Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У квітні 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» (надалі- Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 1111 грн. 99 коп. за період з 01.10.2010 року по 31.05.2011 року, також просить стягнути з відповідача сплачені судові витрати у розмірі 1378 грн. У позовній заяві зазначав, що надавав послуги у [ADDRESS] у період з 01.10.2010 року по 31.05.2011 року на загальну суму 1111,99 грн. Відповідач за вказаний період не здійснював оплату за надані послуги. Станом на 01.06.2011 року виникла заборгованість у розмірі 1111,99 грн. Посилаючись на наведене, просив суд задовольнити позов. Під час судового засідання Концерн «МТМ» надав уточнену позовну заяву, в якій посилаючись на ті обставини, що Концерн «МТМ» дізнався про скасування судового наказу № 2н-2736/2011 від 16.09.2011 лише в червні 2014 р. просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності. У судовому засіданні Концерн «МТМ» підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі на підставі викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти позову Концерну «МТМ» посилаючись на те, що позивач надавав у житлове приміщення відповідачів послуги неналежної якості, більш того, відповідач відключений від системи опалення, крім того, просив суд застосувати строки позовної давності. Крім того, відповідач зазначав, що він є інвалідом 3 групи, має захворювання, однак позивач не підключає йому опалення. Дослідивши матеріали справи та матеріали справи № 2н-2736/11, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини. 15.07.2011 року на підставі п. 3 ч.1 ст. 96 ЦПК України Концерн «МТМ» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у сумі 1111 грн. 99 коп. за період з 01.10.2010 року по 31.05.2011 року . В вересні 2011 р. Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу, що набрала чинності, по справі за заявою Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. Але, ні судовий наказ по даній справі, ні вмотивованої відповіді щодо неможливості видати вказаний судовий наказ на адресу Концерну «МТМ» не надходило. 26.09.2012 р. Позивач вдруге звернувся до Голови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із проханням прийняти належним чином оформлені заяви про видачу виконавчих документів для подальшого звернення до відділу державної виконавчої служби та посприяти щодо своєчасної видачі виконавчих документів за 2010-2012 рр., в тому числі й щодо [PERSON]. 15.07.2013 р. Концерн «Міські теплові мережі» втретє звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу виконавчих документів за 2011 р., в тому числі й щодо [PERSON], але жодної відповіді Позивач так і не отримав. 14.04.2014р. Позивач вчетверте звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу щодо [PERSON] та 15.04.2014 р. отримує судовий наказ № 2н-2736/2011 від 16.09.2011 р. по справі за заявою Концерну «МТМ» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води з [PERSON]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий документ має бути пред'явлений протягом року. Як вбачається із судового наказу № 2н-2736/2011 від 16.09.2011 р. наказ набрав чинності 30.09.2011 р., строк пред'явлення до виконання - до 30.09.2012 р., виданий 15.04.2014 р., у зв'язку із чим, Концерн «МТМ» 20.05.2014 р. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання. Однак, вказану заяву Концерну «МТМ» було залишено без розгляду у зв'язку із тим, що судовий наказ № 2н-2736/2011 від 16.09.2011 р. було скасовано ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2012 р. Отже, Позивачу про скасування судового наказу № 2н-2736/2011 від 16.09.2011 р. по справі за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу відносно стягнення з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, стало відомо лише у червні 2014 р. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності в розумінні ч. 2 ст. 264 ЦК України. Таким чином, якщо особа звернулась до суду за видачею судового, то строк позовної давності переривається за 3 роки до часу звернення до суду за видачу судового наказу. В даному випадку, позивач має право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того, щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності. Враховуючи ті обставини, що матеріали провадження не містять даних про дату коли Концерн «МТМ « отримав копію ухвали суду про скасування судового наказу від 23.07.2012 року, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом та поновити цей строк. Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, що його порушила. Статтею 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропуску строку позовної давності, то порушене право підлягає захисту. Згідно пункту 2 частини 8 статті 105-1 ЦПК України у разі скасування судового наказу, заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Згідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року „Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг" у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово - комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „Міські теплові мережі" (надалі-Позивач) в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ" (п. 1.3 Рішення). Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 року „Про визначення виконавців комунальних послуг" Концерн „Міські теплові мережі" визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, підігріву питної води щодо населення, що мешкає в житловому фонді комунальної власності міста Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ" (п. 1.2 Рішення). Згідно п.4 чт.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року „Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", (надалі-Правила) та Законом України „Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІУ від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Згідно ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. З ст. 20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги" визначений обов'язок саме Споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений Виконавцем на основі типового договору. Обов'язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно п.1.1. статуту Концерн «Міські теплові мережі» створено на підставі рішення 34 сесії 23 скликання Запорізької міської ради від 11.01.2002 року № 17 «Про створення комунальних підприємств теплових мереж», згідно із законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно рішенню Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Вказане рішення Виконавчого комітету ЗМР є чинним і на теперішній час ніким не скасовано. Як встановлено судом, Концерн «МТМ» надавав послуги у [ADDRESS] у період з 01.10.2010 року по 31.05.2011 року на загальну суму 1111,99 грн. Відповідач за вказаний період не здійснював оплату за надані послуги. Станом на 01.06.2011 року виникла заборгованість у розмірі 1111,99 грн. Згідно п. 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між Концерном «МТМ» та відповідачами не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідачі зобов'язані були вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Дійсно Законом України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Посилання відповідача на відсутність письмового договору між ними та Концерном «МТМ», як на підставу відмови у позові не може бути прийняте до уваги за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив самовільне відключення квартири від централізованого теплопостачання шляхом демонтажу опалювальних приладів, про що свідчить припис філії Концерну «МТМ» від 20.12.2010 року. Проте, питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до п. 26 Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Згідно із п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок) встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 були внесені зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Згідно з п. 1.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Пунктом 2.2 Порядку передбачено, що Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Наступним кроком для здійснення відключення від централізованого опалення є отримання від відповідних організацій технічних умов для подальшої розробки проекту відключення. Таким чином, суд не бере до уваги Акт від 02.12.2002 року щодо демонтажу опалювальних приладів у квартирі [ADDRESS], оскільки погоджуючи цей акт не свідчить про погодження здійснення відключення від мережі центрального опалення й квартири відповідача, оскільки роботи виконуються не позивачем, а монтажною організацією. Отже, відповідач відключив квартиру від мереж централізованого опалення із порушенням встановленого порядку, а тому це не звільняє його від обов'язку сплачувати за надані позивачем послуги з теплопостачання. (ухвала ВССУ №6-22705ск15 від 09.03.2016 року) Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.64-68 ЖК України наймач /або власник/ жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлового комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок наймача (власника) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року. ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з тепло, водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за N 869 від 1 червня 2011 р. та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості і обґрунтовано підтверджує заявлені вимоги. Відповідно до п. 7 „Правил користування приміщеннями житлових будинків", затвердженими постановою KM України від 24 січня 2006р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України „Про житлово-комунальні послуги" випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов'язку сплатити ці послуги з централізованого опалення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між Концерном «МТМ» та [PERSON] існують зобов'язання, хоч договір не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє відповідача обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, і відмова споживача здійснювати оплату згідно діючих, затверджених тарифів є неправомірною, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати. При цьому підстав для звільнення відповідача від цих витрат не встановлено, так як відповідач є інвалідом 3 групи, що не є підставою визначеною Законом України «Про судовий збір» для звільнення від сплати судового збору, так як п9 ч.1 ст.5 цього Закону звільняє від сплати судового збору інвалідів I та II груп.

Outcome: approved