Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу [PERSON] на праві власності належить жилий будинок домоволодіння з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. 26.12.2010р. близько 23.00 год. [PERSON] разом з дружиною [PERSON] збиралися лягати спати, однак почули сильний стук в двері та у вікна. [PERSON] сказав дружині включити світло, для того щоб мати можливість зняти на телефон, що відбувається. Через вікно [PERSON] бачив трьох осіб - [PERSON], [PERSON] і ще одну не відому особу. Двері при цьому були закриті. З [PERSON] та [PERSON] позивач та його дружина перебувають у неприязних відносинах, і розмовляти з ними в такий пізній час не бажали, тому двері вони їм не відкривали. Через деякий час дочка позивача [PERSON] відчинила вхідні двері і ці особи ввірвалися в будинок. В зв'язку з такими діями позивач з дружиною закрилися в своїй кімнаті. Однак [PERSON] та [PERSON] вибили частину дверей з коридору в кімнату [PERSON] та його дружини і [PERSON] намагався через вибитий отвір забрати ключі з замка. [PERSON] тримала рукою за клямку замка. При цьому [PERSON] та [PERSON] виражалися нецензурними словами, погрожували розправою. Такими діями вони порушили спокій [PERSON] та його дружини. Постановами апеляційного суду Львівської області від 12.08.2011 р. та 26.07.2012 встановлено, що 03.01.2011 року відносно [PERSON] та [PERSON] складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173 КпАП України, згідно якого [PERSON] та [PERSON] 26.12.2010 року, близько 23 години в [ADDRESS] обзивали нецензурними словами [PERSON] та [PERSON], погрожували фізичною розправою, пошкодили двері, чим порушила громадський порядок та спокій громадян. Відтак [PERSON] та [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а справу провадженням закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Згідно рахунку №2 від 23.01.2012р. ПП "Укрпрофіль" вартість дверного блока становить 5640,00грн. ( п'ять тисяч шістсот сорок гривень 00 копійок), що і становить розмір майнової шкоди. Крім того, вважає, що своїми діями [PERSON] та [PERSON] спричинили [PERSON] моральну шкоду. В даному випадку є наявні такі фактори у чому полягає моральна шкода як: душевні страждання, яких потерпілий зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] та [PERSON] щодо нього самого та його майна; приниження його честі, гідності зокрема нецензурною лайкою на його адресу з боку відповідачів, 26.12.2010p. у його ж будинку, про що стало відомо третім особам, хоча для стягнення моральної шкоди достатнім є наявність лише одного наведеного фактору. Загалом відшкодуванню підлягає шкода у сумі 7640,00грн. ( сім тисяч шістсот сорок гривень 00 копійок), що складається з доданків: 5640,00 грн. + 2000,00 грн. У зв'язку з чим, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] ([ADDRESS]) на користь [PERSON] ([ADDRESS]) збитки (шкоду) в сумі 7640,00грн. ( сім тисяч шістсот сорок гривень 00 копійок). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просить солідарно стягнути з відповідачів 2000 грн. моральної шкоди та 5640 грн. матеріальної шкоди посилаючись на доводи, зазначені в позовній заяві. Також додатково пояснив, що 26.12.2010 р. близько 23.00 год. двоє відповідачів були присутні під час того, коли йому пошкодили двері. Також з ним була інша третя особа, яка йому не знайома. Однак, хто саме з відповідачів пошкодив двері, він сказати не може так як момент пошкодження не бачив, разом з тим він впевнений, що двері йому пошкодили саме відповідачі тому, що він чув їхні голоси, які обзивали його нецензурними словами, погрожували розправою. Своїми діями завдали йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що він разом з дружиною внаслідок цього, не спали цілу ніч. Оскільки він переніс інфаркт не за довго до події, був змушений вживати ліки. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі. Подані нею разом з [PERSON] до суду заперечення від 07.06.2013 року, підтримала в судовому засіданні. Крім того, додатково пояснила, що дійсно, 26.12.2010 р. близько 23.00 год. вона разом з [PERSON] перебували в будинку позивача. Однак, перебували там не довго та жодних дверей ні вона, ні [PERSON] не пошкоджували. Працівників міліції того вечора не було. Постановою Жовківського районного суду Львівської області №3-56/2011 від 25.05.2011 року було закрите провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Відносно постанов апеляційного суду Львівської області від 12.08.2011 р. і 26.07.2012 p., на її думку є неправосудними судовими актами. Вважає, що Апеляційним судом її вина в тому, що саме вона погрожувала фізичною розправою і пошкодила двері не була доведена. Крім того вважає, що позивач [PERSON] разом зі своїм представником [PERSON] умисно представили суду фальшивий рахунок із захмареною сумою за дверний блок, надіючись на те, що ніхто не буде перевіряти правильність даного рахунку. Тому питання про відшкодування майнової шкоди їй пред'явити неможливо. Щодо моральної шкоди, то вважає, що ні вона, ні [PERSON] 26.12.2010 року жодним чином не принизили честь і гідність позивача, оскільки він її сформував особисто протягом багатьох років своїми негативними вчинками по відношенні до інших людей. Крім того, позивач не має документального підтвердження в якому би було зафіксовані його індивідуальні особливості і реакцію на конкретні психотравмуючі обставини 26.12.2010 р. Також, позивач не може підтвердити настання негативних наслідків від нібито пережитих ним моральних страждань. Позивач не може довести причинно-наслідковий з'язок між своїми душевними стражданнями і інцидентом від 26.12.2010 p., оскільки стан в його сім'ї є неспокійний, з частими сварками, бійками та подібним, під час чого і погіршується душевний стан позивача. У зв'язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак, його представник в судовому засіданні проти позову заперечив. Дав пояснення, аналогічні поясненням відповідачки [PERSON]. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що постановою апеляційного суду Львівської області від 12.08.2011р. у справі №33-512/11 встановлено, що 03.01.2011 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КпАП України, згідно якого [PERSON] 26.12.2010 року, близько 23 години в [ADDRESS] обзивала нецензурними словами [PERSON] та [PERSON], погрожувала фізичною розправою, пошкодила двері, чим порушила громадський порядок та спокій громадян. Відтак [PERSON] визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а справу провадженням закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. На думку суду об'єктивна сторона правопорушення є образливе ставлення до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Крім того, постановою апеляційного суду Львівської області від 26.07.2012 р. у справі №33-3/2012 встановлено, що 03.01.2011 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КпАП України, згідно з яким [PERSON] 26.12.2010 року, близько 23 години в [ADDRESS] обзивав нецензурними словами [PERSON], погрожував фізичною розправою, пошкодив двері, чим порушила громадський порядок та спокій громадян. Відтак [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а справу закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. На думку суду об'єктивна сторона правопорушення є образливе ставлення до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян Таким чином, суд, прийшов до переконання, що факт пошкодження дверей саме відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] є встановленні судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому такі обставини не доказуються при розгляді даної справи. Крім цього відповідно до ст.. 61 ч. 4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим, позивач, як на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в його користь майнової шкоди в сумі 5640.00 грн., подав до суду рахунок № 2 від 23 січня 2012 року, виданого ПП "Укрпрофіль" /а.с 170/, згідно якого ціна дверного блоку разом з ПДВ становить 5640.00 грн.. Однак, суд не бере до уваги даний рахунок, оскільки з такого не можливо зробити висновок про дійсну суму завданої шкоди. А саме, не зрозуміло, що входить, відповідно до даного рахунку, в ціну дверного блоку: його повна чи часткова заміна, вартість ремонтних робіт чи інше. Відповідно до ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 07.06.2013 року, за клопотанням позивача [PERSON] по даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено запитання, який розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику жилого будинку, який розташований в [ADDRESS] внаслідок пошкодження дверей з коридору в кімнату [PERSON] 26.12.2010 р. близько 23 год.. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON]. Однак, вищевказана ухвала повернута до суду без виконання, у зв'язку з не оплатою рахунку за проведення експертизи, що підтверджується супровідним листом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.12.2013 року № 6199 /а.с. 212/. Позивач в судовому засіданні пояснив, що він дійсно відмовився оплачувати послуги експерта, вважає такі завищеними, повторне клопотання про проведення експертизи не заявив. На пропозицію суду про повторне призначення експертизи відмовився, посилаючись на відсутність у нього коштів на оплату проведення експертизи у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що позивачем [PERSON] не подано суду належних та допустимих доказів вартості пошкодженого майна - міжкімнатних дверей, фактичної вартості завданої майнової шкоди, не здобуті такі докази і в судовому засіданні. А тому, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивача [PERSON] майнової шкоди в сумі 5640.00 грн. слід відмовити в повному обсязі. Щодо моральної шкоди. Суд вважає, що вчинення відповідачами [PERSON] та [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, потерпілим від якого є позивач [PERSON] не підлягає доказуванню, оскільки їхня вина доведена постановами апеляційного суду Львівської області від 12.08.2011 р. та від 26.07.2012 р., якими встановлено, що дії 26.12.2010 року [PERSON], та [PERSON] були обумовлені неприязними стосунками з [PERSON] та [PERSON], відбувались у пізній час, а саме, біля 23 год., чим порушували громадський порядок і спокій сім'ї [PERSON] та [PERSON], тому суд прийшов до висновку про наявність в діях [PERSON] та [PERSON] ознак дрібного хуліганства. Об'єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. А від так, суд вважає, що своїми діями 26.12.2010 року відповідачі спричинили позивачу моральну шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу дійсно спричинена моральна шкода внаслідок протиправних дій відповідачів [PERSON], та [PERSON], було порушено нормальні життєві зв'язки та ритм життя сім'ї позивача. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідачів, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищенаведене, позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн., суд вважає завищеною, такою, що не відповідає обставинам справи, характеру та обсягу моральних страждань, а тому, таку слід задовольнити частково, та вважає, що з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача 300 грн. моральної шкоди. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial