Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] 30 вересня 2014 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" про стягнення страхового відшкодування (а. с. 2-7). Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 січня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій був пошкоджений належний позивачу автомобіль марки Volkswagen Polo, д/н [NUMBER]. Винуватцем даної ДТП у судовому порядку був визнаний водій іншого автомобіля, а саме: автомобіля марки ВАЗ 212140, д/н [NUMBER] - [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ "СК "Дніпроінмед". Оскільки сума страхового відшкодування у страховому акті, наданому відповідачем позивачу для ознайомлення та погодження, більше, ніж в чотири рази менша за вартість відновлювального ремонту автомобіля, [PERSON] відмовився його підписувати, внаслідок чого позивачу не було виплачено страхове відшкодування. У зв'язку зазначеним, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати подію, що мала місце 12 січня 2014 року страховим випадком відповідно до полісу № АС/2660828 від 20 червня 2013 року; стягнути з ПрАТ "СК "Дніпроінмед" на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 24 060,53 грн., пеню за прострочення виконання в розмірі 2 272,90 грн., вартість автотоварозначого дослідження у сумі 175,80 грн., а також втрати по сплаті судового збору. Від позивача та представника його інтересів надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача (а. с. 94). В заяві також зазначили, що позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" у судове засідання не заявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; проте представник позивач приймав участь в розгляді даної цивільної справи у судовому засіданні від 10 листопада 2014 року, надавав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на невідповідність заявлених вимог дійсному розміру спричиненої позивачу шкоди, а також те, що позивач не звертався на адресу відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 50-52, 62). Дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: 12 січня 2014 року за участю автомобіля марки Volkswagen Polo, д/н [NUMBER], належного [PERSON] (а. с. 13), та автомобіля марки ВАЗ 212140, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року винуватцем даної ДТП був визнаний [PERSON] (а. с. 15-16, 17). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ВАЗ 212140, д/н [NUMBER] [PERSON] була застрахована ПрАТ "СК "Дніпроінмед" згідно з полісом № АС/2660828 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 18). З висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №17679/14-54 від 10 лютого 2015 року, який був складений на виконання ухвали суду про призначення відповідної експертизи за клопотанням представника відповідача, вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки Volkswagen Polo, д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 12 січня 2014 року, з урахуванням фізичного зносу, склала 20 408,18 грн. (а. с. 76-84). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ст.. 6 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з положеннями ст.. 9 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Статтею 36.2 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача, враховуючи пояснення сторін надані у судовому засіданні, а також висновок експерта, складений на виконання ухвали суду, суд вважає за можливе визнати подію, що мала місце 12 січня 2014 року страховим випадком відповідно до полісу № АС/2660828 від 20 червня 2013 року та стягнути відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 20 408,18 грн. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, суд вважає за можливе задовольнити їх частково, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Положеннями ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 624 ЦК України передбачено, що у разі, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Таким чином, враховуючи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, який був встановлений експертним дослідженням у розмірі 20 408,18 грн., а також те, що заява про виплату страхового відшкодування позивачем була подана відповідача 15 січня 2014 року, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивач пеню у сумі 1 927,88 грн.(виходячи з облікової ставки НБУ станом на 15 квітня 2014 року - 9,50%, 17 липня 2014 року - 12,50%, період прострочення з 16 квітня 2014 року по 22 вересня 2014 року). Крім того, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з проведенням авто товарознавчого дослідження у сумі 175,80 грн. (а. с. 29-35). Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial