Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила визнати [PERSON] особою, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що 31.07.2017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва. На сьогоднішній день в квартирі мешкає вона разом із сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі з 30.01.2007 року, але фактично там не проживає з серпня 2016 року. За таких обставин, позивач просить суд відновити та захистити її порушене право, зокрема визнати відповідача як особу, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки починаючи з серпня 2016 року та протягом всього цього часу відповідач у квартирі не з`являвся, його особисті речі у квартирі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг він не бере, спільного господарства з позивачем не має. Натомість реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі призводить до додаткових витрат, зокрема, у вигляді зайвих нарахувань по житлово-комунальним послугам. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у загальному порядку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 23). Протокольною ухвалою 11.03.2019 року в якості третьої особи залучено Печерську районну в м. Києві районну адміністрацію (а.с. 39-40). В засіданні позивач [PERSON] позов підтримувала, просила його задовольнити. 05.12.2019 року позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням терміну зберігання. У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. Третя особа в засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається з позовної заяви, 19.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 24, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 10). 27.07.2009 року розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 599 про надання житлової площі громадянам та переоформлення договорів найму житлової площі, вирішено надати [PERSON] на родину з 4 осіб, в т.ч. вона, чоловік [PERSON] , син [PERSON] . Та син [PERSON] одну кімнату пл. 13 кв.м. загальної квартири [ADDRESS] без зняття з квартирного обліку (а.с. 74). 28.07.2009 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація видала на ім`я позивача Ордер на жиле приміщення № 011425 серії Б сім`єю з 4 осіб на право заняття жилого приміщенням, жил.площею 13 кв.м., яке складається з 1 кімнати в квартирі [ADDRESS] . Квартира неприватизована. (а.с. 11). 31.07.2017 року на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019546896 від 08.02.2018 року. Як вказала позивач, у вищевказаній квартирі мешкає вона з синами [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 1994 року народження. Відповідно до акту, виданого ЖЕД "Печерськжитло" від 27.09.2017 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] у кв. № 83 вищевказаного будинку не проживає близько 9 місяців (а.с. 12). Відповідно до акту, виданого ЖЕД "Печерськжитло", підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] кв. № 83 даного будинку не проживає, але зареєстрований. Таким чином, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у квартирі [ADDRESS] , тривалий час не проживає, але значиться зареєстрованим у ній, а отже втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв`язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved