Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд із позовом до ТОВ "Укрпромбанк", ПАТ "Альфа-Банк", ПАТ "УкрСиббанк", ПАТ "Дельта Банк", Управління Пенсійного Фонду України, [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, в обґрунтування позову посилається на те, що 04.02.2005р.. між комерційним банком "Приват Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №ROHPGK00000353 про надання кредиту у розмірі 12600 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і відповідач 04.02.2005р уклали договір іпотеки № ROHPGK00000353 від 04.02.2005року. Згідно п. 33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 1-кімнатної квартири, загальною площею 29,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого, приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 457769. Вказує на те, що договір іпотеки був укладений, 04.02.2005 року, а постанови про арешт майна та заборону на його відчуження винесені відповідно в 2009-2014 роках. Заборгованість Відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 07.05.2014 року складає 25597,89 дол. США. що відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.05.2014 року складає 298238,68 грн., що значно перевищує вартість предмету застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями та вимога про заборону органам ДВС вчинати будь-які дії щодо обмеження банку на розпорядження квартири є необіхдною. Просять суд звільнити з-під арештів, накладених Відділом Держаної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у відношенні Відповідача [PERSON] від 15 травня 2009 року, 22 жовтня 2009 року, 11 грудня 2009 року, на користь ТОВ "Укрпромбанк", 11 листопада 2009 року та 13 листопада 2009 року на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", 22 березня 2011 року на користь ПАТ "Альфа-Банк", 05 грудня 2011 року на користь ПАТ "Укрсиббанк", 19 липня 2012 року, 30 жовтня 2012 року, 23 січня 2013 року, 23 січня 2013 року, 19 березня 2013 року, 15 квітня 2013 року на користь ПАТ "ДельтаБанк", 17 березня 2014 року на користь УПФ України, крім того заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "Приватбанк" прав іпотекодержателя щодо 1-кімнатної квартири, загальною площею 29,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], та стягнути судові витрати по справі з [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача УПФУв м.Рівне в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшло письмове заперечення представника відповідача, просять відмовити в задоволені позовних вимог та провести розгляд справи у їх відсутність. Представники відповідачів: ТОВ "Укрпромбанк", ПАТ "Укрсиббанк", ПАТ "ДельтаБанк" будучи належнич чином повідомлені, в судове засідання не з'явилися, заперечень, клопотань до суду не подали. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином причину неявки, суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що 04.02.2005р.. між комерційним банком "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ROHPGK00000353 про надання кредиту у розмірі 12600 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і відповідач 12.03.2008 уклали договір іпотеки № ROHPGK00000353 від 04.02.2005р. Згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 1-кімнатну квартиру, загальною площею 29,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 457769. Відділом Держаної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у відношенні Відповідача [PERSON] винесені постанови згідно яких накладено арешт на майно боржника: 15 травня 2009 року, 22 жовтня 2009 року, 11 грудня 2009 року, на користь ТОВ "Укрпромбанк", 11 листопада 2009 року, 13 листопада 2009 року на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", 22 березня 2011 року на користь ПАТ "Альфа-Банк", 05 грудня 2011 року на користь ПАТ "Укрсиббанк", 19 липня 2012 року, 30 жовтня 2012 року, 23 січня 2013 року, 23 січня 2013 року, 19 березня 2013 року, 15 квітня 2013 року на користь ПАТ "ДельтаБанк", 17 березня 2014 року на користь УПФ України, які відповідно зареєстровані в реєстрі заборон на відчуження нерухомого майна. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. З ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Договір іпотеки був укладений, 04.02.2005, а постанови про арешт майна та заборону на його відчуження винесені відповідно 15 травня 2009 року, 22 жовтня 2009 року, 11 грудня 2009 року, 11 листопада 2009 року, 13 листопада 2009 року, 22 березня 2011 року, 05 грудня 2011 року, 19 липня 2012 року, 30 жовтня 2012 року, 23 січня 2013 року, 23 січня 2013 року, 19 березня 2013 року, 15 квітня 2013 року, та 17 березня 2014 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 07.05.2014 року складає складає 298238,68 грн., що перевищує вартість предмету застави обумовленою сторонами. Крім того приписами ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна записом №1 04.02.2005 року за номером 1656387 накладена заборона на відчуження вищевказаної квартири на користь ПриватБанку за іпотечним договором № ROHPGK00000353. Отже, суд рахує, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в частині звільнення майна з -під арешту підлягають до задоволення, оскільки вказані обставини є доведеними, належними та допустимими доказами по справі, обґрунтовані у відповідності до положень чинного законодавства, а в частині позовних вимог, щодо заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "Приватбанк" прав іпотекодержателя щодо 1-кімнатної квартири, загальною площею 29,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. слід відмовити, оскільки суд рахує вказану позивачем вимогу не обґрунтовану та такою, що не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст. 16 ЦК України, не передбачено такого захисту цивільних прав та інтересів, як зобов'язання вчинити дію. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial