Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

09.11.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В направленому на адресу суду позові, позивач [PERSON] зазначив, що 10 листопада 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого він перебав в борг [PERSON] 500000 грн. Суму боргу [PERSON] повинен був повернути до 10 листопада 2013 року. 22 грудня 2011 року в забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за договором позики від 10 листопада 2011 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в заставу [PERSON] наступне нерухоме майно: жилий будинок з надвірними побудовами за [ADDRESS] який складається з: жилого будинку А-1, житловою площею 68,2 кв.м., загальною площею 100,8 кв.м., сараю -Б, літньої кухні з прибудовою -В, в, сараю - Г, погреба -Д, гаража -Е, погреба -З, вбиральні -І, сараю -И, а також споруд позначених на плані під номером -1,6-8; земельну ділянку, площею 0,2500 га., з цільовим призначенням -для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] що належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 02 березня 2009 року Шахворостівською сільською радою, кадастровий номер [NUMBER]. Зважаючи на ту обставину, що умови договору позики відповідачем [PERSON] не виконуються у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить суд в рахунок погашення заборгованості перед [PERSON] за договором позики від 10 листопада 2011 року, що становить 500000 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом Договору іпотеки від 22 грудня 2011 року, який був укладений між [PERSON] і [PERSON], а саме на: жилий будинок з надвірними побудовами за [ADDRESS] та складається з: житлого будинку А-1, житловою площею 68,2 кв.м., загальною площею 100,8 кв.м., сараю -Б, літньої кухні з прибудовою -В, в, сараю - Г, погреба -Д, гаража -Е, погреба -З, вбиральні -І, сараю -И, а також споруд позначених на плані під номером -1,6-8; земельну ділянку, площею 0,2500 га., з цільовим призначенням -для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] що належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 02 березня 2009 року Шахворостівською сільською радою Миргородського району, кадастровий номер [NUMBER], загальною вартістю 500000 грн. Визнати за [PERSON] право власності на: жилий будинок з надвірними побудовами за [ADDRESS] та складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 68,2 кв.м., загальною площею 100,8 кв.м., сараю -Б, літньої кухні з прибудовою -В, в, сараю - Г, погреба -Д, гаража -Е, погреба -З, вбиральні -І, сараю -И, а також споруд позначених на плані під номером -1,6-8; земельну ділянку, площею 0,25 га., з цільовим призначенням -для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною вартістю 500000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представники позивача [PERSON] -[PERSON] та адвокат Москаленко М.П. позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Пояснили, що [PERSON] у строки визначені в договорі позики не сплатив суму позики, що спонукало позивача звернутися з позовом до суду. Не вважали за необхідне призначати по справі судово-товарознавчу експертизу. Просили суд, при винесенні рішення взяти за основу визначену сторонами в договорі іпотеки вартість предмету іпотеки -500000 грн. Представник відповідачки [PERSON] -адвокат Акрітов К.К. позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити, пославшись та таку позицію відповідачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, але направила на адресу суду заяву з якої вбачається, що позов та жоден пункт договору іпотеки вона не визнає і просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 10 листопада 2011 року між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого позикодавець [PERSON] передає у власність позичальника -третьої особи [PERSON] грошові кошти в сумі 500000 грн., без нарахування відсотків, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 10 листопада 2013 року (а.с.7). 22.12.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір іпотеки за умовами якого іпотекодавець [PERSON] передає в заставу іпотеко держателю ([PERSON]) наступне нерухоме майно: - жилий будинок з надвірними побудовами за [ADDRESS] та складається з житлового будинку А-1, з житловою площею 68,2 кв.м., загальною площею 100,8 кв.м., сараю - Б, літньої кухні з прибудовою -В,в, сараю-Г, погреба -Д, гаража -Е, погреба -З, вбиральні -І, сараю -И, а також споруд, позначених на плані під номером -1,6-8; - земельну ділянку, площею 0,2500 га., з цільовим призначенням -для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 02 березня 2009 року Шахворостівською сільською радою, кадастровий номер [NUMBER], надалі предмет іпотеки. Зазначений жилий будинок та земельна ділянка передаються в іпотеку як забезпечення виконання зобов'язання гр.. [PERSON] щодо повернення грошей, переданих за договором позики від 10 листопада 2011 року укладеного між гр.. [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до пункту 4.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань , забезпечених іпотекодавцем цим договором, вони не будуть виконані Відповідно до п.п.9, 10, 11.1, 11.2, 11.3, 11.3.1 звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. За вибором іпотеко держателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцем виключно в судовому порядку; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в підпунктах 11.3.1, 11.3.2 цього договору. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»… Позивач [PERSON], як вбачається з відповіді нотаріуса в 2016 році звертався до нотаріуса з приводу вчинення нотаріальної дії по договору іпотеки та її не було вчинено виключно в зв'язку з не проведенням ним оплати нотаріальної дії (а.с.90). Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку"іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною п'ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку"передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку"передбачено підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору та визнання договору іпотеки недійсним. Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов'язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання. Суд встановив, що основне зобов'язання за договором позики третя особа [PERSON] не виконав у строк встановлений в договорі позики. Частиною другою статті 16 ЦК Українипередбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку"звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 цього Законузазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статтідоговір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку"правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачається лише у статтях 335та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Отже, аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України "Про іпотеку"та статей 328, 335, 376, 392 ЦК Українидає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку"). Отже, суд встановив, що боржник не виконував умови договору позики, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто позивач мав право на визнання права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-1219цс16. Ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним способом відновлення прав кредитора є застосування передбаченої сторонами в договорі процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) позики. Як вбачається з матеріалів справи договір іпотеки містять відповідні застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, які надають позивачу право в позасудовому порядку захистити свої права, в тому числі шляхом переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки, при цьому іпотекодавець наділив позивача всіма необхідними для цього правами. Беручи до уваги, обставини справи, наведені норми закону та положення ст.ст. 3, 15 ЦК України, вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв'язку з безпідставністю, оскільки за таких умов, права позивача є непорушеними і останній має, узгоджену сторонами в договорі, можливість самостійно в позасудовому порядку задовольнити свої вимоги за зобов'язанням, яке випливає з кредитного договору. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України № 6-1219цс16, №6-504цс16 які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Крім того, судом неодноразово роз'яснювалося стороні позивача право клопотати перед судом про проведення судово-товарознавчої експертизи для встановлення вартості предмета іпотеки на час розгляду справи судом, але сторона позивача відмовилася реалізувати своє право наполягаючи на застосуванні судом вартості предмета іпотеки, що була визначена при укладенні договору іпотеки -500000 грн. В той же час, початкова ціна предмета іпотеки не береться до уваги судом у разі заявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, оскільки згідно із ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Outcome: dismissed