Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

07 листопада 2014 року позивач по справі - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Малого приватного підприємства «Агротехсервіс» (далі МПП) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування її з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він являється власником земельної ділянки площею 4,9316 га, розташованої на території Василенківської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Зі слів позивача, 23 листопада 2009 року між ним та МПП було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років. У вересні 2014 році позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору оренди і бажання обробляти свою земельну ділянку самостійно після закінчення строку дії договору, проте, як зазначає позивач, отримав відповідь від МПП, якою йому повідомлено, що договір оренди землі в установленому законодавством порядку укладений на 10 років, тому ніяких підстав для розірвання даного Договору та повернення йому земельної ділянки немає. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю (а.с.20), також позов підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача по справі заперечував проти позову, пояснивши, що строк дії спірного Договору оренди землі складає 5 років, його було укладено у 2012 році, і зареєстровано 07.12.2012 року, а не 23 листопада 2009 року, як зазначає позивач. Крім того пояснив, що довідку за № 85 від 02.04.2013 року позивачу в адміністрації МПП не надавали і він чує про неї вперше. Зазначена довідка не містить ніяких печаток та підписів, звідки вона у позивача невідомо, тому вона не може визнаватися судом як доказ (а.с.13). Саме тому відповідач по справі вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Крім того, відповідач зазначив, що всі умови Договору зі сторони МПП виконуються належним чином, орендна плата позивачу виплачена в повному об'ємі і надав довідку про сплату позивачеві орендної плати за 2-ва роки, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити і повернути позивачу земельну ділянку по закінченню договору оренди в 2017 році. Судом було відмовлено позивачу в залученні в якості третьої особи до справи представника Реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції, так як представник даної служби у судовому засіданні заперечував проти залучення його до справи в якості третьої особи, пояснивши, що державна реєстрація договору оренди була проведена до 01.01.2013 року і відповідними органами по реєстрації на той час були наділені інші органи - «Центр ДЗК при Держкомземі України», а не реєстраційна служба. З врахуванням вищевикладеного суд відмовив в залученні до справи в якості третьої особи представника Реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, позивача вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, пов'язані з орендою землі. Позивачу по справі на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯА № 629582, виданого 28 лютого 2006 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 червня 2005 року ВСС № 351049 реєстр 762 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 4,9316 га, розташована на території Василенківської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с.10). Між МПП та позивачем по справі було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, термін дії якого становить 5 років (а.с.11-12). Позивач стверджує, що даний договір він підписував восени 2009 року, представник відповідача зазначає, що даний договір позивач підписував в листопаді 2012 року. Судом встановлено, що 23 листопада 2009 року не є моментом укладення зазначеного Договору, так як з матеріалів справи вбачається, що договірна компанія на МПП «Агротехсервіс», тобто підписання договорів, проводилася восени 2012 року, а після підписання договори одразу передавалися на реєстрацію, що підтверджується офіційною довідкою МПП «Агротехсервіс» за № 467 від 29.12.2014 року (а.с.39), а також поясненнями представника третьої особи відділу Держземагенства у Шевченківському районі Харківської області, що робота по підписанню і реєстрації договорів МПП проходила в 2012 році. Для огляду був наданий інший договір оренди з зазначеним підприємством згідно якого вбачається що підписання і реєстрація договору дійсно проходила в кінці 2012 року (а.с.44-45). Власник земельної ділянки зі свого боку виконав свої зобов'язання за Договором оренди, передавши земельну ділянку у користування орендарю терміном на 5 років, проте заздалегідь до моменту закінчення строку дії Договору він виявив бажання повернути належну йому земельну ділянку, що підтверджується копією письмової заяви позивача в матеріалах справи за № 301 від 03.09.2014 року (а.с.14). Представник МПП зазначає, що земельна ділянка не може бути повернута позивачеві, оскільки договір оренди було укладено восени 2012 року на 5 років, умови договору виконуються належним чином, на підтвердження чого є відомості щодо яких позивач отримував орендну плату за 2013 рік у загальній сумі 2 885,40 гривень, а за 2014 рік - 3 849,92 гривень згідно довідки № 467 від 29.12.2014 року (а.с.40), що не викликало жодних претензій у позивача по справі, тому підстав для розірвання даного договору немає, а отже в добровільному порядку позивачу було відмовлено в поверненні земельної ділянки і роз'яснено, що земельна ділянка йому буде повернута в 2017 році по закінченню договору оренди. Статтею 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства України. Такими засадами є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст.6 ЦК України сторони мають право укладати договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення. В суді встановлено і не заперечується сторонами, що договір оренди був власноручно підписаний позивачем, зареєстровано 07.12.2012 року (а.с.12 зворотня сторона) у відділі Держкомзему в Шевченківському районі Харківської області за № 632570004002185. З наданого договору третьою особою відділу Держземагенства у Шевченківському районі Харківської області, вбачається, що договір підписано і зареєстровано в 2012 році ( ас. 40-43). Сам позивач в суді під звукозапис пояснив, що договір він підписав але не читав, надав письмовий дозвіл на реєстрацію договору МПП (а.с.46). На дату підписання і реєстрації договору відповідачем вже були передбачені такі істотні умови до договору оренди, як передача земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду. Заперечення представника позивача про те, що в договорі не містяться істотні умови та умови передачі земельної ділянки в оренду, щодо обмежень земельної ділянки, не відповідають дійсності, так як в договорі зазначено всі істотні умови договору, в тому числі і умови передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду: п.15-21, п.22-26 договору. Посилання представника позивача, що в договорі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, також судом не сприймається до уваги, так як в прикінцевих положеннях до договору зазначено, що невід'ємною частиною договору є план-схема земельної ділянки і кадастровий план земельної ділянки, тобто до зазначеного договору додається і кадастровий номер земельної ділянки, тому підстави для відмови в реєстрації договору на час реєстрації були відсутні. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, в нашому випадку з осені 2012 року. За змістом ст. 125 ЗК України, право на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" (яка діяла на час підписання договору), передбачено, що договір оренди набуває чинності після його державної реєстрації. Проте виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України та ст. 18 Закону України "Про оренду землі", державна реєстрація договору вказує на його чинність і не може змінювати день його укладання, тобто строк дії договору, так як державна реєстрація договору оренди пов'язана з чинністю самого договору, а не зі строком його дії. Отже Договір оренди землі між [PERSON] та МПП «Агротехсервіс», укладений восени 2012 року на термін 5 років і зареєстрований 07.12.2012 року чинний до осені 2017 року. Тому підстави зазначені позивачем в позові, не є підставами для визнання договору недійсним у порядку визначеному ст.203, 215 ЦК України і ст.15 Закону України "Про оренду землі". У свою чергу зміст постанови колегії суддів судової палати у цивільних справах ВС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року, на яку посилається позивач (а.с.15-19), обґрунтовуючи підстави подання ним заяви, їх порівняння, не дають підстав для висновку про те, що позови тотожні з підстав позову, предмета спору, змісту позовних вимог та встановлених фактичних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин. В даному позові позивач зазначає, що договір він підписував, але не згоден з датою підписання, хоча доказів цьому в суді не надано. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК, ч.1 ст.15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому позивач повинен надати цьому докази, а суд встановити чи дійсно порушуються права позивача у зв'язку з відсутністю у договорі умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати, у чому саме полягає порушення прав позивача (правова позиція ВС України). Згідно правової позиції ВС України в Постановах ВСУ від 25.12.2013 року №6-94ц13, №6-78цс13, договір оренди може бути визнаний недійсним тільки у випадку фактичного порушення прав однієї зі сторін. У випадку відсутності фактичного порушення прав, визнання Договору оренди землі недійсним лише на підставі формального застосування закону являється неприпустимим. Зважаючи на вищевикладені обставини, перевіривши всі наявні докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог. Даний Договір оренди земельної ділянки було укладено без порушенням вимог законодавства України. Таким чином суд вважає, що підстав визнавати зазначений Договір оренди землі недійсним немає. Як наслідок, вимоги позивача про витребування та повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed