Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк", звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №188К-20Ф від 28 листопада 2013 року в сумі 23 970 грн. 17 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 19583,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 2477,66 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування - 1909,51 грн., що є предметом позову. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2015 року, судом прийнятий зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Південкомбанк" про зобов'язання провести зарахування зустрічних однорідних вимог. (а.с.76-77) Відповідно до предмету позовних вимог за зустрічним позовом, [PERSON] пред'явлені вимоги до Публічного акціонерного товариства "Південкомбанк" про зобов'язання Відповідача (Кредитора) здійснити часткове списання коштів з депозитного рахунку [NUMBER], банківського вкладу №9495Д-20Ф від 18 листопада 2013 року, відкритому в Центральному відділенні ПАТ "КБ Південкомбанк" (предмет застави) із зарахуванням цих коштів в рахунок викання зобов'язань, забезпечених заставою по кредитному договору №188К-20Ф від 28 листопада 2013 року, тобто провести зарахування зустрічних однорідних вимог. (а.с.38-44) Представник позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному позову Хоменко Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала в повному, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити, пояснила, що 28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №188К-20Ф, за умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 25000,00 грн., зі сплатою 26,00% річних, з визначеним строком дії договору - 27 травня 2014 року. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, 28 листопада 2013 року видав відповідачу кредит в сумі 25000,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 28 листопада 2013 року по 20 жовтня 2014 року. Однак всупереч вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, відповідач протягом строку дії договору неналежним чином виконував зобов'язання, не погашав тіло кредиту та щомісячні відсотки, після закінчення строку дії договору не повернув позичені кошти, досудова вимога позивача погасити наявну заборгованість залишилась без належного реагування з боку відповідача, у зв'язку з чим представник позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №188К-20Ф від 28 листопада 2013 року в сумі 23 970 грн. 17 коп., що є предметом позову по первісному позову. При вирішенні вимог відповідача по зустрічному позову, представник позивача просив врахувати суд, що, на підставі Постанови НБУ від 24.09.2014 року № 598, з 26.09.2014 року відкликано банківську ліценцію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ КБ "Південкомбанк", у зв'язку з чим ПАТ КБ "Південкомбанк" втратив правоздатність юридичної особи і здійснення банком зарахування зустрічних однорідних вимог з відповідачем є неможливим з огляду на відсутність у ПАТ КБ "Південкомбанк" необхідного обсягу правоздатності, та зважаючи на те, що зарахування зустрічних однорідних вимог може призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів та порушити приписи закону щодо розміру пропорційності такого задоволення. Відповідач - позивач по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, просив в позові відмовити та задовольнити зустрічний позов, пояснив, що дійсно 28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" та відповідачем було укладено Кредитний договір №188К-20Ф, за умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 25000,00 грн., які відповідач зобов'язувався повернути до 27 травня 2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" та відповідачем укладено Договір застави майнових прав на депозитний вклад №1883-20Ф, за умовами цього договору Банк набуває право, у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору, здійснювати договірне списання коштів на свою користь з депозитного рахунку [NUMBER] в гривнях за Договором банківського вкладу №9495Д-20Ф "Стандарт" від 18 листопада 2013 року, відкритому в Центральному відділенні ПАТ "КБ "Південкомбанк", на ім'я відповідача в сумі 263000,00 грн. Після закінчення строку дії кредитного договору відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою проведення взаєморозрахунків на підставі п.1.2 Кредитного договору, тобто шляхом списання загального розміру заборгованості по кредитному договору за рахунок коштів, які розміщенні на депозитному рахунку відповідача, з урахуванням нарахованих, але невиплачених відсотків за цим договором, яких достатньо для задоволення вимог позивача. Однак, внаслідок введення тимчасової адміністрації банку та початку процедури ліквідації банку, відповідачу було відмовлено у списанні коштів з депозитного рахунку [NUMBER], банківського вкладу №9495Д-20Ф від 18 листопада 2013 року, яким забезпечено виконання зобов'язань по кредитному договору, така відмова позивача, на думку відповідача, є неправомірною, оскільки запропонований відповідачем спосіб зарахування зустрічних однорідних вимог ніяким чином не може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, зважаючи на те, що позивач є кредитором на загальну суму 263000,00 грн., яка істотно перевищує суму заборгованості по кредитному договору. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засадні просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги по зустрічному позову з підстав, викладених у зустрічний позовній заяві, та пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача Хоменко Г.В., відповідача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №188К-20Ф (далі по тексту - Кредитний договір) , за умовами якого Кредитор надає Позичальнику кредит в грошовій формі в розмірі 25000,00 грн., кінцева дата повернення кредиту - 27 травня 2014 року, цільове призначення кредиту - споживчі потреби, процентна ставка за користування кредитом 26,00% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Південкомбанк" та [PERSON] укладено Договір застави майнових прав на депозитний вклад №1883-20Ф. Як передбачено п.1.1 цього Договору, цей Договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що витікають з Кредитного договору №188К-20Ф від 28 листопада 2013 року, а також усіх додаткових угод/додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії або умовами якого Заставодавець (Позичальник) зобов'язаний до 27 травня 2014 року повернути Заставодержателю отримані за Кредитним договором кредитні кошти в сумі 25000,00 грн., сплатити проценти за його користування у розмірі 26,0% річних, а також повністю сплатити комісії, штрафні санкції (пеню) у випадках та розмірах, передбачених Кредитним договором, інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Строк, порядок повернення кредитних коштів та сплати процентів визначено Кредитним договором. Відповідно до цього Договору Заставодержатель має право у випадку невиконання Заставодавцем (Позичальником) своїх зобов'язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майнових прав заставлених на нижче вказаних умовах. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 20 жовтня 2014 року виникла заборгованість по Кредитному договору №188К-20Ф від 28 листопада 2013 року на загальну суму 23 970 грн. 17 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 19583,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 2477,66 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування - 1909,51 грн., що підтверджується долученими до справи розрахунками заборгованості, в свою чергу відповідач [PERSON] визнав в судовому засіданні факт невиконання договірних зобов'язань в частині своєчасного погашення тіла кредиту та сплати відсотків, визначену позивачем суму заборгованості не оспорював, тому у відповідності до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань в одному із яких одна сторона є кредитором, боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Крім того, вимоги які можуть підлягати зарахуванню мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001р. № 2346-III передбачено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Враховуючи вище наведене, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням. Судом встановлено, що на підставі Постанови Правління НБУ від 24 вересня 2014 року № 598 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 вересня 2014 року прийнято рішення № 101 розпочати процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 26 вересня 2014 року, та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "Південкомбанк" Славкіну М.А. з 26 вересня 2014 року по 26 вересня 2015 року. (а.с.4) Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 р. № 4452-VI визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. У відповідності до абз.3 п.2 та п.3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення Уповноваженої особи, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку вважається таким, що настав, а вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону. Таким чином, залік зустрічних однорідних вимог між кредитором та боржником у період здійснення ліквідаційної процедури банку не може бути проведений, оскільки це фактично є погашенням вимог кредитора, а тому таке зарахування призведе до порушення порядку, передбаченого процедурою ліквідації банку, в тому числі порушить черговість задоволення вимог кредиторів банку, визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Враховуючи вищенаведене, положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Південкомбанк" про зобов'язання провести зарахування зустрічних однорідних вимог є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Публічним акціонерним товариством "Південкомбанк" правомірно пред'явлено вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №188К-20Ф від 28 листопада 2013 року, яка станом на 20 жовтня 2014 року складає загальну суму 23970 грн. 17 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 19583,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 2477,66 грн.; пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування - 1909,51 грн., при визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідачем не надано доказів, які мали спростувати наведені позивачем обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Південкомбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Південкомбанк" заборгованість за Кредитним договором №188К-20Ф від 28 листопада 2013 року на загальну суму 23970 грн. 17 коп., зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Південкомбанк" про зобов'язання провести зарахування зустрічних однорідних вимог є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як убачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014 року № 305 "Про віднесення ПАТ "КБ "Південкомбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2014 року прийнято рішення № 37 про запровадження з 26.05.2014 року тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 26.05.2014 року до 25.08.2014 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Південкомбанк" директора департаменту моніторингу діяльності банків Маляренка Анатолія Анатолійовича, (а.с. 5-6) Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду щодо останнього розпочато процедуру ліквідації. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У відповідності до ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Пунктом 1 ч. З ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно п.5 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Оскільки, зазначений позов поданий від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справі, пов'язаний із здійсненням тимчасової адміністрації, тому позивач Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Південкомбанк" звільнений від сплати судового збору. При вирішення питання розподілу судових витрат, з урахуванням положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, в межах суми вимог майнового характеру, які задоволенні судом по первісному позову, присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved