Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

\~ 14 квітня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно- житловий будинок з господарськими будівлями. Позивач посилається на те, що 07 грудня 2013 року помер її чоловік, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою Одеська область, Березівський район, с. Зброжківка, вул.. Шевченко,40 житлового будинку літ. «А» загальною площею 85,6 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м.; навіс літ «Б»; сарай літ. «В»; убиральня літ. «Г»; сарай літ. «Д»; погріб літ. «Е»; сарай літ. «Ж»; комора літ. «З»; комора літ. «І»; гараж літ. «К»; літня кухня літ. «Л» та споруди №1-3,І, вартістю 268080 (двісті шістдесят вісім тисяч вісімдесят) гривень. Належав померлому вказаний будинок на праві власності, відповідно до господарської книги №11 Новоселівської сільської ради. Іншого майна немає. Позивач, також зазначила, що вона є спадкоємицею першою черги. Крім її, ще є спадкоємці першої черги - їхні діти: [PERSON] та [PERSON], які на спадщину не претендують. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулась до нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак 13 червня 2014 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не має правовстановлюючого документу на житловий будинок. У звязку з цим позивач звернулась до суду про визнання права власності на цей житловий будинок ,оскільки він належав фактично її померлому чоловіку. У судовому засіданні 27.04.2015 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги позивача визнали та зазначили, що на спадкове майно не претендують, у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертались, разом з спадкодавцем не проживали. \~\~ Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, свідків, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)». Судом встановлено: 07 грудня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №344 (а.с.5). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої входить обєкт нерухомого майна, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою Одеська область, Березівський район, с. Зброжківка, вул. Шевченко,40 житлового будинку літ. «А» загальною площею 85,6 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м.; навіс літ «Б»; сарай літ. «В»; убиральня літ. «Г»; сарай літ. «Д»; погріб літ. «Е»; сарай літ. «Ж»; комора літ. «З»; комора літ. «І»; гараж літ. «К»; літня кухня літ. «Л» та споруди №1-3,І, вартістю 268080 (двісті шістдесят вісім тисяч вісімдесят) гривень. (а.с.15). Відповідно до довідки Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області №258 від 06 квітня 2015 року (а.с.11) земельна ділянка 0,22 га на якій розташовано житловий будинок №40 по вул.. Шевченко в с. Зброжківка не приватизована і належить до земельного фонду Новоселівської сільської ради. Згідно довідки Новоселівської сільської ради №513 від 04 червня 2014 року (а.с.12) та витягу господарської книги №11 Новоселівської сільської ради (а.с.13-14), житловий будинок №40 по вул. Шевченка в с. Зброжківка належить померлому [PERSON]. Довідкою №591 від 27 червня 2014 року передбачено, що померлий чоловік [PERSON] проживав та був зареєстрований з 1971 року до дня своєї смерті за адресою: с. Зброжківка, вул.. Шевченка буд.40, Березівського району Одеської області. На день смерті, за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: [PERSON] дружина. (а.с.10). Відповідно до ст.1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом». Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України: «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], оскільки за життя була його дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про одруження №338378 (а.с.6-7). Крім того, у померлого є ще два спадкоємці першої черги, його діти, - [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що на спадщину не претендують, до нотаріальної контори не звертались, разом з спадкодавцем не проживали. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, - зазначили, що з 1971 року у вказаному житловому будинку проживали померлий [PERSON] з дружиною [PERSON] та їхніми дітьми. Після смерті [PERSON], у житловому будинку за адресою: вул.. Шевченка, 40 с. Зброжківка проживає його дружина [PERSON], діти проживають окремо, у м. Березівка Одеської області. Вона веде господарство за вказаною адресою. У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно копії спадкової справи №24/2014 року вбачається, що 04 червня 2014 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріусу Березівського районного нотаріального округу Одеської області про прийняття спадщини, однак постановою від 13 червня 2014 року (а.с.9) позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним». Суд вважає, що неможливість позивачки отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Таким чином, за умови прийняття [PERSON] спадщини після смерті чоловіка [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved