Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20.09.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (кримінальне провадження по факту ДТП №12013100030005864 від 21.09.2013 року), внаслідок якої позивачка зазнала тілесних ушкоджень у вигляді: перелому правої здухвинної кістки; розрив крижово-здухвинного з"єднання зліва, розрив лобкового з"єднання; перелом 2,3,4,5,6,7,8,9 ребер справа; забій правої легені; наявність вільної рідини та повітря в правій плевральній порожнині травматичного походження; подвійний перелом правовї плечової кістки зі зміщенням уламків, перелом ліктьового виростку правої ліктьової кістки передпліччя у межах ліктьового суглобу; травматичний шок важкого ступеню; рана 2-го пальця правої кисті, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію- як небезпечні для життя. Позивачка вказувала на те, що їй довелося лікуватися і придбавати ліки на лікування, що завдало їй певних фінансових втрат, і позивачкою було витрачено на придбання ліків, оплату лікування, та транспортні витрати суму 19 106,43 грн. Позивачка посилалася на те, що дана ДТП сталася внаслідок порушення засудженим [PERSON], який керував автомобілем марки ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] Правил дорожнього руху України. Автомобіль яким було здійснено наїзд на позивачку належить на праві приватної власності [PERSON] Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2014 року по справі №357/15502/13-к №1-кп/357/50/14 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбуття покарання призначеного судом з випробуванням, з іспитовим строком два роки. Позивачка вказувала на те, що під час розгляду кримінального провадження цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не розглядався. Позивачка також вказувала на те, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в НАСК "Оранта" згідно полісу №АС/1157665, термін дії полісу з 12.03.2013 року по 12.03.2014 року, страхова сума за полісом: 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров"ю та 51 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну третіх осіб. Позивачка посилалася на те, що у встановлений строк [PERSON] повідомив відповідача про факт ДТП, позивачка зверталася до відповідача із заявою про страхове відшкодування, однак ця заява була залишена відповідачем без задоволення і позивачці було запропоновано звернутися до суду. Позивачка просила в судовому порядку стягнути з відповідача ВАТ НАСК "Оранта" на свою користь 19 106 гривень 43 коп. відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок скоєння злочину та моральну шкоду в сумі 5 000 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнила, що сума 19 106, 43 грн. на відшкодування матеріальної шкоди позивачці завданої внаслідок скоєння злочину складається із коштів, які були витрачені позивачкою на придбання ліків, та оплату лікування. [PERSON] також просила стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений останньою судовий збір в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримала у суді вищевказані позовні вимоги позивачки. Представник відповідача до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, причина неявки суду невідома, направив до суду письмові заперечення на позов в яких просив ухвалити законне та обгрунтоване рішення, виходячи з розміру реальних, прямих збитків, визначених відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] позов у суді підтримав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так в судовому засіданні було встановлено, що 20.09.2013 року близько 20 год. водій [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, керував автомобілем марки “ВАЗ 2107”, д.н.з. [NUMBER], що належить на правах особистої власності [PERSON] та рухався в с.Сухоліси Білоцерківського району Київської області по вул. Гагаріна в напрямку центра с.Сухоліси. Рухаючись напроти буд. №237, по проїзній частині, що має по одній смузі для руху в обох напрямках (загальна ширина проїзної частини 7.7м), [PERSON] по напрямку свого руху виявив на проїзній частині небезпеку для руху пішохода - [PERSON], яка знаходилась на проїзній частині з правого боку відносно руху транспортного засобу, і в порушення вимог Правил дорожньо го руху України: п. 12.2 "У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги" та п 12.3: "У разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об"єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу" негайно не вжив заходів для зменшення швидкості, не зупинився і сков наїзд на пішохода [PERSON], яка стояла з правого боку проїзної частини по напрямку його руху. В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелом правої здухвинної кістки; розрив крижово-здухвинного з"єднання зліва, розрив лобкового з"єднання; перелом 2,3,4,5,6,7,8,9 ребер справа; забій правої легені; наявність вільної рідини та повітря в правій плевральній порожнині травматичного походження; подвійний перелом правої плечової кістки зі зміщенням уламків, перелом ліктьового виростку правої ліктьової кістки передпліччя у межах ліктьового суглобу; травматичний шок важкого ступеню; рана 2-го пальця правої кисті, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя. Наведене підтверджується поясненнями учасників процесу, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2014 року по кримінальному провадженню №357/15502/13-к 1-кп/357/50/14, а також вказане підтверд жується матеріалами цивільної справи. В судовому засіданні було встановлено, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 12.2, 12.3 ПДР України. Згідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено [PERSON] покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, зобов"язавши обвинуваченого в період іспитового терміну не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання. Також було стягнено з [PERSON] на користь держави процесуальні витрати в сумі 978 грн. 88 коп., та стягнено з [PERSON] на користь фінансового управління Білоцерківської районної державної адміністрації 1 192 грн. 56 коп. 13.03.2014 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2014 року набрав законної сили. Наведені обставини вбачаються із вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2014 року, а також вказані обставини підтвердили у суді учасники процесу. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 14.02.2014 року було встановлено, що сукупність допущених водієм [PERSON] вимог п.п. 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв"язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Згідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. А як передбачено ч.5 цієї статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно до ч. 1 п.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вбачається з вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 14.02.2014 року, [PERSON] під час ДТП керував автомобілем марки “ВАЗ 2107”, д.н.з. [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, і вказаний автомобіль належить на правах особистої власності [PERSON] Отже, саме [PERSON], з вини якого сталася дана ДТП, є відповідальним за спричинену позивачу в результаті ДТП шкоду. Але в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] застрахував у Відкритому акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" свою цивільну відповідальність перед третіми особами внаслідок заподіяння шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу марки "ВАЗ 2107" державний номерний знак [NUMBER]. Так [PERSON] та ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" було укладено поліс АС/1157665 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строк дії полісу з 13.03.2013 року до 12.03.2014 року. У вказаному полісі зазначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). У вказаному полісі було визначено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров"ю - 100 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Наведене підтверджується копією вказаного полісу, поясненнями представника третьої особи [PERSON], та вказане не заперечував у письмових запереченнях представник відповідача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно до Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повідомив належним чином відповідача про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, поясненнями представника третьої особи, а також наведене підтверджується і представником відповідача у його письмових запереченнях на позовну заяву. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до п. 23.1. ст. 23 вищевказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов»язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. В п. 24.1. ст. 24 вищевказаного Закону зазначено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров»я. В п. 24.2. ст. 24 вказаного Закону зазначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів. А в п. 24.3. ст. 24 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2. цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2. цієї статті. В п. 9.1. статті 9 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", вказано, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. А в п. 9.3. статті 9 вищевказаного Закону зазначено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідаль ність, у разі недостатності страхової виплати /страхового відшкодування// для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою /страховим відшкодуванням/. Таким чином, 20.09.2013 р. мав місце страховий випадок, а тому цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу [PERSON] в ДТП, згідно із нормами Цивільного кодексу України, Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами страхового полісу повинно нести Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в межах ліміту відповідальності, а [PERSON] має нести відповідальність тільки в тому випадку, коли страхової виплати буде недостатньо для повного відшкодування завданої в ДТП шкоди. Позивачка зверталася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але листом від 22.05.2014 року відповідачем було повідомлено позивачку про те, що у зв"язку з поданою позовною заявою до Білоцерківського міськрайонного суду, рішення про виплату моральної шкоди та розмір страхового відшкодування буде прийматися в судовому порядку. Наведене вбачається із копії відповіді від 22.05.2014 року, та з письмових заперечень на позовну заяву представника відповідача. З матеріалів справи, та із вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2014 року також вбачається, що внаслідок ДТП позивачка [PERSON] отримала наступні тілесні ушкодження: перелом правої здухвинної кістки; розрив крижово-здухвинного з"єднання зліва, розрив лобкового з"єднання; перелом 2,3,4,5,6,7,8,9 ребер справа; забій правої легені; наявність вільної рідини та повітря в правій плевральній порожнині травматичного походження; подвійний перелом правої плечової кістки зі зміщенням уламків, перелом ліктьового виростку правої ліктьової кістки передпліччя у межах ліктьового суглобу; травматичний шок важкого ступеню; рана 2-го пальця правої кисті, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] у зв"язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень під час вищевказаної ДТП знаходилася на стаціонарному лікуванні: у Білоцерківській центральній районній лікарні з 20.09.2013 року по 26.09.2013 року, та в ортопедо-травматологічному центрі КЗ КОР "Київська обласна клінічна лікарня" з 26.09.2013 року по 14.11.2013 року. Наведене підтверджується поясненнями представників позивача, довідками КЗ КОР "Київська обласна клінічна лікарня" від 08.11.2013 року №69, 14.11.2013 року, випискою з історії хвороби стаціонарного хворого медичної карти № 105855/1805, а також медичними картами стаціонарного хворого [PERSON] за № 5515/1817 та за № 105855/1805. Судом було встановлено, що в результаті вказаної ДТП було заподіяно шкоду здоров»ю позивачки [PERSON] Так позивачем було витрачено на придбання ліків під час стаціонарного лікування у Білоцерківській центральній районній лікарні з 20.09.2013 року по 26.09.2013 року, та в ортопедо-травматологічному центрі КЗ КОР "Київська обласна клінічна лікарня" з 26.09.2013 року по 14.11.2013 року суму 10 747,98 грн. Наведене підтверджується квитанціями, фіскальними чеками, копіями фіскальних чеків, які знаходяться в матеріалах цивільної справи, а також медичними картами стаціонарного хворого [PERSON] за № 5515/1817 та за № 105855/1805. Також позивачем було витрачено 5 660 гривень за набір імплантантів для накісткового остеосинтезу, що підтверджується рахунком №562-10 від 28.10.2013 року та копією платіжного доручення від 28.10.2013 року. Всього позивачкою було витрачено 16 407,98 грн. Надані позивачкою документи на вищевказану суму приймаються судом до уваги, оскільки вказані на них дати співпадають з періодами перебування позивачки у вищевказаних лікарняних закладах на стаціонарному лікуванні, назви ліків, медикаментів співпадають з листками лікарських призначень. З вищенаведеного вбачається, що розмір шкоди заподіяної здоров"ю позивачки складає 16 407,98 грн., а розмір ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров"ю потерпілого складає 100 000 грн., а тому суд вважає, що з врахуванням положень ст. 1194 ЦК України, відповідач ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" повинне здійснити позивачу страхове відшкодування. На підставі вищевикладеного суд вважає, що з ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь позивачки необхідно стягнути шкоду, заподіяну здоров"ю позивачки в розмірі 16 407,98 грн. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачці слід відмовити в задоволенні її позову в частині стягнення з відповідача благодійного внеску у Білоцерківську центральну районну лікарню в сумі 390 грн., оскільки ці витрати відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовуються страховиком ВАТ НАСК «Оранта», крім вказаного, зазначений внесок позивачки є благодійним. Суд також вважає, що позивачці необхідно відмовити і в задоволенні її позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, які позивачка понесла у зв"язку із сплатою страхового платежу: в сумі 55,13 грн. по договору добровільного медичного страхування №09-1/60296 від 07.10.2013 року; в сумі 250,31 грн. по договору добровільного медичного страхування №09-1/60970 від 22.10.2013 року; в сумі 129,98 грн. по договору добровільного медичного страхування №09-1/60461 від 09.10.2013 року, оскільки вказані договори були укладені добровільно [PERSON] із ПрАТ "Страхова компанія "РАРИТЕТ", і суд вважає, що вказані витрати не належать до матеріальної шкоди, яка підлягає до відшкодування відповідачем у зв"язку з вищевказаною ДТП. Суд вважає, що позивачці слід відмовити в задоволенні її позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат в загальній сумі 58 грн., а саме: згідно до копії фіскального чеку ТОВ "АТБ-Маркет" від 24.10.2013 року на суму 21,08 грн. за придбання рушників паперових, серветок вологих, мила рідкого, пакету; копії фіскального чеку ТОВ "АТБ-Маркет" від 15.10.2013 року на суму 11,99 грн. за придбання бритв одноразових; копію фіскального чеку ТОВ "АТБ-Маркет" від 10.10.2013 року на суму 11,00 грн. за придбання серветок вологих, серветок для прибирання; копії фіскального чеку від 20.09.2013 року ТОВ "Людмила-Фарм Ко" на суму 13,93 грн. за придбання води мінеральної "Моршинської", оскільки суд вважає, що вказані витрати не належать до матеріальної шкоди, яка підлягає до відшкодування відповідачем у зв"язку з вищевказаною ДТП відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім вказаного, позивачка взагалі не надала доказів на підтвердження того, що вона витратила на придбання ліків, та на лікування кошти в сумі 1815,03 грн., а тому суд вважає, що позивачці слід відмовити в задоволенні її позову у стягненні з відповідача 1 815,03 грн., оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачка не надала суду безспірні та належні докази про те, що вона витратила на придбання ліків, та на лікування суму 1815,03 грн. Також, позивачка просила стягнути з відповідача ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь позивачки моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Згідно до ст. 26-1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Суд вважає, що до часткового задоволення підлягає позовна вимога позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди і суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути моральну шкоду в сумі 820,40 грн., оскільки судом визначено страхову виплату позивачу за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 16 407,98 грн. х 5% = 820,40 грн. Суд вважає, що позивачці слід відмовити в задоволенні її позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 4 179,60 грн. за необгрунтованістю вказаних позовних вимог позивачки. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір в сумі 243,60 грн. Суд також вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що збитки пов"язані з лікуванням позивачки можливо відшкодувати тільки в порядку п. 24.3 ст. 24 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки суд вважає, що ці заперечення спростовуються вищевикладеними у рішенні суду доказами, і як вже зазначено у рішенні суду відшкодування збитків пов"язаних з лікуванням позивачки має відбуватися в порядку передбаченому п. 24.1. ст. 24 вищевказаного Закону. На підставі викладеного та ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",

Outcome: approved