Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Боржник звернувся до суду з заявою до стягувача про перегляд судового наказу Дарницького районного суду м. Києва за нововиявленими обставинами. В судовому засіданні боржник [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 20.07.1998 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають повнолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2000 року шлюб між сторонами було розірвано. Але сторони продовжили спільно проживати разом і у них народились ще двоє дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В 2014 року був усиновлений [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 22.10.2018 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 3.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вважають, що вказаний судовий наказ підлягає скасуванню, а також відмові у задоволенні видачі судового наказу. [PERSON] приховала від суду, що батько дітей до видачі судового наказу займався лікуванням [PERSON] та [PERSON] в ТОВ „Австрійський ортопедичний центр", оплативши всі медичні послуги, також оплачував освітні послуги дітей. Крім того, в серпні 2016 року [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] фотосесію вартістю 8500 грн. Також в рамках медіаційної угоди між сторонами по справі [PERSON] придбав за власні кошти квартиру [ADDRESS] в рахунок сплати майбутніх аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, яку оформив за проханням [PERSON] на повнолітню доньку [PERSON] . Однак [PERSON] приховала всі домовленості між сторонами по справі і звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу. Представник стягувача [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, пояснивши, що судовий наказ судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 22.10.2018 року відповідає нормам чинного законодавства. Розмір аліментів на 3 неповнолітніх дітей, визначений у наказі, відповідає 1/2 частині доходу боржника. Боржник сам добровільно без будь-яких умов придбав квартиру старшій доньці, але домовленості в рахунок аліментів між сторонами не було. Чинення перешкод боржнику стягувачем на його думку у спілкуванні з дітьми не є нововиявленою обставиною, а може бути предметом судового спору у іншій справі. Місце проживання спільних дітей сторін не впливає на обов`язок батька їх утримувати. За таких обставин заява боржника є необґрунтованою і не підлягає задоволенню. Заслухавши боржника, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених вимог заяви та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому ч.1, ст.182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, 20.07.1998 року сторони уклали між собою шлюб (а.с.13). Від зареєстрованого шлюбу вони мають повнолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2000 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.22-24). Але сторони продовжили спільно проживати разом і у них народились ще двоє дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). В 2014 року був усиновлений [PERSON] , [INFO] (а.с.8). На даний час неповнолітні діти проживають разом з матір`ю. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому не підлягають доказуванню у даному цивільному провадженні в розумінні ст.82 ЦПК України. Як регламентовано ч.3, ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. За змістом ч.1-2, ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Згідно п.4-5, ч.1, ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Системний та всебічний аналіз вказаних вище норм права наголошує, що законодавець передбачив право звернення до суду особи, з якою проживає дитина (діти), з заявою про видачу судового наказу виключно у двох фіксованих формах: про стягнення аліментів у розмірі на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також за відсутності спору щодо таких грошових сум. Тобто, законодавець фіксовано визначив, що звернення з заявою про видачу судового наказу має містити виключно одну із двох вимог до боржника на 3 і більше дітей: або 1/2 частину з усіх його доходів щомісячно, або у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складало на день звернення до суду 930 грн. (1860 грн. : 2) на кожну дитину. 3.10.2018 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільних трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 3.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.1-4). Судовим наказом судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 22.10.2018 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 3.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.37). Вказаний розмір аліментів був розрахований, виходячи із диспозиції п.4-5, ч.1, ст.161 ЦПК України У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із наданих доказів [PERSON] до видачі судового наказу займався лікуванням доньок [PERSON] та [PERSON] в ТОВ „Австрійський ортопедичний центр", оплативши всі медичні послуги, оплачував також освітні послуги. Крім того, в серпні 2016 року [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] фото сесію вартістю 8500 грн. (а.с.51-64). Як зазначено у п.1, ч.2, ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Ствердження [PERSON] про те, що він в рамках медіаційної угоди між сторонами по справі придбав за власні кошти квартиру [ADDRESS] в рахунок сплати майбутніх аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, яку оформив за проханням [PERSON] на повнолітню доньку [PERSON] , суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і спростовуються змістом самої медиаційної угоди, де в п.6 вказано, що [PERSON] зобов`язується придбати [PERSON] нову однокімнатну квартиру в м. Ірпені не менше як 30 м2 терміном до 1.06.2018 року і після придбання квартири [PERSON] зобов`язується не висувати [PERSON] ніяких фінансових вимог (а.с.65). В свою чергу стягувачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей саме в інтересах цих дітей, а не в своїх інтересах, чим не порушила вказану медиаційну угоду, а обставина придбання вказаної квартири в рахунок сплати майбутніх аліментів на утримання зазначених дітей дана угода не містить. Тому вказані обставини не є істотними, які не були відомі судові і заявнику і не були враховані при винесенні судового наказу. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки боржником [PERSON] та його представником не надані суду докази, які є істотними обставинами, що були приховані заявником або невідомі суду при винесені судового наказу і впливають на його зміст, тому в задоволенні заяви про перегляд судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2018 року за нововиявленими обставинами, скасування судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2018 року та закриття провадження у справі необхідно відмовити.

Outcome: dismissed