Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

позивач, уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати недійсним рішення 13 сесії 4-го скликання Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області № 630 від 25.05.2004 року "Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку площею 0,1752 га [PERSON] та Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий на ім"я [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 05.04.2005 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] в с. Добряни Стрийського району Львівської області. У її користуванні є земельна ділянка площею 0,20 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням № 1972 тридцять першої сесії 5 демократичного скликання Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області від 20.05.2010 року їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на дану земельну ділянку. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є її сусідами по землекористуванню. До її будинку по [ADDRESS] є заїзд, який відповідно до довідки Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області № 479 від 12.08.2010 року відноситься до земель загального користування. Під час розгляду в Стрийському міськрайонному суду Львівської області справи за її позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільним заїздом та земельною ділянкою відповідач [PERSON] представила суду державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] без дати його видачі, виданого на підставі рішення 11 сесії 4 скликання Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області від 29.12.2003 року № 456. Вказаним рішенням було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. В державному акті про право власності на земельну ділянку в плані меж земельної ділянки [PERSON] по лінії межі А-Б вказано, що земельна ділянка межує з її земельною ділянкою. Згідно схеми прив'язки будівель і споруд до межі її земельної ділянки та земельної ділянки [PERSON], виданої Добрянською сільською радою Стрийського району Львівської області за підписом сільського голови та землевпорядника було встановлено, що довжина спільної межі її земельної ділянки та земельної ділянки [PERSON] складає 56 м., а не 83,55 м., як вказано в державному акті [PERSON] Земельна ділянка [PERSON] довжиною 35,81 м. межує з землею спільного проїзду, яка є землями спільного користування. Вважає, що відповідач не мала права приватизовувати землю спільного користування. Приватизувавши землю спільного користування біля свого будинку, змістивши огорожу в сторону проїзду на 0,3 м. [PERSON]. самовільно зайняла частину спільного проїзду, тим самим вчиняє перешкоди для неї в користуванні спільним проїздом, так як в даний час не дає можливості заїхати автомобілем спеціального призначення до її будинку. Крім того, державний акт виданий на підставі рішення № 456 від 29.12.2003 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право приватної власності на землю площею 0,17 га, а в державному акті вказана площа 0,1752 га., тобто на пів сотки більше ніж вказано в рішенні. 13 сесія 4 демократичного скликання Добрянської сільської ради 25.05.2004 року ухвалила рішення №630 про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства [PERSON] Відповідно до даного рішення передано у приватну власність [PERSON] 0,1752 га, а не 0,17 га, як вказано у рішенні № 456 від 29.12.2003 року. Вважає, що постановивши дане рішення, яким було надано дозвіл на приватизацію відповідачем частини заїзду до її житлового будинку, було порушено її право в користуванні цією частиною земельної ділянки, як землями загального користування, а тому були внесені неправдиві дані в державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], про те, що земельна ділянка довжиною 83,55 м. є спільною межею між їхніми земельними ділянками, хоча довжина спільної межі становить 56 м., а довжина спільного заїзду становить 35,81 м. Вважає, що відповідач не мала права на отримання державного акту з таким планом меж земельної ділянки, оскільки при цьому було відчужено частину земельної ділянки (спільний заїзд), яким [PERSON] ніколи не користувалася і не мала права на приватизацію земелі спільного користування. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги заперечили та пояснили, що її прибудинкова земельна ділянка в діючих межах та розмірах знаходиться без змін протягом 60 років, а огорожа якою обгороджена земельна ділянка 58 років, яка встановлена на бетонному цоколі. Протягом всього цього періоду ні мати позивачки, яка являлась власником будинку, якого успадкувала позивачка [PERSON] ні сама позивачка ніколи не пред'являли вимоги, викладеної у позовній заяві, а тому вважають, що позивачкою пропущено строк позовної давності. Вона є вдовою понад 15 років і ніколи, як і до цього часу її огорожа не переносилась та не звужувався зазначений позивачкою проїзд, тому в позовній заяві не зазначено часу чи періоду порушення права позивачки та коли і ким це надумане порушення здійснено, чого фактично не вчинялось. На стовпі огорожі є приварена стойка для наружної газової труби, що веде до літньої кухні і ця стойка встановлена з часу газифікації її господарства. Третя особа - [PERSON], що є її суміжним сусідом не має ніяких претензій щодо межі до неї і знає, що вона та чоловік який помер 15 років тому, ніколи не міняли межі та не переносили огорожу, яка стоїть без змін понад 50 років. Приватизація прибудинкової земельної ділянки проведена без порушення права землекористування позивачки. Голова Добрянської сільської ради Матійців Л.М. перебуває в близьких родинних відносинах з позивачкою, в інтересах якої зайняв неправомірну позицію щодо неї і тому ця позиція суперечить вимогам закону і дійсним обставинам справи. Тому позовні вимоги [PERSON] є абсолютно безпідставні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник відповідача - виконкому Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про що свідчать розписки, які повернулися на адресу суду і свідчать про вручення поштового повідомлення, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, проти чого сторони не заперечили. Третя особа [PERSON], будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про що свідчать розписки, які повернулися на адресу суду і свідчать про вручення поштового повідомлення, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутності не подав, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, проти чого сторони не заперечили. Представник третьої особи - управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області - Лесишин І.С. при вирішенні даного спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.04.2005 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, який розташований по [ADDRESS] Стрийського району Львівської області. Рішенням 11 сесії 4 демократичного скликання Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області від 29.12.2003 року № 456 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю гр. [PERSON]." вбачається, що останній було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (без дати), [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.01.2002 року серії [NUMBER], рішення 11 сесії 4 скликання від 29.12.2003 року № 456 Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю гр. [PERSON]." передано земельну ділянку площею 0,1752 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Рішенням 13 сесії 4 демократичного скликання №630 від 25.05.2004 р. "Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки в приватну власність для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства", вирішено: "надати у приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,1752 га. В судовому засіданні встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,0052 га, яка згідно рішення 13 сесії 4 демократичного скликання №630 від 25.05.2004 р. перейшла у власність відповідача [PERSON] є проїздом загального користування. Крім пояснень позивача та його представника, які жодним чином не були спростовані відповідачем та його представником, окрім, покликань на строк позовної давності, цей факт підтверджується наступними доказами у справі: листом управління земельних ресурсів у Стрийському районі Львівської області від 30.09.2008р. за № 01-07/4-717, з якого вбачається, що третя особа [PERSON] шляхом розорювання та встановлення на проїзді компостної ями самовільно зайняв частину проїзду спільного користування шириною 1,0 м. на довжину 41,0 м., чим чинить перешкоду у користуванні спільним проїздом. Крім того, відповідно до даного листа при встановленні огорожі вздовж проїзду до присадиби [PERSON] зі сторони [ADDRESS] гр. [PERSON] було зміщено огорожу в сторону проїзду до 0,15 м., а гр. [PERSON] біля житлового будинку зміщено огорожу в сторону проїзду до 0,3 м.; довідкою Добрівлянської сільської ради Стрийського району Львівської області від 15.11.2012р. № 737, з якої вбачається, що за результатами проведеними комісійними обстеженнями разом з представниками Держкомзему у Стрийському районі Львівської області встановлено наявність перешкод у користуванні спільним проїздом [PERSON], які створено гр. [PERSON] та гр. [PERSON] ; схемою прив'язки будівель і споруд до межі земельної ділянки [PERSON] та земельної ділянки [PERSON], виданої Добрянською сільською радою Стрийського району Львівської області за підписом сільського голови та землевпорядника, якою встановлено, що довжина спільної межі земельної ділянки [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] складає 56 м., а не 83,55 м., як вказано в державному акті [PERSON]; листом начальника Управління Держкомзему у Стрийському районі Львівської області від 30.12.2012 р. №01-06/4-1332, згідно якого проведеним обстеженням спільного користування та присадибних земельних ділянок громадян [PERSON] та [PERSON] підтверджено факт звуження проїзду зі сторони [ADDRESS] як зі сторони земельної ділянки [PERSON], так і зі сторони земельної ділянки [PERSON] Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. За змістом ч.ч.6-8 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. В судовому засіданні встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.01.2002 року серії [NUMBER], рішення 11 сесії 4 скликання від 29.12.2003 року № 456 Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю гр. [PERSON].", з якого вбачається, що останній було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Державний акт не містить дати видачі і виданий на підставі документа, який не передбачає перехід права власності на земельну ділянку, а тому визнається судом таким, що не відповідає вимогам ч.8 ст.118 ЗК України і підлягає визнанню недійсним. Окрім цього, в державному акті вказано розмір земельної ділянки 0,1752 га, в судовому засіданні встановлено, що до даної частини земельної ділянки ввійшла частина земельної ділянки, яка є проїздом загального користування, що є додатковою підставою для визнання державного акту недійсним. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 названого кодексу - що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Оскільки оспорюваними рішенням та державним актом на землю порушено право позивачки на користування проїздом до її домоволодіння, то дані документи слід визнати недійсними. За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення 13 сесії 4 демократичного скликання №630 від 25.05.2004 р. про надання у приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,1752 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.01.2002 року серії [NUMBER], рішення 11 сесії 4 скликання від 29.12.2003 року № 456 Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області, прийняті із порушенням вимог ст.ст. 83, 118 ЗК України, і такі порушують суб'єктивне право позивача, що є підставою для визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту. Суд не бере до уваги покликання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності позивачем для звернення до суду з вказаними позовними вимогами, виходячи з наступного. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Суд звертає увагу на наведені вимоги цивільного процесуального закону та з'ясовує, чи порушені права позивача з боку відповідачів та які саме. Відповідно застосування судом строку позовної давності без вирішення питання про наявність чи відсутність порушення права позивача порушує принцип законності і обгрунтованості рішення та суперечить статі 215 ЦПК України, яка визначає зміст судового рішення, за положеннями якої суд в обов'язковому порядку має спочатку встановити чи були порушені невизнані або оспорені права позивача, а вже потім вирішувати чи підлягає порушене право до захисту у обраний ним спосіб чи слід застосувати строк позовної давності. Аналогічні роз'яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 статті 267 цього ж Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Стороною відповідача заявлено про відмову у позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Відповідно до п. 3, 7 ч. ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету, здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету. Стороною відповідача заявлено про відмову у позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності. У відповідності до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як на підставу для звернення до суду 28.09.2012 р. позивач та її представник покликалися на той факт, що під час розгляду цивільної справи за її позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільним заїздом та земельної ділянкою, яка знаходиться в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області з 30.08.2011 р. відповідач [PERSON] представила суду державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] без дати його видачі та копію рішення 11 сесії 4 демократичного скликання Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області від 29.12.2003 року № 456 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю гр. [PERSON].", і вона дізналася про порушення свого права. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Шрамко Р.Т. розгляд справи зупинено до вирішення вказаної цивільної справи). Суд бере до уваги вказані доводи позивача та її представника, вважає їх обгрунтованими та доведеними, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи первинними позовними вимогами [PERSON], з якими вона звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області 30.08.2011 р. були усунення перешкод в користуванні спільним заїздом та земельною ділянкою, що свідчить про те, що позивач не володіла інформацією про те, що вказані земельні ділянки перебувають у власності, в подальшому дізнавшись про право власності [PERSON] вона звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державного акту /який не містить дати видачі/ та рішення від 29.12.2003 р., проте дізнавшись в судовому засіданні в 2013 році про рішення № 630 від 25.05.2004 року, позивач уточнила позовні вимоги і просила суд визнати недійсним саме це рішення. Виходячи з наведеного, про рішення 13 сесії 4-го скликання Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області № 630 від 25.05.2004 року позивач дізналася лише в 2013 році, а про державний акт в 2012 році /в судовому засіданні/, /акт не містить дати видачі/, а тому відсутні правові підстави вважати, що позивач пропустила строк позовної давності. Крім цього, наведене також підтверджується і тим фактом, що за відновленням порушених прав позивач почала звертатися в органи місцевого самоврядування в 2012 році, про що свідчить лист начальника Управління Держкомзему у Стрийському районі Львівської області від 30.12.2012 р. та довідка Добрівлянської сільської ради Стрийського району Львівської області від 15.11.2012р. № 737. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання частково недійсним рішення сільської ради та визнання недійсним державного акту про право власності на землю, підстави вважати, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду в суду відсутні. Позовні вимоги про виключення державного акту з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю є передчасним і задоволенню не підлягає, набрання рішенням законної сили є підставою для внесення відповідних змін до вказаної Книги.

Outcome: partial