Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ "Время Ш.Н.Т." про стягнення 4400 грн. заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2014 року та 1880,55 грн. компенсації за невикористану відпустку за час його роботи на підприємстві начальником охорони з 01.04.2013 року по 15.05.2014 року, а також про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 19800 грн. за період з 15.05.2014 року по 15.02.2015 року і 1000 грн. моральної шкоди, так як після звільнення з роботи за власним бажанням з ним до даного часу в порушення чинного трудового законодавства не проведений остаточний розрахунок. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи, зазначивши, що протягом періоду дії трудових відносин з відповідачем він у березні 2014 року на роботу не виходив, зважаючи на не виплочену йому заборгованість по зарплаті за два попередні місяці. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працював у ТОВ "Время Ш.Н.Т." спеціалістом по відновленню виробництва. У товаристві працювала охорона, а [PERSON] був начальником охорони, отримуючи зарплату в розмірі 2200 грн. в місяць. Гроші на виплату зарплати охоронцям передавав [PERSON] без оформленої відомості на проведення таких виплат, а фактично виплату проводили коли сам [PERSON], а інколи [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працював у ТОВ "Время Ш.Н.Т." охоронцем, а його безпосереднім начальником був [PERSON], який отримував зарплату в розмірі 2200 в місяць, а простому охоронцю платили 1800 грн. у місяць. При цьому сам [PERSON] повідомив їм розмір зарплати, але за січень-лютий 2014 року зарплату всім охоронцям, в т.ч. позивачу, не було виплачено. Затримки із зарплатою призвели до звільнення охоронців, які працювали до 15.05.2014 року за виключенням березня 2014 року коли в зв"язку із невиплатою зарплати працівники охорони на роботу не виходили. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він на прохання свого знайомого [PERSON] допомагав йому порадами у налагодженні виробництва ТОВ "Время Ш.Н.Т." Згодом [PERSON] скаржився йому, знаючи про його на той час дружні відносини з [PERSON], що директор товариства [PERSON] не виплачує зарплату. [PERSON] з приводу таких скарг сказав, що він офіційно не оформляв на роботу працівників, а тому він може їм нічого не платити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. [PERSON] був допущений до роботи начальника охорони і фактично виконував вказані функції, що підтверджується свідченнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], книг прийому та здачі чергування, що є в матеріалах справи № 294/1425/14, яка була оглянута у судовому засіданні. Фактичний допуск працівника до роботи згідно ст. 24 КЗпП України вважається укладенням трудової угоди незалежно від видання наказу чи розпорядження з цього приводу (при цьому сторони визнають, що трудова угода від 01.04.2013 року про прийняття позивача на роботу, пов"язану із ремонтом та відновленням роботи підприємства строком на три місяці, тобто до 01.07.2013 року, не відповідала фактичним обставинам, а позивачу не відомо хто її підписував зі сторони товариства). За період роботи позивача у товаристві він не був у відпустці, а з 16.05.2014 року позивач звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, але відповідач не провів остаточного розрахунку із позивачем при звільненні, не виплативши йому 4400 грн. заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2014 року та 1880,55 грн. компенсації за невикористану відпустку згідно ст. 83 КЗпП України за час його роботи на підприємстві з 01.04.2013 року по 15.05.2014 року (без врахування періоду березня місяця 2014 року коли позивач на роботу взагалі не виходив в зв"язку з невиплатою йому зарплати за попередні два місяці роботи), що випливає із пояснень [PERSON] та [PERSON] При цьому суд приймає до уваги свідчення [PERSON] і дані дослідженої судом Книги прийому та здачі чергування про виходи позивача на роботу згідно встановленого графіка без прогулів (згідно пояснень [PERSON] та [PERSON] за 14 та 15 травня 2015 року у книзі прийому та здачі чергування записи не проводилися в зв"язку з вирішеним на той час питанням про послідуюче звільнення з роботи та не реагування керівництва на такі записи). Згідно ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. 27, 28, 29, 30 57 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З вказаних підстав суд приймає в якості належних та допустимих доказів свідчення [PERSON], [PERSON], [PERSON], записи у Книзі прийому та здачі чергування, враховуючи те, що товариство будь-якого обліку праці охоронців не вело, як і не оформляло відомості на виплату їм зарплати. Відповідно до роз'яснень, даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності за ст. 117 КЗпП У цьому разі перебіг тримісячного строку для звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Отже, відповідач крім заборгованості по зарплаті та компенсації за невикористану відпустку, також зобов"язаний виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки розрахунку, що становитиме за період з 15.05.2014 року по 15.02.2015 року 19800 грн. (2200 х 9), не виходячи при цьому за межі заявлених позовних вимог, зважаючи на позицію позивача з цього приводу, а також з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 400 грн. у порядку відшкодування завданої йому незаконними діями товариства моральної шкоди, враховуючи, що порушення його трудових прав призвело до його психологічних страждань, що являється нормальною нейро-фізіологічною реакцією людини на відповідні дії, а тривала невиплата йому зароблених сум не могла не вплинути негативним чином на задоволення його повсякденних потреб. Згідно п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З огляду на задоволення позову, з відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial