Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, який змінила та підтримала в судовому засіданні його представник [PERSON] і просила припинити договір оренди землі, укладений 15 червня 2010 року між [PERSON] і [PERSON] ім. Шевченка в особі голови правління [PERSON], внаслідок закінчення строку дії договору оренди землі, зобовязати [PERSON] ім. Шевченка в особі голови правління [PERSON] повернути [PERSON] із чужого незаконного користування земельну ділянку площею 3,50 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №040854-355 від 20 травня 2002 року; оформити та підписати акт приймання-передачі земельної ділянки площею 3,50 га, що належить [PERSON], в стані не гіршому, ніж вона була на момент укладення договору оренди землі у засіяному стані; не чинити [PERSON] будь-які перешкоди щодо вільного доступу до земельної ділянки, використання земельної ділянки площею 3,50 га, що належить [PERSON], на власний розсуд, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3243,60 грн., з яких: 243,60 грн. судовий збір і 3000 грн. витрати на правову допомогу. Змінені позовні вимоги представник позивача мотивувала тим, що 15 червня 2010 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ ім. Шевченка (нині [PERSON] ім. Шевченка) в особі голови правління [PERSON], був укладений договір оренди землі. Пунктом 3.1 договору оренди землі визначено, що договір укладено на 5 років з урахуванням вегетації с/г культур до 31.12.2014 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строку. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендар [PERSON] ім. Шевченка не надсилав позивачу письмового повідомлення про намір поновити договір оренди землі, однак 16 серпня 2014 року позивач надіслав відповідачеві лист-попередження про намір не укладати на новий строк договір оренди землі і просив його керівника [PERSON] не засівати землю, на що отримав негативну відповідь. Орендар не має права утримувати земельну ділянку після припинення договору оренди землі. Повернення земельної ділянки доцільно оформити актом приймання-передачі земельної ділянки, який мають підписати орендар і орендодавець. Відповідач повинен повернути позивачу земельну ділянку в тому стані, якою вона була на момент укладення договору оренди землі станом на 15 червня 2010 року вона була у засіяному стані, тому вона вважає, що відповідач повинен повернути позивачу земельну ділянку у засіяному стані, так як він попереджав відповідача не засівати землю. Відповідач порушує право власності позивача на земельну ділянку, позбавляє позивача права самостійно використовувати землю, тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. Представник відповідача [PERSON] змінені позовні вимоги не визнала і пояснила, що дійсно 15 червня 2010 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] ім. Шевченка в особі голови правління [PERSON], був укладений договір оренди землі площею 3,50 га, що належить [PERSON]. Вказаний договір оренди був зареєстрований у Шполянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 листопада 2010 року за №041079900100. Вона вважає, що договір набрав чинності з 09 листопада 2010 року і поскільки він укладений терміном на 5 років, тому договір на даний час є чинним і строк дії договору закінчиться лише 09 листопада 2015 року. В звязку з цим, вона вважає, що відповідач використовує земельну ділянку правомірно, будь-яких порушень умов договору не допускав, тому вимоги позивача є безпідставними, в звязку з чим просила в задоволенні змінених позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 15 червня 2010 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ ім. Шевченка (нині [PERSON] ім. Шевченка) в особі голови правління [PERSON], був укладений договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Терешківської сільської ради Шполянського району Черкаської області, що належить позивачу [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №040854-353 від 20 травня 2002 року. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Істотні умови договору оренди землі визначені у частині першій статті 15 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до положень частини першої зазначеної статті Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди. Відповідно до п. 3.1 договору оренди землі, договір укладено на 5 років з урахуванням вегетації сільськогосподарських культур до 31.12.2014 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендар [PERSON] ім. Шевченка не надсилав орендодавцю [PERSON] письмового повідомлення про намір поновити договір оренди землі. Однак, 16 серпня 2014 року позивач [PERSON] надіслав відповідачеві лист-попередження про намір не укладати на новий строк договір оренди землі і просив керівника товариства [PERSON] не засівати його землю, що підтверджується заявою [PERSON] від 16.08.2014 р. та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.08.2014 р. Слід зазначити, що момент укладення договору оренди землі, набрання чинності договором та строк дії договору мають різну правову природу. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі №6-162ц13, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Строк дії договору обумовлюється сторонами під час його укладення та не повинен виходити за межі, встановлені законодавством. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 13.2 договору оренди передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Як вбачається з письмових матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні, строк дії договору оренди землі, укладеного 15 червня 2010 року між [PERSON] та ЗАТ ім. Шевченка (нині [PERSON] ім. Шевченка) в особі голови правління [PERSON], закінчився 31 грудня 2014 року. Частиною 1 статті 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно п. 8.1 договору оренди землі, після припинення дії договору на наступний день після закінчення строку дії договору оренди орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] ім. Шевченка після закінчення строку дії договору оренди не повернув позивачу земельну ділянку, засіяв її сільськогосподарськими культурами і продовжує безпідставно використовувати на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, враховуючи, що позивач являється власником земельної ділянки площею 3,50 га, яка була ним передана в оренду відповідачу [PERSON] ім. Шевченка на підставі укладеного 15 червня 2010 року договору оренди землі, договором оренди землі передбачено строк дії договору до 31 грудня 2014 року, відповідач не попереджав орендодавця [PERSON] про намір поновити строк дії договору, натомість позивачем було направлено відповідачу в серпні 2014 року попередження про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди та наявність бажання самостійно обробляти земельну ділянку, однак відповідачем було проігноровано повідомлення позивача і продовжено використання земельної ділянки, що належить позивачу, без будь-яких правових підстав, тому суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд вважає необхідним договір оренди землі, укладений 15 червня 2010 року між [PERSON] і [PERSON] ім. Шевченка в особі голови правління [PERSON], вважати припиненим 31.12.2014 року внаслідок закінчення строку дії договору оренди землі, зобовязати [PERSON] ім. Шевченка в особі голови правління [PERSON] повернути [PERSON] із чужого незаконного користування земельну ділянку площею 3,50 га, що належить [PERSON], оформити та підписати акт приймання-передачі земельної ділянки в стані не гіршому, ніж вона була на момент укладення договору оренди землі та не чинити [PERSON] будь-які перешкоди щодо вільного доступу до земельної ділянки, використання земельної ділянки [PERSON] на власний розсуд. Разом з тим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 243,60 грн., тобто сума сплаченого позивачем при подачі позову до суду судового збору. Однак слід зазначити, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання юридичної допомоги задоволенню не підлягають, поскільки розрахунок витрат за надання правової допомоги є необґрунтованим та неконкретизованим, в ньому не зазначено дати та часу участі представника позивача в судових засіданнях. На підставі викладеного, ст. ст. 13, 15, 31, 34 Закону України «Про оренду землі»,п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved