Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30.10.2019 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 22381,84 грн, яка складається з: 2687,10 грн - заборгованість за кредитом; 18390,84 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн - штраф (фіксована частина) та 1053,90 грн - штраф (процентна складова) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22381,84 грн, а також понесені судові витрати - судовий збір в сумі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання 14.05.2020р. та 12.06.2020 року не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належно шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштових відправлень. Відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень [PERSON] поштові відправлення (судові повістки) отримала, про що свідчить особистий підпис останньої на повідомленнях. Причин неявки суду відповідачка не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. 12.06.2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов АТ КБ "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних (3 % на місяць) за користування кредитними коштами. Вказаний договір про надання банківських послуг складається із заяви позичальника та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем (а.с. 7-8). До кредитного договору Банк додав з Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно ст. 1054 ЦК України „за кредитним договором банк ... зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти". Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.10.2019 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі сумі 22381,84 грн, яка складається з: 2687,10 грн - заборгованість за кредитом; 18390,84 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн - штраф (фіксована частина) та 1053,90 грн - штраф (процентна складова) відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 4-6). Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2687,10 грн підлягають задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача частини заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 18390,84 грн, то в цій частині суд зауважує наступне. Згідно укладеного договору [PERSON] отримала картку [NUMBER] , яка має термін дії до останнього дня місяця 10/09 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.47). Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 30.09.2008 року заборгованість за відсотками відсутня, з 10.10.2008 року по 30.10.2019 року позивачем нараховано заборгованість за відсотками в розмірі 18390,84 грн (а.с.4-6). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, термін дії якого відповідає строку дії картки - жовтень 2009 року. Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2009 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 01 листопада 2009 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 01.11.2009 року по 30.10.2019 року в розмірі 17921,36 грн задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] 1303,90 грн - заборгованості за штрафами, то суд бере до уваги вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО). Крім того, комерційним банкам Національним банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз`яснення, згідно з якими банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] має зареєстроване місце проживання: с. Паньківка Білокуракинського району Луганської області (а.с.29). Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», с. Паньківка Білокуракинського району Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, на відповідачку розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій із зобов`язань за кредитними договорами у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з розрахунку заборгованості заборгованість за судовими штрафами в розмірі 1303,90 грн позивачем були нараховані станом на 30.10.2019 року. Таким чином, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. За таких обставин, вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] вказаного штрафу не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Отже позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково в розмірі 3156,58 грн, що складається з: 2687,10 грн - заборгованість за кредитом; 469,48 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 296,45 грн - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial