Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі кредитного договору б/н від 28.08.2012 відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач за кредитним договором свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 28.04.2020 має заборгованість за договором в сумі 12419,84грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4002,28грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 1438,24грн, пені - 5911,71грн, штрафу (фіксована частина) - 500грн, штрафу (процентна складова) - 567,61грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Представник позивача підтримав вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, про що надав суду заяву. Представник відповідача - адвокат Гоголєва О.А. у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу в її та відповідача відсутність, та надала відзив та додаткові пояснення (а.с.69-74, 109-115), в яких вказала, що позовні вимоги відповідач не визнає та зазначила наступне. Позивач у позові не зазначив, з якого саме періоду виникла заборгованість, як виникло тіло кредиту та в які періоди. Розрахунок заборгованості є незрозумілим. Умови та Правила надання банківських послуг відповідач не підписував, тому вважати, що саме надані позивачем Умови та Правила були додатком до підписаної відповідачем анкети-заяви немає підстав, як і те, що вони є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача, не містить підпису позичальника, не датований як документ. Згідно наданих позивачем документів убачається, що кредитний ліміт станом на 28.08.2012 складав 0грн, на 20.09.2016 - 3000грн, на 15.12.2018 - 0грн. Тобто максимальне тіло кредиту складає 3000грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 4002,28грн є необґрунтованою. Крім того згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість по тілу кредиту в сумі 4002,28грн складається з поточного тіла кредиту - 2046,61грн і простроченого тіла кредиту 1955,67грн. Однак тіло кредиту - це сума, яку було отримано відповідачем від банку. Тобто якщо говорити про прострочене тіло кредиту, то воно може мати місце тільки в разі порушення графіку погашення кредитної заборгованості, однак ніякого графіку погашення відповідач не підписував і банк такого графіку не встановлював. Тому поточне тіло кредиту і є простроченим тілом кредиту і не може складатися в загальну суму заборгованості. Щодо вимог про стягнення нарахованих відсотків в сумі 1438,24грн відповідач також не визнає, оскільки в анкеті-заяві від 28.08.2012 не зазначено ніякого розміру відсотків, а тому їх розмір є невстановленим. Щодо стягнення нарахованої пені в сумі 5911,71грн представник відповідача також просила відмовити у задоволенні цих вимог посилаючись на те, що в анкеті-заяві не було встановлено ніякого розміру неустойки. Крім того, враховуючи, що згідно розрахунку позивача останнє погашення кредиту відповідач здійснив 11.08.2018, то з урахуванням положень ст.258 ЦК України саме з цієї дати 11.08.2018 могла б бути стягнута пеня. Однак позивач звернувся до суду з позовом з пропущенням зазначеного строку. Щодо стягнення штрафів представник відповідача просила відмовити у задоволенні цих вимог вказуючи на те, що стягнення пені та штрафів - це подвійна цивільна-правова відповідальність за одне й те саме порушення, що прямо заборонено ст.61 Конституції України. Також представник відповідача просила застосувати строки позовної давності, передбачені ст.257, 258 ЦК України, та відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності (а.с.77). Представник позивача надав відповідь на відзив (а.с.85-94), в якій просив позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено наступна факти та відповідні їм правовідносини. 28.08.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.17). У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.18-46). Згідно наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 28.04.2020 становить 12419,84грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4002,28грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 1438,24грн, пені - 5911,71грн, штрафу (фіксована частина) - 500грн, штрафу (процентна складова) - 567,61грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, дослідивши анкету-заяву позичальника від 28.08.2018 суд констатує, що процентна ставка за позиченими коштами в цій заяві не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.08.2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача www/privatbank.ua, як невід`ємні частини договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: www/privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках їх нарахування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в період з часу виникнення спірних правовідносин 28.08.2012 до моменту звернення до суду із вказаним позовом 10.06.2020, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Саме такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в подібних правовідносинах у справі №342/180/17 (Постанова від 03.07.2019). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 28.08.2012 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням вище зазначеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є такими, що ґрунтуються на законі та договорі (анкеті-заяві). При цьому вирішуючи питання щодо розміру такої заборгованості суд уважає, що вона становить 3000грн. Саме такий розмір кредиту був наданий позичальнику [PERSON] на виконання умов кредитного договору, що підтверджено довідкою про зміну умов кредитування (а.с.15), а також отримання кредиту саме у такому розмірі не заперечується і відповідачем. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання позичальнику кредиту у розмірі 4002,28грн позивачем суду не надано. Посилання позивача на те, що банк має право збільшувати тіло кредиту, оскільки останній в силу положень п.2.1.1.12.2 та 2.1.1.12.1 Умов та Правил має право здійснювати списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків, а у разі якщо в дату нарахування відсотків клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, є безпідставними, оскільки підписана сторонами анкета-заява від 28.08.2012 не містить в собі таких умов, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вирішуючи питання щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими згідно ч.2 ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. У статті 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається із матеріалів справи позичальник [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, взятого на себе договором від 28.08.2012, тому в силу ч.2 ст.625 ЦК України останній повинен нести цивільну відповідальність за невиконання ним грошового зобов`язання. З огляду на те, що позивачем для розрахунку трьох відсотків річних взятий період з 01.11.2019 по 28.04.2020, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, уважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три відсотки річних саме за вказаний період у сумі 44,38грн. Такий розрахунок зроблений судом з урахуванням того, що тіло кредиту становить 3000грн та період - з 01.11.2019 по 28.04.2020 (3000грн / 365 х 180 х 3%). Таким чином з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000грн та відсотки за користування кредитними коштами, нарахованими згідно ч.2 ст.625 ЦК України, в сумі 44,38грн, а всього до стягнення 3044,38грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення пені в сумі 5911,71грн, штрафу (фіксована частина) - 500грн, штрафу (процентна складова) - 567,61грн, суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю таких позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 28.08.2012, оскільки, як зазначив суд у своїх висновках вище, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 28.08.2012 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в наступному розмірі: 3000грн - заборгованість за тілом кредиту, 44,38грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з указаних вище підстав. При цьому суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності з огляду на наступне. Як зазначалось судом вище підписана сторонами анкета-заява від 28.08.2012 не містить строку повернення кредиту, у зв`язку з чим слід уважати, що в силу ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, тому кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. За таких обставин суд уважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, визначений ст.257, 258 ЦК України, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 515,25грн з розрахунку: 3044,38грн х 2102грн / 12419,84грн = 515,25грн.

Outcome: partial