Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк», треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки, в якому просила визнати недійним договір іпотеки № 5-001/07Ф, укладений 06 лютого 2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Сень-Силкою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 128. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.02.2007 року між [PERSON] та відповідачем було укладено Кредитний договір № 5-001/07Ф, з подальшими змінами від 20 травня 2009 року, 31 серпня 2010 року, 10 березня 2011 року, 27 жовтня 2011 року, 06 грудня 2011 року та 28 квітня 2012 року, відповідно до умов якого відповідач відкрив Позичальнику кредитну лінію у розмірі 200 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язався одержати та повернути кошти кредиту до 05 лютого 2010 року, сплативши проценти за користування ними та виконати інші зобов'язання, передбачені Кредитним договором. 06.02.2007 року для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між [PERSON] та відповідачем було укладено договір іпотеки № 5-001/07Ф, посвідчений приватним нотаріусом Сень-Силкою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 128, відповідно до якого позичальник передав відповідачу належне йому на праві власності майно, зокрема, [ADDRESS]. В подальшому, між [PERSON] та ПАТ «КБ «Правекс-Банк» було укладено ряд договорів про внесення змін до кредитного договору № 5-001/07Ф від 06.02.2007 року та 28 квітня 2012 року. Після укладення договору іпотеки, в квартиру яка є предметом іпотеки були прописані Смірнов С.А., [PERSON] та неповнолітній [PERSON], [INFO]. 28.04.2012 року між позичальником та відповідачем було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 5-001/07Ф, відповідно до умов якого змінено умови договору, зокрема позичальник зобов'язався повернути відповідачу кредит в розмірі 1 031 977 грн. 80 коп. до 22 липня 2013 року. Враховуючи викладене, Позивач вважає, що при укладенні Договору іпотеки були допущені суттєві порушення чинного законодавства, а саме порушення прав дитини на житло, даний договір не був погоджений у встановленому законом порядку органом опіки та піклування, завдання якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються, тому просила визнати недійсним договір іпотеки від 06.02.2007 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк». Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, в запереченнях проти позовної заяви поданих до суду зазначив, що при укладенні договору іпотеки та будь-яких договорів про внесення змін та доповнень до договору іпотеки у сторін не було необхідності отримання дозволу органу опіки і піклування. Окрім цього, відповідно до п. 1.7. договору іпотеки сторони погодили, що іпотекодавець не має права відчужувати предмет іпотеки або передавати у наступну іпотеку (заставу) іншим особам, реєструвати інших осіб, передавати у спільну діяльність, лізинг, користування. Представник третьої особи 1 - [PERSON] позов підтримав, вважаючи його обґрунтованим. Представник служби у справах дітей Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Судом встановлено, що 05 лютого 2007 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 5-001/07Ф, відповідно до п.1.1. якого Банк надав Позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей розмірі 200 000 доларів США. Кредит надавався Позичальнику строком з 05 лютого 2007 року до 05 лютого 2010 року зі сплатою 16 % річних. 20 травня 2009 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін та доповнень до Договору про відкриття кредитної лінії № 5-001/07Ф від 05 лютого 2007 року, відповідно до п. 1.1. якого Банк надав Позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 135 000 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування заставного майна. Кредит надавався Позичальникові строком з 05 лютого 2007 року до 05 лютого 2010 року зі сплатою 16 % річних. 31 серпня 2010 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5-001/07Ф від 05 лютого 2007 року, відповідно до п. 1.1. якого Банк має право надати Позичальникові кредит, на споживчі цілі, в іноземній валюті на загальну суму 115 000 доларів США, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором. 10 березня 2011 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5-001/07Ф від 05 лютого 2007 року, відповідно до п.1 якого, пункт 1.2. Кредитного договору № 5-001/07Ф від 05 лютого 2007 року викладно в новій редакції: «Кредит надається Позичальникові строком з 05 лютого 20007 року до 05 лютого 2010 року зі сплатою 16 відсотків річних з 05 лютого 2010 року до 27 жовтня 2011 зі сплатою 12 відсотків річних із зміненим графіком погашення відсотків». 27 жовтня 2011 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5-001/07Ф від 05 лютого 2007 року, відповідно до якого було продовжено строк кредитування до 27.04.2012 року зі сплатою 12% річних. 06 грудня 2011 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5-001/07Ф від 05 лютого 2007 року, було змінено номер договору на «Кредитний договір № 2901-013/11Ф» та проведено зміну валюти кредитування з долару США на гривню. Тобто, згідно цих умов, у Позичальника виникли зобов'язання з погашення кредиту в загальній сумі 1 031 977 грн. 80 коп. зі строком повернення до 27.04.2012 року під 12% річних. 28 квітня 2012 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5-001/07Ф від 05 лютого 2007 року, відповідно до якого термін кредитування продовжено до 22.07.2013 року. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором між ним та Відповідачем 06 лютого 2007 року було укладено Договір іпотеки та накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, що належить [PERSON] до припинення договору іпотеки. Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки № 5-001/07Ф від 06.02.2007 року разом із внесеними змінами Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за договором №5-001/07Ф про відкриття кредитної лінії від 05.02.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі - основне зобов'язання, передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру номер десять загальною площею - 48,00 кв.м., житловою площею - 25,50 кв.м., що розташована в будинку номер сім по [ADDRESS] Згідно п. 1.2.1. Договору іпотеки Іпотекодавець зобов'язаний повернути кредит в розмірі 1 031 977 грн. 80 коп. в строк до 22 липня 2013 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок. 28.04.2012 року між [PERSON] та Банком було укладено Договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 5-001/07. Згідно ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців , для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів ; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Водночас, на момент передачі квартири в іпотеку зареєстрований за даною адресою був лише власник квартири - [PERSON], що підтверджується довідкою (Ф-3) № 475 від 27.12.2006 року. Окрім того, згідно п.1.3. Договору іпотеки визначено, що передане в іпотеку нерухоме майно є власністю Іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 січня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 22-404 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23 лютого 1999 року в реєстровій книзі під № 5153. Відповідно до п.1.6. Іпотекоавець стверджує, що предмет іпотеки іншим особам не відчужувався, переданий в іпотеку (заставу), під забороною, арештом не знаходиться, не обтяжений з метою забезпечення виконання інших зобов'язань, не переданий в оренду, користування, не внесений в якості внеску у спільну діяльність. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Окрім зазначеного, Позивачка вказала, що після укладення договору іпотеки, в квартиру, яка є предметом іпотеки, 03 березня 2011 року була прописана малолітня дитина - [PERSON], [INFO], а відтак при укладенні 28.04.2012 року Договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 5-001/07Ф були допущені суттєві порушення чинного законодавства, а саме порушення прав дитини на житло, даний договір не був погоджений у встановленому законом порядку органом опіки та піклування. Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, згідно Довідок з місця проживання про склад сім'ї і прописку, виданих КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради ЄЕК № 1002 від 27.12.2006 року встановлено, що в квартирі № 10, за адресою: [ADDRESS] зареєстрованим на момент укладення спірного договору значився лише [PERSON]. Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження факту користування спірною квартирою неповнолітньою дитиною або наявності у неї права власності на частку такої квартири на момент укладення договору іпотеки 06 лютого 2007 року, а тому підстави для визнання договору іпотеки недійсним в зв'язку з невиконанням вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування, відсутні. Отже, як встановлено судом при укладенні Договору іпотеки 06.02.2007 року сторонами в момент вчинення правочину додержано вимог, необхідних для його чинності і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про іпотеку". Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору іпотеки від 06.02.2007 року не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Посилання позивачки та представника позивача на недійсність Договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 5-001/07Ф оцінці судом не підлягають виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, оскільки вимога про визнання недійсним договору про внесення змін і доповнень позивачкою не заявлялась. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 6, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 192, 203, 215, 572, 575, 576, 578 ЦК України з урахуванням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та

Outcome: dismissed