Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 24 листопада 2014 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, згідно останніх уточнень, що 25.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNXRFA01520700, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4077,73 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки 0,12 % річних за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 05.11.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 49116,06 грн., яка складається з: пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 46301,01 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2315,05 грн. Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 49116,06 грн. та судові витрати . В судовому засіданні представник позивача Сеннов О.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 25.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNXRFA01520700, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4077,73 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки 0,12 % річних за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.( а.с.7-9). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2009 року з відповідача [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №DNXRFA01520700 від 25.09.2008 року. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 05.11.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 49116,06 грн., яка складається з: пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 46301,01 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2315,05 грн. (а.с.3-5). Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] було подано заяву про застосування строків позовної давності. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Пунктом 5.5. "Умов" передбачено, що позовна давність по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 (п'ять) років, що не заборонено ст.259 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. [PERSON] здійснив останній платіж в рахунок погашення кредиту 26.06.2012 року в сумі 868,11 грн../а.с.45/ За таких обставин перебіг строку позовної давності починається заново з 26 червня 2012 року і спливає 26 червня 2015 року. ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду 24.11.2014 року, тобто позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Щодо застосування строку позовної давності до вимог з пені, то суд вважає, що за період після стягнення боргу у 2009 році слід застосувати позовну давність відповідно до пункту 5.5. "Умов" передбачено, що позовна давність по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 (п'ять) років, що не заборонено ст.259 ЦК України. Оскільки заборгованість з пені нарахована позивачем станом на 05.11.2014 року (заборгованість з пені на 05.11.2014року - 46301,01 грн мінус заборгованість з пені на 21.11.2008 року). Таким чином сума заборгованості по пені за останні 5 років становить 45661,01 грн. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості в розмірі 48476,06 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати, пропорційно до заявлених позовних вимог, тобто судові витрати у розмірі 484,76 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial