Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат», в якому просила стягнути з останнього середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 187489,50 грн., в обґрунтування позову зазначила, що вона з 2009 року по 01.10.2013 року працювала у ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" на посаді бухгалтера бухгалтерії комбінату. На день звільнення адміністрація ВАТ "ХБК" з нею не розрахувалась. На сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі складає 6873,32 грн. В добровільному порядку адміністрація відмовляється погасити заборгованість по заробітній платі, тому вона змушена звернутися за поновленням її порушеного права на оплату праці до суду. На сьогоднішній день заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена. Відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за 1815 дні з 15.01.2015 року по 04.08.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З поштового повідомлення про отримання ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви з додатками вбачається, що уповноважена особа ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" отримала вказані документи 13.11.2020 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] наказом № 120к від 27.05.2009 року прийнята на посаду бухгалтера в бухгалтерію ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат", наказом № 7 від 05.03.2013 року звільнена з посади у зв`язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується копією трудової книжки (арк. справи 58). Як вбачається з довідки ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» №4/34/25-14-751 від 20.05.2013 року заборгованість ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" з заробітної плати перед [PERSON] складає 6878,32 грн. (арк. справи 59). Згідно довідки 4/34/25-14-463, виданої ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» заробітна плата [PERSON] за останні шість місяців перед звільненням, а саме: з листопада 2012 року по квітень 2013 року склала 12395,32 грн., середньоденна заробітна плата склала 68,48 грн., щомісячна заробітна плата складала 2169,30 грн. (арк. справи 60). Відповідно до вимог ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені вище строки при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За приписами ч.1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою доведено наявність заборгованості ВАТ «ХБК» перед нею, розмір середньомісячного заробітку. Відповідачем на день розгляду справи в суді не доведено, що заборгованість перед позивачем погашена. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 27 цього Закону встановлено, що середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 02.02.1995 року №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку). Відповідно до ст. 168.1.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до ст. 168.3 Податкового кодексу України, розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України). З довідки № 4/34/25-14-463 вбачається, що розмір середньомісячної заробітної плати за два останні місяці перед звільненням позивача становить 2169,30 грн., а відтак, середньоденна заробітна плата складає 103,30 грн. (2169,30 грн. *2 місяці/42 кількість робочих днів місяця). Між тим, судом визначено, що період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі із позивачем, за час затримки розрахунку за період з 21.05.2013 року по день розгляду справи в суді 28.12.2020 року, складає 1906 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 196889,80 грн. (103,30 грн. Х 1906 робочих дні за час затримки розрахунку). При цьому, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути заробіток за час затримки розрахунку відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, її розрахунок здійснений на час подання позовної заяви, а судом на час ухвалення судового рішення. В зв`язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати в розмірі 1800,00 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 28 грудня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved