Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

12 жовтня 2017 року заявник звернулась до суду із вказаною заявою в якій зазначила, що з жовтня 2013 року перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] та тимчасово проживала з ним у м.Червоноперекопськ Автономної Республіки Крим. 23.03.2016 року у неї народилась донька [PERSON]. З метою забезпечення дитині медичного огляду, а також наступного виїзду на неокуповану територію за місцем постійного проживання було проведено державну реєстрацію її народження за законодавством Російської Федерації. Після приїзду з тимчасово окупованої території на неокуповану територію України заявниця звернулася до відділу РАЦС за місцем свого проживання з метою реєстрації народження дитини, проте їй було в цьому було відмовлено у зв'язку з тим, що вона не подала медичний документ про народження доньки по формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованому у Мінюсті України 25.10.2006 року №1150/13024. В зв'язку з цим заявниця просила суд встановити факт народження дитини 23.03.2016 року в м.Армянськ Автономної Республіки Крим, у матері [PERSON], [INFO], громадянки України з внесенням даних про батька на підставі ст.135 СК України за заявою матері. В судове засідання заявник надала письмову заяву про слухання справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання направив заяву в якій проти задоволення вимог заявника не заперечував, а слухання справи просив провести за його відсутності. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.п.1,7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. З матеріалів справи вбачається, що заявниця 23 березня 2016 року на тимчасово окупованій території в м.Армянськ АРК Крим народила доньку [PERSON], та провела її державну реєстрацію у Червоноперекопському РВ ЗАЦС Департамента ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, про що отримала відповідне свідоцтво про народження серії 1-АЯ № 657040 (а.с.7). Після повернення на неокуповану територію України, за місце свого проживання, вона звернулась до Снігурівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з метою реєстрації народження дитини, проте в цьому їй було відмовлено у зв'язку з тим, що для проведення вищезазначених дій треба надати медичний документ, який відповідав би формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоро'вя України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (а.с.5). Виходячи з викладеного вона не має можливості зареєструвати та отримати свідоцтво про народження дитини у інший, аніж як у судовий спосіб. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією, а ст. 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконним, якщо вони створені у порядку, не передбаченому законом, а видані цими органами акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Таким чином свідоцтво про народження серії серії 1-АЯ № 657040 видане у Червоноперекопському РВ ЗАЦС Департамента ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, є недійсним і не створює правових наслідків. Стаття 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачає, що за відсутності документа закладу охорони здоров'я, що підтверджує факт народження дитини, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження дитини. Згідно ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Крім того відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації народження її дитини. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 4 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України. Стаття 7 Закону України "Про громадянство України" передбачає, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. З матеріалів справи вбачається, що мати дитини, [PERSON], є громадянкою України, народилася в с.Куйбишеве Снігурівського району Миколаївської області, а на даний час проживає в [INFO] (а.с.9, 10). Відомості про припинення відносно неї громадянства України відсутні. Згідно ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За таких обставин, з урахуванням того, що наявні у заявника документи про народження дитини видані на тимчасовій окупованій території згідно чинного законодавства України є недійсними і не створюють правових наслідків, заявницею доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації нею батьківських прав, а державна реєстрація дитини в іншому порядку аніж як в судовому неможлива, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved