Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником спадкового майна, а саме, житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Однак, реєстраційною службою Воловецького РУЮ, на підставі рішення Воловецького районного суду від 13.12.2012 року за відповідачами: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровано у відповідних частках згадане будинковолодіння. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 10.04.2013 року, згадане рішення змінено і у частині визнання права власності на частки будинковолодіння [ADDRESS] відповідачам відмовлено. Вважає, що відповідачі без належних правових підстав є власниками часток будинковолодіння, просить суд припинити право власності та скасувати його реєстрацію. В судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні (а.с. 85). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи (а.с. 86). У судовому засіданні відповідач [PERSON] щодо задоволення позову заперечив, пояснив, що на його думку він є спадкоємцем майна померлих батьків, а тому підстав для припинення його права власності - немає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам"яток історії та культури; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; (виключено) звернення стягнення на майно за зобов"язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Згадана норма закону закріплює вичерпний перелік підстав припинення права власності з метою забезпечення принципу непорушності права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Чинними рішеннями Апеляційного суду Закарпатської області від 10.04.2013 року та 12.02.2014 року, у частині визнання права власності на частки будинковолодіння [ADDRESS] відповідачам відмовлено. Також, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Жденіївської сільської ради, третьої особи: Воловецької держнотконтори про визнання права власності на домоволодіння - відмовлено (а.с. 16-19, 12-13). З наведеного випливає, що правова підстава, згідно з якою у відповідачів виникло право власності на частки домоволодіння [ADDRESS] - скасована, а тому право позивачки як власника не порушено, судового захисту не потребує і вимога про припинення права власності відповідачів до задоволення не підлягає. ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, державна реєстрація речових прав відповідачів щодо будинковолодіння у [ADDRESS] підлягає скасуванню, з внесенням відповідного запису про скасування державної реєстрації.

Outcome: partial