в судовому засіданні сторони. Враховуючи інтереси дітей, які проживають з позивачкою, знаходяться на її утриманні є різнополими та мають суттєву різницю у віці, суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], а тому зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до часткового задоволення. Оскільки зустрічний позов задоволено частково, за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] вимога [PERSON] за первинним позовом про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] не підлягає до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обовязків, свобод чи інтересів конкретної особи. Порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивачки є її субєктивною оцінкою фактичних правовідносин і має значення для визначення характеру правовідносин, з яких виник спір. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 липня 2006 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована 20 липня 2006 року на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №5239 від 19 липня 2006 року. Отже, позивачкою не надано суду доказів порушення відповідачем її права власності на квартиру [ADDRESS], що стало підставою звернення позивачки до суду з вимогою про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS]. Не може бути задоволена й вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак СА 1588АР, з компенсуванням [PERSON] 50% вартості автомобіля в грошовому еквіваленті 58000 грн., з огляду на наступне. Статтею 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Автомобіль «Шкода-Октавія», державний номерний знак СА 1588АР, придбаний сторонами під час шлюбу є неподільною річчю. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи у своєму позові [PERSON] на обґрунтування позовних вимог посилається на ст. 71 СК України. Враховуючи що автомобіль є річчю неподільною, він, відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України не може бути виділений в натурі будь-якій зі сторін, оскільки жодна з них на порушення вимог ч. 5 зазначеної статті не внесла попередньо на депозитний рахунок суду відповідну грошову компенсацію, а позивачка в своєму позові не посилалась на ст. 365 ЦК України та не порушувала питання про припинення права відповідача на частку в спільному майні. Крім цього слід зазначити, що Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,\~визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Судом неодноразово в судовому засіданні розяснювалося право в сторін на призначення відповідної експертизи, на що була отримана категорична відмова. У звязку з цим визначити варіанти поділу зазначеного автомобіля, необхідність сплати грошової компенсації та її розмір неможливо, тому що сторонами не надано доказів щодо вартості цього майна. На підставі наведеного, ст. 60, 70, 71 СК України, ст.ст.182,321, 328, 334,365 ЦК України,

Outcome: partial