Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

В березні 2021 року представник позивача [PERSON] - Меланчук І.В. звернувся до суду з позовної заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»( надалі ПАТ «КЗРК») на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві у розмірі 210 000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з [PERSON] в період часу з 14.08.1963 р. по 04.10.1996 працював на ш. Гігант ВО «Кривбасруда». Під час виконання трудових обов`язків, позивач підпадав під вплив на організм шкідливих виробничих факторів, таких як пил, покарання якого перевищували гранично-допустимі норми, встановлені державними стандартами Посилюючим негативним фактором являються несприятливий мікроклімат. Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) від 25.09.1996 позивачеві було встановлено професійне захворювання: пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, легенева недостатність першого ступеню». По факту професійного захворюванням, 04.10.1996 року ш.Гігант п/о «Кривбасруда» було проведено розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння), відповідно до якого встановлено, що причиною його виникнення є робота [PERSON] в умовах запиленості повітря робочої зони, параметри якого перевищували гранично допустимий рівень, а також характеризувались несприятливим мікрокліматом. За висновком МСЕК від 30.09.1996 позивачеві було вперше встановлено 25% втрати працездатності по пиловому бронхіту. 30.07.1997 при повторному переогляді [PERSON] встановлено - 35 % втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту, з 01.07.1997 - безстроково. В позовній заяві зазначено, що в результаті втрати здоров`я, стан якого погіршується щороку [PERSON] зазнає фізичних та моральних страждань. Через професійне захворювання має проблеми з диханням, постійний кашель з біллю в грудній клітині. Змушений постійно приймати медикаментозне лікування, обмеження фізичних навантажень. Взагалі через стан здоров`я змінився його життєвий уклад що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Вважає, що професійне захворювання виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничими об`єднаннями в підземних умовах на підприємстві правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Ухвалою суду від 25 березня 2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачу ПАТ «КЗРК» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПАТ «КЗРК» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України. 28 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «КЗРК», в якому зазначено, що ПАТ «КЗРК» (так само як і ПАТ «Кривбасзалізрудком») не є належним відповідачем. Суду не надано доказів наявності вини відповідача спричинення йому підприємством моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наданої до матеріалів справи трудової книжки [PERSON] працював: *з 14.08.1963р. по 30.08.1967р. на посаді підземного електрослюсаря ш.Гігант; *30.08.1967р. по 17.09.1968р. - на посаді підземного чергового слюсаря по ремонту обладнання ш. Гігант; *з 17.09.1968р. по 22.01.1970р. - на посаді підземного учня бурильника ш.Гігант; *з 22.01.1970р. по 20.03.1973р. - на посаді підземного чергового слюсаря з ремонту обладнання ш. Гігант; *з 20.03.1973р. по 20.04.1973р. - на посаді виконуючого обов`язки нормувальника дільниці ш. Гігант; *з 20.04.1973р. по 04.12.1973р. - на посаді старшого нормувальника ш. Гігант; *з 04.12.1973р. по 15.09.1975р. - на посаді старшого нормувальника ш. Гігант; *з 01.01.1987р. по 05.06.1996р. - на посаді підземного начальника дільниці №2 з централізованої доставки матеріалів ш. Гігант; *з 05.06.1996р. по 04.10.1996р. - на посаді підземного кріпильника дільниці №27 ш. Гігант; *звільнений з підприємства за ст.38 КЗпП України, зв`язку з уходом на пільгову пенсію. Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) від 25.09.1996 року позивачеві було встановлено професійне захворювання: пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, легенева недостатність першого ступеню». По факту професійного захворюванням, 04.10.1996 року ш.Гігант п/о «Кривбасруда» було проведено розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння), відповідно до якого встановлено, що причиною його виникнення є робота [PERSON] в умовах запиленості повітря робочої зони, параметри якого перевищували гранично допустимий рівень, а також характеризувались несприятливим мікрокліматом. Згідно Акту, комісією було встановлено, що підставою виникнення професійного захворювання стала праця [PERSON] на протязі 28 років умовах дії шкідливих факторів, а саме: робота в умовах запиленості повітря робочої зони, встановлені державними стандартами. Посилюючим негативним фактором являються несприятливий мікроклімат За висновком ВТЕК від 30.09.1996 позивачеві було вперше встановлено 25% по профзахворюванню. За висновком ВТЕК від 30.07.1997 при повторному переогляді [PERSON] встановлено - 35 % втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту, з 01.07.1997 -безстроково. За твердженнями [PERSON] в результаті захворювання незворотньо порушений звичний спосіб життя. Він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, він постійно відчуває слабкість, швидку втому, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий приступоподібний кашель, іноді з виділенням слизового мокротиння, як в денний та нічний час, що порушує сон Позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю в грудній клітці, до головного болю та запаморочення. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Вказане постійно і негативно позначається сьогодні на душевному та фізичному станах, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності. В підтвердження своїх доводів [PERSON] надано численні виписки - епікризи із медичних довідок (карток) амбулаторного (стаціонарного) хворого, де видно, що [PERSON] постійно проходив лікування та в цих матеріалах відображено діагноз встановлений Рішенням ЛЕК, описано стан хворого під час госпіталізації. Встановлюючи правовідносини, що виникли між сторонами спору, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] працював на шахті «Гігант» ВО «Кривбасруда» з 114.08.1963 по 04.10.1996 та отримав професійне захворювання, пов`язане із виконанням трудових обов`язків, тому йому має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили цивільне право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце в період з 1963 по 1996 роки, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні також застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час виникнення правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил). У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян», суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз.2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Доводи представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що ПАТ «КЗРК» не є правонаступником шахти «Гігант» виробничого об`єднання «Кривбасруда», під час роботи на яких позивач підпадав під дію шкідливих факторів, внаслідок чого ним отримано професійне захворювання, яке потягло за собою втрату професійної працездатності, судом має бути відхилене з огляду на наступне. У частині першій статті 37 ЦК України (в редакції 1963 року ) було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць затверджене Наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року N 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення - є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Судом встановлено, що з згідно наказу ВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 №349 скасовано (упразнено) структурні одиниці, зокрема РУ ім.Дзержинського, створивши в складі об`єднання структурні одиниці, зокрема шахту «Гігант». Міністерство промисловості України наказом від 02.09.1997 №236 зобов`язав ВО «Кривбасруда» здійснити реструктуризацію об`єднання шляхом ліквідації збиткових шахт, зокрема «Гігант», як виробничих одиниць та вивести відповідні виробничі потужності. Наказом виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» №120 від 03 жовтня 1997 року ліквідовано шахту «Гігант», з 07.01.1997 р. як структурну одиницю об`єднання та створено ліквідаційну комісію. Тобто шахта «Гігант» не була виділена зі складу ВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, як структурна одиниця ВО «Кривбасруда». За наказом №120 від 06.10.1997 позивач [PERSON] в зв`язку зі зміною структури управління та виробництва 07.10.1997 ліквідовано структурна одиниця об`єднання шахти "Гігант" і створено в складі об`єднання "Кривбасруда" на правах структурної одиниці шахтоуправління "Родіна" переведений на ділянку № 25 шахти "Родіна". Відповідно з наказом № 12 від 20.01.1998 року створено в складі об`єднання на правах структурної одиниці з фінансуванням із державного бюджету на базі шахти « Гігант » шахту «Гігант-Дренажна», працюючу в спеціальному режимі гідрозахисту. Згідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 262 на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» шляхом їх відокремлення було створено управління «Кривбасгідрозахист». Відповідно до пунктів 3 та 5 цього наказу було створено комісії з передачі майна від ДВО «Кривбасруда» та прийняття його управлінням «Кривбасгідрозахист» шляхом складання акта приймання-передачі для подачі його в місячний строк до міністерства для затвердження. На підставі затвердженого акта приймання-передачі було передбачено складання розподільчого балансу та внесення змін до обліку майна. Правонаступником майнових прав та обов`язків реорганізованого ДВО «Кривбасруда» у частині, визначеній розподільчим балансом, було призначено управління «Кривбасгідрозахист», яке було ліквідовано 05 травня 2008 року відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року № 104. При цьому, згідно розподільного балансу станом на 01.07.1998 року, до Криворізького державного гірничорудного управління Гідрозахист (управління Кривбасгідрозахист) перейшла основні фонди (майно) шахти « Гігант » та «Гігант-Дренажна» ДВО «Кривбасруда». Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року №263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на «Криворізький державний залізорудний комбінат», що став правонаступником об`єднання. Враховуючи, що позивач працював на шахті «Гіган» в шкідливих умовах праці в період часу з 14.08.1963 по 04.10.1996, його професійне захворювання виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руди підземним способом «Кривбасруда» правонаступником якого було ДП «Кривбасзалізрудком» (нині - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), на яке у той час законодавством й було покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого, в даному випадку, роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань. Отже, підсумовуючи зазначене слід зробити висновок, що у період роботи [PERSON] шахта «Гігант» була структурною одиницею ВО «Кривбасруда», а її ліквідовано було значно пізніше, тобто 05.01.1998 року на підставі наказу № 1, а наказом № 12 від 20.01.1998 року на її базі створено шахту «Гігант-Дренажна» яку наказом №139 від 11.09.1998 року виключено зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда» та на її базі та шахти «Гігант-Дренажна» (до яких у той час позивач не мав відношення) створено нове Державне підприємство «Кривбасгідрозахист» (Наказ Мінпромполітики України № 262 від 29.07.1998 року). Згідно Постанови КМУ від 2 березня 1998 р. №258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського "Сірка" та Стебницького "Полімінерал" Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України (далі - Мінпромполітики) від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда») було перейменовано на «Криворізький державний залізорудний комбінат», що став правонаступником об`єднання (пункти 1 та 2). При цьому, слід зазначити, що частина активів цього об`єднання перейшла до управління «Кривбасгідрозахист» лише у 1998 році, тобто вже після припинення трудових відносин [PERSON] з ВО «Кривбасруда», а тому доводи відповідача щодо покладення обов`язку з відшкодування завданої шкоди на ДП «Кривбасшахтозакриття», яке було створено на підставі наказу Міністерства промислової політики України № 135 від 25.06.2004 року - є недоречними, оскільки позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з зазначеними підприємствами, які створювались після припинення трудових відносин сторін, а розподільним балансом не було передбачено переходу обов`язку з відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я працівника на виробництві, за рахунок ДП «Кривбасшахтозакриття» або Управління «Кривбасгідрозахист». Відповідачем, на підставі поданих ним до суду документів (витяги розподільного балансу, акти приймання-передачі) не вдалося беззаперечно довести, що правонаступником обов`язків за трудовим законодавством щодо працівників ліквідованих шахт «Гігант» стали лише Управління «Кривбасгідрозахист» та згодом ДП «Кривбасшахтозакриття». Крім того, поряд з розподільним балансом, перехід прав та обов`язків щодо трудових правовідносин з працівниками підприємств, що ліквідуються, повинен бути окремо та чітко визначений у відповідних наказах та нормативних документах міністерств та відомств. Безпосередніх вказівок, з цього питання, у нормативних документах, досліджених в судовому засіданні - не міститься. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником ВО «Кривбасруда» у період роботи [PERSON] на шахті «Гігант» у період з 14.08.1963 по 04.10.1996 року, тому є належним відповідачем по справі. Щодо вимог позивача до ДП «Кривбасшахтозакриття», виходячи з того, що підприємством було складено Акт про розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] думка позивача є хибною з наступних підстав. Наказом Мінполітіки України від 29.07.1998 №262, зазначено призначити правонаступником всіх майнових прав і обов`язків реорганізованого ДВО «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом (п.5). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію Державного підприємства «Криворізьке державне гірничорудне управління Гідрозахисту» (ЄДРПОУ - 30166722) припинено в результаті ліквідації 05.05.2008 року. В зв`язку з відсутністю правонаступника підприємства Управління «Кривбасгідрозахист» листом Міністерства промислової політики України №01/2-2-107 від 05.02.2009 запропонувало ДП «Кривбасшахтозакриття» надати кандидатуру працівника підприємства, який буде приймати участь в роботі комісії з розслідування причин виникнення професійних захворювань у робітників ліквідованих шахт. Листом Міністерства промислової політики України №01/2-2-119 від 09.02.2009 року повідомлено завідуючого відділення гігієни праці Саксаганської райСЕС, що пропонується до складу комісії з розслідування причин виникнення професійних захворювань у робітників шахт « Гігант », заступник директора ДП «Кривбасшахтозакриття» з охорони праці та екологічної безпеки - Васильєва О.І. Підприємству ДП «Кривбасшахтозакриття» передані на зберігання архівну документацію (відділ кадрів, охорони та оплати праці, фінансово-господарську діяльність, технічну документацію) ліквідованих підприємств гірничорудної галузі без правонаступництва по зобов`язанням останніх. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] жодного дня не працював на підприємстві ДП «Кривбасшахтозакриття». Листом №17 від 11.01.2021 державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» повідомлено, що регресні справи працівників не передавались на зберігання підприємства. Відповідачем не надано жодного підтвердження, що ДП «Кривбасшахтозакриття» передано право здійснювати виплати у зв`язку із заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіяння смерті (регрес). Таким чином ДП «Кривбасшахтозакриття» за думкою суду, не є належним підприємством, яке повинно нести відповідальність перед позивачем. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 35% безстроково, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Враховуючи надані Пленумом Верховного Суду України роз`яснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання [PERSON] моральної шкоди підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, нормативів, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з ПАТ «КЗРК» на його користь грошові кошти в розмірі 150 000 гривень, що буде співмірним з розміром заподіяної моральної шкоди, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Відповідно Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1500,00 грн.

Outcome: partial