Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить виселити без надання іншого жилого приміщення [PERSON] з кімнати [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на обслуговуванні ЛКП "Житловик-С" знаходиться [ADDRESS], якому надано статус житлового на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради та такий прийнятий у власність територіальної громади м.Львова відповідно до ухвали Львівської міської ради. Під час обстеження житлового фонду працівниками ЛКП "Житловик-С" виявлено, що відповідач фактично проживає у кімнаті [ADDRESS]., з якої судовим рішенням від 19.10.2011 був виселений та таке рішення сууду було виконано у примусовому порядку, а виконавче провадження закінчено Також вказує, що [PERSON] самовільно зайняв відповідне приміщення, право користування спірним жилим приміщенням не набув, а тому, він підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. Просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений, суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представники третьої в судове засідання не з'явились хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, судпостановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Положеннями ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Львівської міської ради №139 від 09 березня 2007 року гуртожитку по [ADDRESS] надано статус житлового будинку. Ухвалою Львівської міської ради від 29 березня 2007 року №721 вказаний будинок прийнятий у власність територіальної громади м. Львова. Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 490 від 29 квітня 2011 року "Про завершення впорядкування проживання мешканців у будинку [ADDRESS]", передбачено надати Сихівській районній адміністрації функції замовника з реконструкції житлового будинку [ADDRESS] з утворенням 2-х містобудівних одиниць (житловий будинок і гуртожиток). Згідно даного рішення соціальний гуртожиток заплановано розмістити в лівому крилі. П.2.3 даного рішення передбачено завершення роботи з впорядкування проживання мешканців у будинку [ADDRESS]. Судом встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади міста Львова і перебуває на обслуговуванні ЛКП "Житловик-С". Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19 жовтня 2011 року задоволено позов у справі за позовом Сихівської РА ЛМР до [PERSON], третя особа ЛКП «Новий Львів» про виселення відповідача з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Рішення суду набрало законної сили та виконано органом державної виконавчої служби, що підтверджено постановою державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 28.12.2012 про закінчення виконавчого провадження № 31636365, у зв'язку із звільненням боржником займаного приміщення, про що свідчить акт державного виконавця від 12.10.2012. Згідно з актів ЛКП «Житловик-С» від 15 березня 2017 року, 23 березня 20174 року, 11 квітня 2017 року, 27 квітня 2017 року [PERSON] займає кімнату [ADDRESS], проживає без реєстрації. Разом із тим, рішення про надання відповідачу спірної кімнати виконавчим комітетом Львівської міської ради не приймалось, ордер на вселення до даного житлового приміщення відповідачу також не видавався. Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що оскільки відповідач на даний час самоправно та без відповідних правових підстав займає спірне житлове приміщення, жодних документів на вселення у спірну кімнату відповідачу не видавалось, а відтак відсутні правові підстави його перебування у кімнаті, а тому суд приходить висновку, що [PERSON] необхідно виселити із спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення, а позов задовольнити повністю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанцій, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 1600 грн. 00 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідач на користь позивача. На підставі ст.ст.58, 109, 116 ЖК УРСР та

Outcome: approved