Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] до [PERSON] про стягнення частини понесених витрат з недобросовісного співвласника квартири, а саме стягнення частини витрат за комунальні послуги по утриманню квартири в розмірі 10102,67 грн., посилаючись на те, що їй, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , вони є співвласниками квартири, тому і витрати на утримання квартири повинні нести порівну. Разом з тим, відповідач за період з травня 2017 року по травень 2020 року не проводили жодної оплати по утриманню житла та на сьогоднішній день не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири. За вказаних обставин, позивач просить стягнути на її користь з відповідачів частину витрат на утримання житлової квартири, у розмірі ј їх частини, що становить - 10102,67 грн., за період - з травня 2017 року по травень 2020 року та стягнути понесені позивачкою судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що відповідач понад 10 років не проживає у квартирі [ADDRESS] . У вказаній квартирні проживає колишня дружина та дочки. Вважають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від оплати комунальних послуг. Наголосили, що між сторонами відсутні договірні відносини щодо розподілу витрат на утримання спільної квартири і відповідач послугами не користується. Також вважають завищеною суму витрат на надання правничої допомоги. Суд, заслухавши відповідача та його представника, а також дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Як вбачається із Свідоцтва про право власності на житло від 02.08.1995 року №276, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З долучених до матеріалів справи копій квитанції щодо сплати за постачання послуг з централізованого опалення квартири [ADDRESS] [PERSON] сплачено у 2017 році - 888,66 грн., у 2018 році - 7822,23 грн., у 2019 році - 11383,35 грн., у 2020 році - 11330,00 грн., а всього 31424,24 грн. З долучених до матеріалів справи позивачем копій квитанцій та Таблиці №1 про суми сплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій абоненту о/р № [NUMBER] по [ADDRESS] , вбачається, що позивачем за період з травня 2017 року по травня 2020 року було здійснено оплату послуг на утримання квартири за 2017 рік - 348,58 грн., за 2018 рік - 1195,92 грн., за 2019 рік - 3990,94 грн. та за 2020 рік - 3451,00 грн., а всього 8986,44 грн. (а.с.25-39). Отже, загальна сума сплачених платежів із травня 2017 року по травень 2020 року становить 31424,24 грн. та 8986,44 грн., а всього 40410,68 грн. Відповідно частка відповідача становить ј, тому і оплачувати комунальні послуги він повинен пропорційно своїй частці у майні, тобто 10102,67 грн. 27.12.2019 року [PERSON] направила [PERSON] претензію з вимогою оплатити свою часту за утримання спільного сумісного майна (а.с.40-42), але ця претензія не була задоволена у добровільному порядку. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачами будь-яких договорів щодо користування квартирою, зокрема, з приводу оплати комунальних послуг, не укладалось та домовленості не досягнуто. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами надання населенню послуг з газопостачання. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відтак суд зауважує, що у положенні ст. 13 Конституції України закріплено важливий принцип інституту права власності "власність зобов`язує". Це означає, що власник повинен не лише користуватися майном, але й турбуватися про нього. А тому видається справедливим, що кожен власник відповідно своєї частки має брати участь в різноманітних витрат, пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц, вказано, що статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. А боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). ВС роз`яснив, що тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Суд вказав, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Статтею 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За правилами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. ст. 541, 543 ЦК України). У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] являється власниками 1/4 частини квартири [ADDRESS] , з нього підлягає стягненню 1/4 частина коштів, сплачених позивачем за жилого-комунальні-послуги за період з травня 2017 року по травень 2020 року, що становить 10102,67 грн. При визначенні розміру стягуваних кошів судом взято до уваги вимоги ст.257 ЦК України щодо строків позовної давності, яка є загальною та становить три роки. Позивачем подано позовну заяву у травні 2020 року, тому стягненню підлягають кошти із травня 2017 року по травень 2020 року. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом у повному обсязі, з урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню шляхом стягнення їх із відповідача у розмірі 840,80 грн. Позивачем також понесено витрати на надання правничої (правової) допомоги у сумі 2000,00 грн., що підтверджено договором №58 від 15.11.2019 року, додатковою угодою №1 до договору №58 від 15.11.2019 року, актом здачі-приймання наданих послуг від 15.11.2019 року, ордером серії ХВ №304000088 від 15.11.2019 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №58 від 15.11.2019 року, які у відповідності до ст.141 ЦПК України, також підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: approved