Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

І. ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" в особі представника Заєць П.Л. звернулось в Царичанський районний суд з позовом до [PERSON], третя особа ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ПРИВАТ-ЛЕКС", в якому просить: 1.З метою погашення заборгованості ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "КОМПАНІЯ ПРИВАТ-ЛЕКС" перед ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" за Договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт №210809-О від 21.08.2009 року, яка станом на 01.12.2017 року становить 9973158,91 грн., у тому числі: - заборгованість за наданим кредитом - 3619929,45 грн; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6353229,46 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки за договором іпотеки №210809-I від 21.08.2009 року, а саме на: -земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер [NUMBER], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 10 квітня 2009 року відділом Держкомзему у Царичанському районі; -земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер [NUMBER], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 10 квітня 2009 року відділом Держкомзему у Царичанському районі; -земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер [NUMBER], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 10 квітня 2009 року відділом Держкомзему у Царичанському районі; -земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер [NUMBER], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 10 квітня 2009 року відділом Держкомзему у Царичанському районі; -земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер [NUMBER], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 10 квітня 2009 року відділом Держкомзему у Царичанському районі; шляхом продажу такого майна з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із встановленням початкової ціни реалізації предмета іпотеки у розмірі 1348730 гривень без ПДВ. 2. З метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, передати предмет іпотеки в управління ПАТ"БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на період до моменту його продажу, для чого передати ПАТ"БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" земельні ділянки загальною площею 10 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. 3.Надати ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" право на укладення у відповідності до вимог чинного законодавства усіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів, пов'язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, з правом позивача діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на його розсуд, реалізацію інших прав, необхідних для управління майном. 4. Стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. 1. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 21.08.2009р. між ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ПРИВАТ-ЛЕКС" було укладено договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 210809-О, відповідно до якого банк надає позичальнику кредитну лінію в режимі овердрафт для ведення статутної поточної діяльності з лімітом кредитування у сумі 3 000000,00 грн., у разі своєчасного та належного оформлення договорів іпотеки, ліміт кредитування збільшується до суми 4 500 000, 00 грн. В подальшому між сторонами укладалося ряд додаткових договорів про зміну Кредитного договору, якими було збільшено суму ліміту кредитування та кінцевий строк виконання кредитних зобов'язань. Однак, позичальник не виконав свої грошові зобов'язання перед банком, внаслідок чого станом на 01.12.2017р. його заборгованість становить 9 973 158,91 грн. 21.08.2009р. з метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним Кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № 210809-І. Предметом даного договору є земельні ділянки загальною площею 10,000 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, відповідачу неодноразово надсилались вимоги банку щодо повернення отриманого кредиту з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, вказані вимоги не були задоволені. Позивач, посилаючись на вимоги ЗУ "Про іпотеку", наголосив, що реалізує не позасудовий, а судовий порядок звернення стягнення на нерухоме майно шляхом його продажу з прилюдних торгів. 2. Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву. ІІ. 1. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2018р. стягнуто солідарно з ПП "Компанія Приват-Лекс" та ПП "Екосвіт-Ю" на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованість по кредиту за договором № 210809-О від 21.08.2009р. у розмірі 3619929, 45 грн. та заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 6353229,46 грн. Рішення набрало законної сили. У зв'язку з тим, що боржник основне зобов'язання за кредитним договором не виконав, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. Також зазначив, що за його клопотанням судом було витребувано інформацію з відділу у Царичанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до якої дія мораторію на відчуження зазначених в позові земельних ділянок не розповсюджується, оскільки вони не відносяться до земельних часток (паїв). 2. В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Обґрунтовував свою позицію тим, що з 02.11.2010р. боржником не сплачувалась заборгованість по кредитному договору, і саме з цього часу у позивача виникло право звернутись в суд за захистом своїх порушених прав. Тому просив суд відмовити у позові у зв'язку із пропуском позовної давності. 3. Представник третьої особи - ПП "КОМПАНІЯ ПРИВАТ-ЛЕКС" у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, пояснення щодо позову не надав, хоча належним чином був повідомлений про дати, час та місце судових засідань. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 1. Судом встановлено, що 21.08.2009р. між ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ПРИВАТ-ЛЕКС" було укладено договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 210809-О, відповідно до якого банк надає позичальнику кредитну лінію в режимі овердрафт для ведення статутної поточної діяльності з лімітом кредитування у сумі 3 000000,00 грн., у разі своєчасного та належного оформлення договорів іпотеки, ліміт кредитування збільшується до суми 4 500 000, 00 грн. В подальшому між сторонами укладалося ряд додаткових договорів про зміну Кредитного договору, якими було збільшено суму ліміту кредитування та кінцевий строк виконання кредитних зобов'язань. У відповідності до Договору № 010911 від 01.09.2011р. про зміну Кредитного договору сторонами погоджено строк повернення кредитів не пізніше 01 вересня 2012 року. Банк виконав свої зобов'язання та надав грошові кошти у загальному розмірі 3620000,00 грн. відповідно до умов договору. При цьому, в порушення умов Кредитного договору, ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОМПАНІЯ ПРИВАТ-ЛЕКС" не виконало свої зобов'язання, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту та відсоткам станом на 01.12.2017р. становить 9 973 158,91 грн., яка складається з суми кредиту в розмірі 3 619 929,45 грн. та суми відсотків за користування кредитом в розмірі 6 353 229, 46 грн. 21 серпня 2009 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та відповідачем укладено Договір іпотеки № 210809-І. В подальшому до Договору іпотеки внесено зміни шляхом укладання додаткових договорів, договорів про зміну до Іпотечного договору. Відповідно до п.1.2 абз.2 даного Договору предмет іпотеки за цим договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо повного та своєчасного виконання кожного і всіх зобов'язань Боржника за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами та доповненнями до нього, які чинні на момент укладення цього Договору та можуть бути укладені після його укладення. Відповідно до п. 2.1 Договору іпотеки, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань позичальника, є земельні ділянки загальною площею 10,000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Предмет Іпотеки належить Іпотекодавцю (відповідачу [PERSON].) на підставі права власності згідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання строку виконання основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою за цим Договором, воно не буде виконане (п.6.2 Договору). Крім того, сторони Договору вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі ст.36 ЗУ"Про іпотеку": відповідного застереження в цьому Договорі; Договору між іпотекодержателем та іпотекодавцем про задоволення вимог іпотекодержателя (п.8.1). Також відповідно до п.7.2 Договору іпотеки у разі порушення Боржником умов Кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов цього Договору, Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом 30 календарних днів вимога Іпотекодержателя залишиться без задоволення, Іпотекодержатель набуває права розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього Договору та діючого законодавства. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється за вибором Іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або в порядку позасудового врегулювання на підставі р.8 Договору (п.7.3 Договору). Крім того, судом встановлено, що у відповідності до звіту про оцінку вартості земельних ділянок від 20 квітня 2018 року, перелік яких наведено в позові, ринкова вартість земельних ділянок становить 1 348 730, 00 грн. Також, згідно з інформацією ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відділу у Царичанському районі від 12.07. 2018 року № -4-0.36-183/118-18, земельні ділянки, які є предметом позову із зазначеними кадастровими номерами, не відносяться до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не є та ніколи не були земельною часткою (паєм), та до земель виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) не відносяться. Крім того, судом встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2018р. стягнуто солідарно з ПП "Компанія Приват-Лекс" та ПП "Екосвіт-Ю" на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" заборгованість по кредиту за договором № 210809-О від 21.08.2009р. у розмірі 3619929, 45 грн. та заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 6353229,46 грн. Рішення набрало законної сили та не виконане. 2. Статтею 129 Конституції визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст.12 ч.3 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.(ст.ст.76-81 ЦПК України). Ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст. ст. 1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених у статті 12 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). У статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Тобто законом передбачено певні способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Судом встановлена наявність заборгованості станом на 01 грудня 2017 року та представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалась. Крім того, такий же розмір заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом визначено і у рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року, яке набрало законної сили. Враховуючи, що боржником та іпотекодавцем порушуються умови основного договору щодо сплати кредитної заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість, то, на переконання суду, у банку виникло право на пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в матеріальному розумінні. 3. Щодо доводів представника відповідача про сплив позовної давності, суд приходить до таких висновків. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). За нормами статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). За приписами частин другої та третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Банк, пред'явивши в січні 2018р. позов до Боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.08.2009р., вчинив дії, що призвели до переривання позовної давності, яка з моменту пред'явлення позову почала перебіг заново. Із цим позовом до [PERSON] банк звернувся до суду 03 травня 2018р. року, тобто в межах позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування правових наслідків у виді відмови у позові до іпотекодавця за заявою відповідача у зв'язку із застосуванням позовної давності. Аналогічний правовий висновок міститься в Постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року (справа № 754/15589/14-ц); від 11.09.2018р. (справа № 904/191/18). 4.Відповідно до ст. 34. ЗУ "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.39 зазначеного Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; -заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; -спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Аналізуючи зазначені норми, суд погоджується з доводами позивача, що передача в управління предмета іпотеки є необхідною складовою рішення суду в даній категорії справ. 5. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі наданих доказів, наведених норм діючого законодавства, враховуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги повністю. 6. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України, а саме документально підтверджені витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 3 524,00 грн. покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved