Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Жидачівського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Жидачівського району Львівської області про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач своїм рішенням №114 від 20.01.2012 року вніс зміни до п.1 рішення сесії [PERSON] селищної ради №33 від 18.04.2006 року щодо ширини дороги, яка веде до його господарства, тим самим визнав незаконним своє рішення №87 від 05.07.2007 року та скасував їх. Внаслідок цього йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що із 2007 по 2013 рік, тобто тривалий час, він змушений був у судах різних інстанцій захищати своє право, при цьому нести переживання та у нього внаслідок цього порушились нормальні життєві зв"язки і стосунки із оточуючими людьми, а також протягом судового розгляду справи він хворів. Завдану цим протиправним рішенням відповідача моральну шкоду із врахуванням останніх позовних вимог оцінює у розмірі 40000,00 грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовних вимогах та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради за договором про надання правої допомоги - адвокат [PERSON] у письмових запереченнях на позовну заяву вказав, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, оскільки чинним законодавством України закріплено право органів місцевого самоврядування на зміну та скасування власних рішень, а тому рішенням №114 від 20.01.2012 року [PERSON] селищної ради Жидачівського району Львівської області, яким внесено зміни до п.1 рішення сесії [PERSON] селищної ради №33 від 18.04.2006 року щодо ширини дороги, яка веде до господарства позивача, є законним та це стверджується постановою Жидачівського районного суду від 24.12.2012 року, яка судом апеляційної інстанції залишена без змін, відмовлено у задоволенні адміністративного позову позивача [PERSON] до [PERSON] селищної ради Жидачівського району Львівської області про визнання вищевказаного рішення незаконним. Окрім того вважає, що позивачем належним чином не обгрунтовано та не надано суду доказів завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 40000 грн.. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні вважав, що позов є безпідставним та необгрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити із підстав зазначених у письмових запереченнях на позов. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 56 Конституції України регламентовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У силу п.10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Згідно із ч.1 ст.74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч.1 ст.77 цього Закону). Стаття 1 Закону до органів місцевого самоврядування відносить органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами. Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою. Як встановлено судом при розгляді справи, постановою Жидачівського районного суду від 24.12.2012 року, яка судом апеляційної інстанції залишена без змін, відмовлено у задоволенні адміністративного позову позивача [PERSON] до [PERSON] селищної ради Жидачівського району Львівської області про визнання вищевказаного рішення незаконним, тобто у даному випадку не може йти мова про незаконність вказаного рішення, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Окрім того, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що внаслідок прийняття відповідачем рішення йому було завдану шкоду, оскільки його участь у трьох справах, які розглядались Жидачівським районним судом та судами апеляційної інстанції, для захисту його прав на нормальну ширину заїзду до належного йому житлового будинку, даремно забрало у нього значний час його життя і тим самим призвело до втрати ним нормальних життєвих зв"язків і їх порушенні з оточуючими його друзями і ріднею, а також завдало йому душевних страждань. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для цього, а саме вказане рішення не визнано незаконним у встановленому законом порядку, а також вимоги щодо завдання позивачу моральної шкоди не доведені позивачем, належних та допустимих доказів не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. Враховуючи вказані обставини та правові приписи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача та відсутні підстави для стягнення понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed