Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Представник ТОВ ,,Порше Мобіліті» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір №50010847 відповідно до якого кредитодавець зобов»ячався надати позичальнику грошові кошти у сумі 313170, 86 грн. що було еквівалентом 38238,2 доларів США. Строком на 60 міс. на придбання автомобіля Audi А6, кузов № [NUMBER], 2013 року випуску. 22.10.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін /Додаткову угоду №1 до кредитного договору відповідно до якого позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 141481,34 грн., що є еквівалентом 10925,20 доларів США, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № мк2118а4ск від 22.10.2014 року укладеного [PERSON] з АТ,,АХА Страхування". В забезпечення виконання зобов'язань між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено договір застави № 50010847 від 25.10.2013 року, згідно з яким предметом застави є транспортний засіб автомобіль Audi А6, кузов № [NUMBER], 2013 року випуску, чорного кольору д.н. [NUMBER] , з заставною вартістю 447390 грн. Позичальник умови кредитного договору та додаткової угоди №1 до кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів не надає. Загальна сума заборгованості, що складається з основної суми заборгованості, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат станом на 20.02.2017 року склала 1254548,41 грн. 05.05.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» було надіслано відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Однак вимога залишилася без задоволення. Постановою ВП № 48271400 від 29.07.2015 року головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 984 виданого 14.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.В. на звернення стягнення на транспортний засіб Audi А6, д.н. [NUMBER]. За рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу необхідно було задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в сумі 739847,90 грн. Представник відповідача по справі звернувся до суду з зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ ,,Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним мотивуючи вимоги тим, що 23.10.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50010847 відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 313170,86 грн., що є еквівалентом 38238,20 доларів США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,90 % річних на придбання автомобіля Audi А6, кузов № [NUMBER], 2013 року випуску. 22.10.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін /Додаткову угоду №1 до кредитного договору відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику додатковий кредит у розмірі 141481,34 грн., що є еквівалентом 10925,20 доларів США, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № мк2118а4ск від 22.10.2014 року укладеного [PERSON] з АТ,,АХА Страхування". Представник відповідача [PERSON] вважає що умови Кредитного договору та додатків до нього є несправедливими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, виходячи з норм які зазначені в ст. ст.203, 215,638 ЦК України, ст. ст. 11,18 ЗУ ,,Про захист прав споживачів". Так, під час укладання кредитного договору між сторонами не було досягнуто домовленості щодо істотних умов, що з урахуванням положень вказаних статей є підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги первісного позову в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зустрічний позов. В задоволенні первісного позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.10.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50010847 відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 313170,86 грн., що є еквівалентом 38238,20 доларів США, строком на 60 місяців, зі сплатою 9,90 % річних на придбання автомобіля Audi А6, кузов № [NUMBER], 2013 року випуску. 22.10.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін /Додаткову угоду №1 до кредитного договору відповідно до якого [PERSON] отримала додатковий кредит у розмірі 141481,34 грн., що є еквівалентом 10925,20 доларів США, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № мк2118а4ск від 22.10.2014 року укладеного з АТ,,АХА Страхування". В забезпечення виконання зобов'язань між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено договір застави № 50010847 від 25.10.2013 року, згідно з яким предметом застави є транспортний засіб автомобіль Audi А6, кузов № [NUMBER], 2013 року випуску, чорного кольору д.н. [NUMBER] , з заставною вартістю 447390 грн. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору та додаткової угоди №1 до кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів не надає. Загальна сума заборгованості, що складається з основної суми заборгованості, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат станом на 20.02.2017 року склала 1254548,41 грн. 05.05.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» було надіслано відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Однак вимога залишилася без задоволення. Постановою ВП № 48271400 від 29.07.2015 року головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 984 виданого 14.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.В. на звернення стягнення на транспортний засіб Audi А6, д.н. [NUMBER]. За рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу необхідно було задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в сумі 739847,90 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року виконавчий напис № 984 від 14.07.2015 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.В. визнано таким , що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до положення ст. 19 Закону України «Про заставу»,згідно якої передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором,- неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При розгляді питаня щодо зверення стягнення на предмет застави, суд має враховувати, як визначені ч.2 ст.16 ЦК України способи захисту судом цивільних прав та інтересів, так й норми параграфа 6 слави 49 ЦК Українивідповідного позову до суду письмово повідомити всіх обяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про зверення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про зверення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога заставодержателя залишається без задоволення, заставодержатель вправі розпочати процедуру звернення на предмет застави відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет застави, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про стягнення заборгованості без вимог про зверення стягнення на предмет застави. Крім того заставна вартість предмета застави визначена у п.1.1 Договору застави і становить 447 390 грн. тобто визначена вартість майна яка існувала на момент придбання заставного майна. В той же час в ході судового засідання не була визначена дійсна ринкова вартість заставного майна. Разом з тим, матеріали справи не містять обґрунтованого та доведеного розрахунку по нарахуванню відповідачу [PERSON] суми пені, штрафу,3% річних та інфляційних втрат, що вказує на недоведеність вимог в частині боргових зобов'язань на суму 1254548,41 грн. Під час судового розгляду справи представник ТОВ ,,Порше Мобіліті» відмовився від стягнення нарахованих 3% річних у сумі 44186,35 грн. за невиконання відповідачем грошових зобов'язань. Не підлягають задоволенню вимоги позивача ТОВ ,,Порше Мобіліті» про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4200 грн., оскільки, незважаючи на існування Договору про надання юридично - консультативних послуг від 21.06.2012 року відсутні докази, які мали підтвердити, що понесені відповідачем витрати обчислюються саме у 12000 грн. Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праціадвоката здійснюється на підставі угоди міжгромадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Не підлягають задоволенню вимоги позивача ТОВ ,,Порше Мобіліті» про відшкодування витрат за колекторські послуги ТОВ ,,Орум" у сумі 2700 грн. та ТОВ ,,Агенції комплексного захисту бізнесу ,,Дельта М" у сумі 42620 грн. Так згідно з ч.1 ст.901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо іншого не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором. За змістом п. 6.3 кредитного договору, у разі неналежного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, вживати необхідних, на розсуд Компанії, заходів для забезпечення прав компанії, в тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з Позичальником. Витрати компанії на такі дії підлягають відшкодуванню Позичальником в повному обсязі. Згідно п. 8.5 кредитного договору збитки заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням Кредитного договору, повинна бути відшкодовані винною Стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції. Однак позивачем актами приймання-передачі виконаних робіт не доведено, які саме послуги надано та який результат отриманий. Недотримання заставодержателем вимог вказаного закону є перешкодою для звернення стягнення на предмет застави, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про стягнення заборгованості. Так, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявна заборгованість відповідача [PERSON] за несплаченими платежами за договором кредиту та договором Додаткового кредиту у сумі 1035810,88 грн. з яких: 774171,27 грн. - тіло кредиту; 134338,07 грн. - проценти за користування кредитом; 127301,54 грн. - проценти за користування додатковим кредитом. Вислухавши представника позивача ТОВ «Порше Мобіліті», представника відповідача [PERSON] дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов заявлений ТОВ «Порше Мобіліті» таким що підлягає частковому задоволенню у частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору у сумі 1 035810,88 грн. У задоволенні зустрічного позову відповідача [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити оскільки. Відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування (Додаток до кредитного договору), розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору , по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів. Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, підписанням даних умов позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг, затверджених компанією. Пунктом 9.6 Загальних умов кредитування передбачено, що позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформації про умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Таким чином, своїм підписом [PERSON] підтвердила, що її ознайомили з правилами надання фінансових послуг та зі ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Крім того, відповідно до п.п. 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, відповідач своїм підписом підтвердив, що позивач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника тощо. Також, у п. 9.6. кредитного договору зазначено, що додатково до положень п. 9.5. Загальних умов кредитування Позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди Компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо). Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, підписавши Кредитний договір, сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі, зокрема із зазначенням терміну виконання зобов'язань, відсоткову ставку, що нараховувалася за користування позивачем кредитними коштами, обумовлено випадки зміни, збільшення тіла кредиту. Крім того, як роз'яснено п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті536, 638, 1056-1 ЦК Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40 цс 13 дійшла до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ ,,Порше Мобіліті» заборгованість по кредитному договору у сумі 1035810,88 грн., а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити оскільки відсутні підстави для визнання кредитного договору, укладеного між сторонами, недійсним. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 10358,10 грн.

Outcome: partial