Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

15.08. 2016 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон. У позовній заяві позивач просить суд надати дозвіл на виготовлення проїзних документів, в тому числі відповідних віз, [PERSON] [INFO] малолітньому сину [PERSON] [INFO] без згоди батька [PERSON]; надати дозвіл на тимчасові поїздки [PERSON] [INFO] за межі України, а саме у країни Шенгенської зони без заяви на згоду та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON] [INFO] з 01.08. 2016 року по 01.06. 2026 року, тривалістю не більше двох місяців перебування за межами України. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO]. Дитина з народження не бачить на обидва ока, потребує лікування за межами України. Проте, відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на виготовлення проїзних документів, уникає зустрічні з позивачем дитиною не інтересується. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської районної адміністрації Львівської області Мота В.І. у судове засідання не з'явився, проте скерував до суду лист про розгляд справи без участі представника третьої особи. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, враховуючи відсутність згоди позивача на ухвалення заочного рішення, суд постановив здійснювати судовий розгляд справи в загальному порядку. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: із Свідоцтва про народження [PERSON] слідує, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO]. Згідно довідки № 49/04 від 02.02. 2016 року КЗ ЛОР НРЦ «Левеня» вбачається, що КЗ ЛОР НРЦ «Левеня» надається психолого - педагогічна допомога сім'ї [PERSON]. З Консультативного висновку спеціаліста від 08.11. 2013 року КЗ ЛОФ ЛО ДКЛ «ОХМАДИТ» слідує, що [PERSON] повність не бачить на обидва ока з народження. Позивач у додаткових поясненнях вказує, що остання має можливість вивозити дитину за кордон для обстеження, консультацій, лікування в клініку «Euro Eyes», яка знаходиться в країнах Шенгенської зони. Відомостей про те, що відповідач позбавлений батьківських прав суду не представлено. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231(із змінами). Згідно положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року(із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи встановлено відсутність обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Так, [PERSON] на теперішній час (час розгляду справи) судом 31.07. 2013 року виповнилося повних три роки. У письмових поясненнях позивач зазначає, що п'ять наступних років після проведення оперативного втручання буде проходи реабілітація дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність задоволити заявлені позовні вимоги частково, а саме в частині, надання дозволу на виготовлення проїзних документів, в тому числі відповідних віз, [PERSON] [INFO] малолітньому сину [PERSON] [INFO] без згоди батька [PERSON]; надати дозвіл на тимчасові поїздки [PERSON] [INFO] за межі України, а саме у країни Шенгенської зони без заяви на згоду та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON] [INFO] з 01.08. 2016 року по 01.06. 2022 року, тривалістю не більше двох місяців перебування за межами України. В іншій частині заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають, як не обґрунтовані, оскільки доцільність виїзду та перебування дитини за межами України, понад 01.06. 2022 року перед судом не доведено. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в корись позивача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved