Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

позивач та її представник просять суд позбавити [PERSON], [INFO] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]), батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що 29.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON], було розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 86. У зв'язку із одруженням, 06.10.2017 р. її прізвище зі "[PERSON]" змінилося на "[PERSON]". Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку - [PERSON], [INFO]. Одразу ж після розірвання шлюбу, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, внаслідок чого вона була змушена звернутися до Кагарлицького районного суду Київської області із позовною заявою про стягнення аліментів. Так, згідно виконавчого листа № 2-486/10 від 18.06.2010 р., з відповідача утримуються аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку кожного місяці, але не менше прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку. Однак, відповідач сплаті аліментів не приділяє належну увагу, а тому згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 03.11.2017 р. № 12878, і станом на 01.11.2017 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 33 819,09 грн. У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті, даний орган подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. В свою чергу, 19.10.2017 року за її заявою відбулося засідання комісії Кагарлицької міської ради з питань захисту прав дитини (висновок №5), щодо доцільності позбавлення батьківських прав, на який було встановлено, що [PERSON], (батько), проживає за адресою: [ADDRESS] У 2009 році шлюбно-сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися, вони розлучилися. Після чого батько у вихованні та утриманні доньки участі не брав, не піклувався про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З моменту розірвання шлюбу із [PERSON] до сьогодні, [PERSON] дитину не відвідує, не спілкується з нею, не цікавиться її навчанням, не сплачує аліменти на утримання доньки. Дівчинка не пам'ятає біологічного батька, називає татом чоловіка мами - [PERSON]. [PERSON] проживає з мамою та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Для дитини створені належні умови проживання: окрема кімната, облаштована належним чином для відпочинку, навчання та розвитку. Дівчинка забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни. [PERSON] займається вихованням дитини, піклується про стан її здоров'я, відвідує батьківські збори в школі, бере активну участь у шкільному житті дитини. Також у вихованні дівчинки приймає участь [PERSON] Таким чином, за наслідком засідання комісії, виконавчий комітет Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, прийшов до висновку про те, що [PERSON] може самостійно забезпечити належне виховання своєї малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] та згідно п.п. 2 п. 1 ст.164 Сімейного Кодексу України, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], стосовно його малолітньої доньки, [PERSON]. Крім того, відповідно до довідки Кагарлицької міської ради від 18.09.2017р. № 6939 донька [PERSON] знаходиться на утриманні її матері. До того ж, згідно довідки від 19.09.2017 р. № 98, що видана ЗОШ І-ІІ ступенів-ліцей, відповідач не цікавиться навчанням дитини, не відвідував батьківські збори, родинні свята й інші заходи, які проходили в закладі. Разом із цим, відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 p. № 789-Х11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. У ст. 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до вказаної норми батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до остійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № з "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до ї внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: і) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини: 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Матюшенков Дмитро Вікторович в судове засідання не з'явилися, подавши до суду заяву, в якій просить суд подальший розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти винесення заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Карзаченко Володимир Миколайович в судове засідання не з'явилися, подавши до суду заяву, в якій просять розгляд справи слухати у відсутність відповідача та його представника. Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право та може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Також вважають за доцільне зазначити, що визнання позову не суперечить закону та не перешкоджає інтересам відповідача, тому просять прийняти заяву про визнання позову та вирішити справу згідно з чинним законодавством України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини не явки не повідомив, тому суд вважає, що представник третьої особи не з'явився без поважних причин. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону, не порушує права, обов'язок чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Сторони - перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що було зроблено запис № 86 Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управлінням юстиції Київської області. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька сторін [PERSON] стала проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов'язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Згідно довідки - розрахунок про стан заборгованості по аліментах, виданої Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що станом на 01.11.2017 року відповідач має борг в сумі 33 819,09 грн. Згідно довідки виданої виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області вбачається, що [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS] про те, що на її утриманні знаходиться донька [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виданої директором НВК про те, що [PERSON] є ученицею 7 класу Кагарлицького НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів - ліцей» і її батько, [PERSON], не цікавився навчанням дитини, не відвідував батьківські збори, родинні свята й інші заходи, які проходили в закладі. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з висновком виконавчого комітету Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO].н., встановив наступне: [PERSON], (батько), проживає за адресою: [ADDRESS]. У 2009 році шлюбно-сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися, вони розлучилися. Після чого батько у вихованні та утриманні доньки участі не брав, не піклувався про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З моменту розірвання шлюбу із [PERSON] і до сьогодні, [PERSON] дитину не відвідує, не спілкується з нею, не цікавиться її навчанням, не сплачує аліменти на утримання доньки. Дівчинка не пам'ятає біологічного батька, називає татом чоловіка мами - [PERSON]. [PERSON] проживає з мамою та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Для дитини створені належні умови проживання: окрема кімната, облаштована належним чином для відпочинку, навчання та розвитку. Дівчинка забезпечений одягом, взуттям, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни. [PERSON] займається вихованням дитини, піклується про стан її здоров'я, відвідує батьківські збори в школі, бере активну участь у шкільному житті дитини. Також у вихованні дівчинки приймає участь [PERSON] Враховуючи вищесказане, на підставі зібраних документів, виконавчий комітет Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, робить висновок про те, що [PERSON] може самостійно забезпечити належне виховання своєї малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] р.н, та згідно п.п. 2 п. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, зважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], стосовно його малолітньої доньки, [PERSON]. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», пропонується з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] року зародження ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]), батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. На підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України, у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, слід стягнути з відповідача в дохід держави половину судового збору, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позовної заяви. На підставі ст. ст. 164, 166, 180, 184, 193 СК України,

Outcome: approved