Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

05.02.2015 року Прокурор Петриківського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), третя особа Петриківська селищна рада Дніпропетровської області, яким просить стягнути з Відповідача шкоду, завдану державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки загальною площею 65 га, яка розташована на території Петриківської селищної ради Дніпропетровської області за межами населеного пункту у сумі 63 187,76 грн. на користь Петриківської селищної ради Дніпропетровської області та зобов'язати звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 65 га, розташованої на території Петриківської селищної ради Дніпропетровської області за межами населеного пункту шляхом підписання акта прийому-передачі земельної ділянки. В судовому засіданні представник прокуратури та позивача позов підтримали просили його задовольнити. Пояснили, що Відповідачем самовільно зайнято земельну ділянку, що підтверджується долученими до справи доказами, окрім того на даний час будь яких актів про повернення земельної ділянки Відповідач не підписував, шкоду відшкодував лише на суму 64 грн. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Виклик здійснювався через оголошення у пресі відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи не з'явився, просив розглядати справу за їх відсутності. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення прокурора та представника Позивача, суд встановив наступне. Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України) За приписами ст.ст.123, 124 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Положеннями ст.125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 Земельного кодексу України). Систему органів державної реєстрації становлять Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (ч.1 ст.6 Закону України від 01.07.04р. № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Частиною 1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно, право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій), право постійного користування та право оренди земельної ділянки, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. Виключення дії зазначеної норми передбачені ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно якої, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Функції реєстрації речових прав на земельні ділянки до 01.01.13р. покладалися на територіальні органи Державного комітету по земельним ресурсам України (Державного агентства земельних ресурсів України), а з 01.01.13р. - на органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України. Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є внесення відомостей про право власності або користування цією земельною ділянкою до Державного реєстру прав, а також наявність у особи зареєстрованого в органах виконавчої влади з питань земельних ресурсів відповідного правовстановлюючого документу, якщо реєстрація мала місце до 01.01.2013 року. Факт самовільного зайняття земельної ділянки встановлюється у порядку, передбаченому Законом України від 19.06.03р. № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель", згідно ст.1 якого будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, вважаються самовільним зайняттям земельних ділянок. Судом встановлено, що 06.06.2014 року прокуратурою Петриківського району Дніпропетровської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014040520000008 за фактом самовільного зайняття земельної ділянки площею 65 га Відповідачем та розпочато досудове слідство. В ході досудового слідства спеціалістами Держаної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області складено акт перевірки №231/34 від 27.06.2014 року, згідно яким земельна ділянка загальною площею 65 га (за результатами геодезичних вимірів ПП"Меридіан"), яка розташована на території Петриківської селищної ради Дніпропетровської області за межами населеного пункту (с. Сотницьке), на якій здійснено посадка та вирощування сільськогосподарської культури - соняшнику використовується Відповідачем. Вказаний акт перевірки підписано та отримано Відповідачем. Відповідно до листа відділу Держземагенства у Петриківському районі №10-417-23.1120-229/2-15 від 05.02.2015 року Відповідач протягом 2014-2015 років до відділу для проведення державної реєстрації земельних ділянок на території Петриківського району не звертався. Також у своєму листі від 05.02.2015 року №10-417-23.1120-300/2-15 відділом зазначено, що земельна ділянка площею 65 га розташована на території Петриківської селищної ради представлена ґрунтами шифру 121в, 142г, 144г, 159 г та орієнтовна середньо зважувальна проіндексована грошова оцінка 1 га становитиме 8 229,25 грн. (а.с. 15-16). Згідно ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2014 року у кримінальній справі №187/1149/14-к (кримінальне провадження № 42014040520000008) за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України, про закриття провадження на підставі ст. 45 КК України, встановлено, що Відповідач в березні 2014 року, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу та державної реєстрації набуття необхідних та достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею, умисно, з корисливих мотивів, самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 65 га, яка розташована за межами с. Сотницьке Петриківського району Дніпропетровської області, на якій здійснив засівання та в подальшому вирощування сільськогосподарських культур - соняшнику, не маючи на те відповідного розпорядження органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або у надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки. Вищенаведене свідчить про відсутність у Відповідача набутих в порядку передбаченому чинним законодавством прав на земельну ділянку, яка фактично перебуває у його володінні та користуванні. Також, факт самовільного зайняття та використання зазначеної земельної ділянки відповідачем підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 231/34 від 27.06.2014року, приписом № 139/34 від 27.06.2014 року (а.с. 8), ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2014 року у кримінальній справі №187/1149/14-к (кримінальне провадження № 42014040520000008) (а.с.12). За приписами частин 2-3 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 1 ст. 212 Земельного кодексу України передбачено обов'язок повернути самовільно зайняті земельні ділянки власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ч.3 ст.212 Земельного кодексу України). Враховуючи викладене, прокурором доведено суду та підтверджено матеріалами справи, що відповідач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, даний факт Відповідачем не спростовано. Однак суд не може погодитися з вимогою щодо зобов'язання Відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку саме шляхом підписання акта прийому-передачі земельної ділянки, оскільки вказане не відповідає вимогам ст. 16 Цивільного Кодексу України. Суд зауважує, що у випадках же будь-якого самовільного зайняття йдеться про створення перешкод у використанні земельної ділянки, і проти цього порушення належним способом захисту є негаторний позов. Тому в даній частині вимоги підлягають частковому задоволенню. Окрім цього задовольняючи в цій частині вимоги суд не вбачає за можливе застосувати для характеристики земельної ділянки її вартість саме в розмірі 534 901,25 грн., так як зазначена ціна відповідно листа відділу держземагенства (а.с. 16) є орієнтовною, та не визначена на певну дату, що зможе утруднити виконання судового рішення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення завданої шкоди. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, внаслідок: тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь; неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (ст.156 Земельного кодексу України). Відповідно до ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно розрахунку розміру шкоди заподіяної Відповідачем внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка розташована за межами с. Сотницьке Петриківського району Дніпропетровської області розмір заподіяної шкоди складає 63 251,76 грн. Вказаний розрахунок отримано Відповідачем. Згідно копії квитанції №4/296FAD655030 від 16.10.2014 року Відповідачем сплачено кошти до бюджету на рахунок 33110331700226 в сумі 64 000 грн., однак відповідно листа УДКС України у Петриківському районі Дніпропетровської області сплата складає всього 64 грн. (а.с. 10-11). Таким чином, з огляду на часткову сплату завданої шкоди, несплаченою залишається сума в розмірі 63 187,76 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з огляду на те, що позов фактично задоволений, окрім обраного заявником способу захисту, та оскільки заявник звільнений від сплати судового збору, стягнути з Відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 875,48 грн., тобто як за вимогу майнового так і не майнового характеру, що відповідає вимогам п.п. 1,2 п.1 ч.2 ст. 4 та ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial