Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (Відповідач, Банк) про захист прав споживача. Свої позовні вимоги з урахуванням додаткових пояснень (а.с.50-51, 70-73) Позивач обгрунтовує тим, що 22.11.2007р. між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 255/П/35/2007-840, за умовами якого Банк надає Позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 181 953,27 долара США з цільовим використанням: придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 11 828, емітованих ТОВ «Укргаз» з номінальною вартістю кожної облігації 30,00 грн. з метою фінансування будівництва/реконструкції житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-343/81-06-2/2007/001 від 21.11.2007р., що укладений між Позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «Укргаз» та Договору про резервування/бронювання приміщення № 13/1/7/25/Ж від 12.11.2007р., що укладений між Позичальником та ТОВ «Укргаз», на підставі якого за Позичальником резервується/бронюється об'єкт нерухомості, що розташований за [ADDRESS] витрати Позичальника пов'язані з оформленням Кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим Договором. Позивач вважає, що умови п.п.1.3.1., 3.3.3., 3.5., 4.2.3., 4.2.6., 4.3.12., 4.3.16., 4.3.17, 5.1., 5.2., 6.3., 6.4. зазначеного Кредитного договору не відповідають нормам чинного законодавства, є несправедливими та всупереч принципу добросовісності зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача, що є підставою для визнання їх недійсними згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України. Так, згідно п.п.1.3.1 Кредитного договору передбачено, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості, що є несправедливим, оскільки якщо нараховувати відсотки з розрахунку на 360 днів, а не 365 днів, які зазвичай має повний рік, то Банк отримує прихований прибуток, а Позичальник додатково зобов'язаний здійснювати переплату за Кредитним договором. Також не відповідає нормам чинного законодавства п.п.3.3.3. Кредитного договору, згідно якого передбачено, що якщо 5-те число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті, що суперечить ч. 5 ст. 254 ЦК України згідно якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. За п.3.5. Кредитного договору передбачено, що якщо Позичальник несвоєчасно та/чи не в повному обсязі сплачує обов'язкові платежі, Банк самостійно розподіляє грошові кошти згідно черговості, передбаченої п.3.4. цього Договору або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку, так згідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до п.п.4.2.3. Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язання щодо повернення Кредиту, сплату нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник протягом 14 днів від дати отримання вимоги Банку про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п.4.2.2. цього Договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору), або запропоновані засоби не влаштують Банк, або Позичальник відмовиться (незалежно від причин такої відмови) від своєчасного укладення договорів, визначених у п.п.2.1.1., 2.1.2., 2.1.3. цього Договору. Разом з тим, ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено випадки за яких Банк має право на вимогу про повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, серед яких не встановлено підстав для дострокового повернення кредиту, визначених в п.п.4.2.3. Кредитного договору. Окрім того, згідно законодавства встановлено 30-денний строк протягом якого Позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит на вимогу банку, всупереч умовам п.п.4.2.3, якими встановлено 14-денний строк дострокового виконання зобов'язання. Позичальник вважає, що одностороння зміна відсоткової ставки з боку Банку є заборонена відповідно до норм законодавства та встановлює дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, на противагу положенням визначених в п.4.2.6. Кредитного договору. Позичальник також вважає, що умови, викладені в п.п.4.3.12 Кредитного договору згідно якого передбачено «протягом двох робочих днів повідомляти Банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвищ та імен, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують, є втручанням Банку в приватне життя особи та не відповідає абз. 2 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, п.п.4.3.16 містить несправедливу умову, яка передбачає, що при здійсненні повного дострокового погашення кредиту, у зв'язку з рефінансуванням заборгованості Позичальника іншим банком, та здійснення Банком дій направлених на виведення об'єкту іпотеки з Єдиного реєстру заборон відчужень та Державного реєстру іпотек, сплатити банку комісію у розмірі 2% від початкової суми кредиту. Тобто, дострокове повернення кредиту це право Позичальника, законодавством не передбачається можливість для Банку встановлювати комісію за дострокове повернення кредиту, а Банк повинен лише здійснити коригування кредитних зобов'язань у бік їх зменшення, а не збільшення. Позивач зазначив, що п.4.3.17. Кредитного договору вказано, що Банк сам встановлює з якими страховими компанія споживач повинен укласти договора страхування, що суперечить п.2 ч. 5 ст. 11, ст. 18, п.п.1, 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», та є таким, що порушує право Позивача на свободу вибору страхової компанії, яка йому підходить, а не ту, яку йому нав'язує Банк. Також, п.п.5.1. Кредитного договору передбачено, що в разі порушення Позичальником умов цільового використання кредиту, останній зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням, натомість п.5.3. кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.4.3. (згідно п.п.4.3.7. якого визначено, що Позичальник зобов'язаний використовувати кредит лише на цілі, визначені п.1.2. цього Договору), за виключенням п.п.4.3.8., 4.3.9. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.п.1.1. цього Договору, за кожен випадок. Таким чином, Позичальник вважає, що п.5.1. Кредитного договору передбачена подвійна відповідальність за одне і теж правопорушення, яке полягає у подвійному накладенні штрафу. Крім того, відповідно до п.5.2. Кредитного договору передбачено, зо у випадку прострочення виконання зобов'язання Позичальника щодо повернення Кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п.п.3.3.3 цього Договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Таким чином, умовами кредитного договору передбачено, що одночасно накладається пеня та штраф за одну і ту ж відповідальність. Окрім того, Позивач вважає, що п.п.6.3., 6.4. Кредитного договору, згідно яких у випадках настання обставин, визначених п.6.1. цього Договору строк виконання зобов'язання відсувається на строк дії таких обставин, але не більше як на один місяць, а якщо обставини, визначені п.6.1. цього Договору будуть діяти більше протягом як одного місяця, Позичальник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів, від закінчення терміну визначеного п.6.3. цього договору, погасити кредит та нараховані проценти, - є несправедливими та такими, що встановлюють жорсткий обов'язок для Позивача. Таким чином, оспорювані умови Кредитного договору носять дискримінаційний, несправедливий характер, порушують принцип рівності сторін договору та всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача як споживача, оскільки ці спірні умови надають перевагу Банку, але ні в якому разі Позичальнику. Окрім того, відсоткова ставка по кредиту фактично складає 12,49%, а не 12,29% як це передбачено п.п.1.3.1. Кредитного договору, що було пояснено з боку Банку тим, що при оформленні тексту кредитного договору було допущено технічну помилку, проте Позивач вважає, що зміна відсоткової ставки відбулась безпідставно та необгрунтовано, оскільки жодних Додаткових угод про внесення змін до кредитного договору щодо зміни відсоткової ставки з 12,29% до 12,49% між сторонами укладено не було, та Позичальник не отримував будь-яких повідомлень від Банку про таке підвищення. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив визнати недійсним п.п.1.3.1., 3.3.3., 3.5., 4.2.3., 4.2.6., 4.3.12., 4.3.16, 4.3.17, 5.1., 5.2., 6.3., 6.4. Кредитного Договору № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р., укладеного між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] Відповідачем подано заперечення на позовну заяву (а.с.97-100), в яких зазначено, що при укладенні кредитного договору не існувало таких обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування ст.ст. 203, 215 ЦК України, жодних підтверджень недодержання вимог, необхідних для чинності даного правочину Позивачем не було наведено. Позивач у момент підписання кредитного договору був дієздатною особою і чітко розумів свої дії, він мав можливість ознайомитися з усіма умовами кредитного договору та реалізував своє право підписавши даний договір. Тобто, Позивач перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився на них, наслідком чого, після попереднього ознайомлення Позивача із письмовим проектом кредитного договору, стало його укладення. Отже, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, як виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умов отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору, після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавства в системі кредитування. Посилання Позивача на зміну процентної ставки є недоречним, адже ніякої зміни під час дії Кредитного договору щодо процентної ставки не відбувалось. Окрім того, відповідно до умов Кредитного договору ВАТ КБ «Надра» не має права в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку. Разом з тим, Відповідач зазначив, посилаючись на п.4.3.17. Кредитного договору дещо неправильно розуміє дану мову договору. Так, Відповідач пропонує перелік страхових компаній, з якими Позивач міг застрахувати Предмет застави, при цьому Банк не зобов'язує Позичальника укладати договір страхування саме з цими страховими організаціями, останній міг застрахувати заставне майно і в інших організаціях. Не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо черговості погашення, адже ст. 534 ЦК України передбачає черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями. Відповідно до постанови НБУ про затвердження правил бухгалтерського обліку процентних та комісійних доходів і витрат банків, існує кілька методів визначення кількості днів для розрахунку процентів, найпоширенішими з яких є методи «факт/факт», «факт/360», «30/360», тому позивач на власний розсуд обрав запропоновану банком методику нарахування відсотків. В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник Відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Як встановлено в судовому засіданні, 22 листопада 2007рокуміж Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 255/П/35/2007-840, за умовами якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 181 953,27 долара США у порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Нове житло», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,29% відсотків на рік, строком до 19.11.2022р., зі сплатою комісії за розрахунками за кредитним договором у розмірі 1,25% від суми виданих коштів зазначених в п.1.2. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії (а.с.18-23). Відповідно до п.1.2. Кредитного договору цільове використання Кредиту: - придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 11 828, емітованих ТОВ «Укргаз» з номінальною вартістю кожної облігації 30,00 грн. з метою фінансування будівництва/реконструкції житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-343/81-06-2/2007/001 від 21.11.2007р., що укладений між Позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «Укргаз» та Договору про резервування/бронювання приміщення № 13/1/7/25/Ж від 12.11.2007р., що укладений між Позичальником та ТОВ «Укргаз», на підставі якого за Позичальником резервується/бронюється об'єкт нерухомості, що розташований за [ADDRESS] - витрати Позичальника пов'язані з оформленням кредиту; - оплата комісії за розрахунки за цим Договором. Позивач вважає, що умови п.п.1.3.1., 3.3.3., 3.5., 4.2.3., 4.2.6., 4.3.12., 4.3.16., 4.3.17, 5.1., 5.2., 6.3., 6.4. зазначеного Кредитного договору не відповідають нормам чинного законодавства, є несправедливими та всупереч принципу добросовісності зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача, що є підставою для визнання їх недійсними згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України Так, відповідно до п.п.1.3.1. Кредитного договору відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,29% відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховуються день погашення Кредиту. Позивач зазначив, що відсоткова ставка по кредиту фактично становить 12,49%, а не 12,29% як це передбачено п.п.1.3.1. Кредитного договору, так що зміна відсоткової ставки відбулась безпідставно та необгрунтовано, оскільки жодних Додаткових угод про внесення змін до кредитного договору щодо зміни відсоткової ставки з 12,29% до 12,49% між сторонами укладено не було, та Позичальник не отримував будь-яких повідомлень від Банку про таке підвищення Судом встановлено, що згідно Договору застави цінних паперів від 22.11.2007р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], останній передає в заставу, а Банк приймає в заставу Предмет застави з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає з Кредитного договору № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р., а саме: повернути до 19.11.2032р. кредит у сумі 181 953,27 доларів США, щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом із розрахунку 12,49% річних (із розрахунку фактичної кількості дрнів у періоді (28-29-30-31/360)), інші платежі передбачені Кредитним договором, сплатити пеню, штрафи в розмірі і у випадках передбачених Кредитним договором, та відшкодувати збитки, достроково повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у випадках, передбачених Кредитним договором (а.с.56-58). Аналогічні положення в частині визначення складу Зобов'язань Заставодавця за кредитним договором № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р. викладені в Договорі застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-343/81-06-2/2007/001 від 22.11.2007р., укладеного між Банком та [PERSON] (а.с.59-62). Згідно листа ПАТ «КБ «Надра» вих. № 1-7-10850 від 02.11.2016р. встановлено, що встановлена відсоткова ставка в кредитному договорі у розмірі 12,29% є технічної помилкою, яка була допущена при оформленні тексту кредитного договору. Банком було надано копію договору застави цінних паперів від 22.11.2007р. та копію застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № Б343/81-06-2/2007/001 від 22.11.2007р., де зазначено відсоткова ставка 12,49%. Тому всі нарахування та розрахунок щомісячного платежу було проведено з урахуванням відсоткової ставки 12,49% річних (а.с.54-55). Так, Відповідач у своєму листі зазначив, що при укладенні між Банком та Позивачем кредитного договору № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р. в тексті кредитного договору було допущено технічну помилку, а саме відсоткова ставка за користування кредитом визначена у розмірі 12,29%, а не 12,49%, в той час як всі нарахування по кредитному договору з моменту його укладення розраховувались саме, виходячи з відсоткової ставки в розмірі 12,49% річних, водночас, на противагу цьому Позивач зазначав, що відсоткова ставка була в односторонньому порядку змінена Відповідачем всупереч умовам кредитного договору без попереднього повідомлення Позичальника та підписання додаткової угоди між сторонами. Разом з тим, Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент укладення договору розрахунок суми щомісячного мінімального платежу та інших нарахувань було здійснено саме виходячи з процентної ставки за користування кредитом в розмірі 12,29% річних, а не 12,49% річних, тому твердження Позивача щодо односторонньої зміни відсоткової ставки з боку ПАТ «КБ «Надра» є такими, що не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджені відповідними доказами. Щодо неправомірності нарахування процентів за Кредитним договором за методом «факт/360», суд виходить з того, що відповідно до п. 1.18 Глави 1 Розділу ІІІ Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою правління Національного банку України від 18.06.2003р. № 255 для обрахування процентних доходів і витрат застосовуються такі методи визначення кількості днів: метод "факт/факт" - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році; метод "факт/360" - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів; метод "30/360" - передбачає, що для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30. Таким чином, сторони при укладенні договору дійшли згоди щодо всіх обставин порядку надання та повернення кредиту з урахуванням відсотків за користування кредитом, відтак оскільки метод нарахування процентів за Кредитним договором «факт/360» не суперечить вимогам постанов Кабінету Міністрів України та Національного банку України, нарахування Банком процентів у передбаченому Кредитним договором порядку, який підписаний сторонами, не суперечить положенням чинного законодавства та не є підставою для визнання відповідного пункту кредитного договору недійсним. Пунктом 3.3.3. Кредитного договору передбачено, що Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по Кредиту, визначений у п.п.3.3.1. цього Договору щомісячно до 5 числа поточного місяця, а Банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 7 числа поточного місяця. У випадку, коли Позичальник до 5 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 7 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість Позичальника, Банк, починаючи з 8 числа поточного місяця, застосовує до Позичальника штрафні санкції, передбачені цим Договором. Якщо 5-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Відповідно до п.3.5. Кредитного договору з метою виконання умови, передбаченої п.3.4. цього Договору, якщо Позичальник несвоєчасно та/чи не в повному об'ємі сплачує свої обов'язкові платежі, Банк самостійно розподіляє грошові кошти згідно черговості, передбаченої п.3.4. цього Договору або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку. Пунктом 3.4. Кредитного договору визначено, що якщо на протязі дії цього Договору Позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим Договором, то Банк приймає виконання Позичальником своїх зобов'язань по цьому Договору в наступному порядку: - прострочені відсотки за користування кредитом; - відсотки за користування кредитними коштами; - пені та штрафи; - прострочена сума Кредиту; - сума кредиту. Відповідно до п. 4.2.3. Кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, якщо: - позичальник протягом 14 днів від дати отримання вимоги Банку про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п.4.2.2. цього Договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору); або - запропоновані засоби не влаштують Банк; або - Позичальник відмовиться (незалежно від причини такої відмови) від своєчасного укладення договорів, визначених у п.п.2.1.1., 2.1.2., 2.1.3. цього Договору. Позивач зазначив, що згідно законодавства встановлено 30-денний строк протягом якого Позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит на вимогу банку, всупереч умовам п.п.4.2.3, якими встановлено 14-денний строк дострокового виконання зобов'язання. Так, Банк має право у разі суттєвого погіршення фінансового стану Позичальника та/або припинення дії або визнання недійсним хоча б одного із договорів, визначених у п.п.1.2., 2.1.2., 2.1.3. цього Договору, та/або зниження вартості засобів забезпечення виконання зобов'язань, визначених у п.п.2.1.1. 2.1.2., 2.1.3. цього Договору, вимагати надання Позичальником додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором (п.4.2.2. Кредитного договору). Разом з тим, проаналізувавши п.п.4.2.3. Кредитного договору суд дійшов висновку, що даним пунктом не встановлено 14-денний строк для дострокового виконання Позичальником своїх зобов'язань, а визначено випадки коли Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань по кредитному договору, зокрема в разі невиконання Позичальником протягом 14 днів вимог Банку про надання додаткових засобів забезпечення, а також у інших випадках, визначених Кредитним договором. Відповідно до п. 4.2.6. Кредитного договору Банк має право ініціювати зміну відсоткової ставки за користування Кредитом/Кредитною лінією, письмово попередивши Позичальника за 14 робочих днів, в тому числі у випадку, якщо Позичальник припиняє перерахування заробітної плати, або інших регулярних надходжень на рахунок, відкритий в Банку. При незгоді Позичальника з новим розміром відсоткової ставки, про що свідчить факт не підписання Позичальником протягом 14 робочих днів додаткової угоди до даного Договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Разом з тим, п.п.8.1. .8.2. Кредитного договору визначено, що розмір процентної ставки може переглядатися сторонами, про що складається відповідна Додаткова угода між Банком та Позичальником. У випадку, якщо на вимогу Банку Позичальник не з'являється для укладення чергової Додаткової угоди щодо визначення розмір процентної ставки або Сторони не можуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, Позичальник зобов'язаний протягом 7 робочих днів достроково виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Так, п.п.4.2.6., 8.1. Кредитного договору визначено погоджену сторонами процедуру зміни договору в частині зміни розміру відсоткової ставки шляхом здійснення Банком дій щодо завчасного попередження Позичальника про зміну розміру відсоткової ставки по Кредитному договору та подальшого прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору шляхом підписання між сторонами додаткової угоди до Кредитного договору у відповідності до ст.ст. 641-642 ЦК України Окрім того, п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, у кредитному договорі № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р., укладеному, між Відповідачем та Позивачем чітко визначені кредитні умови, зокрема, право банку на ініціювання зміни відсоткової ставки за користування кредитом та внесення змін та доповнень до вказаного договору лише шляхом укладання додаткових угод за підписом обох сторін договору. Відповідно до п. 4.3.12. Кредитного договору Позичальник зобов'язався повідомляти протягом двох робочих днів про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інші обставини, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим Договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують. Відповідно до п. 4.3.16. Кредитного договору при здійсненні повного дострокового погашення кредиту, у зв'язку з рефінансуванням заборгованості Позичальника іншим банком, та здійснення Банком дій направлених на виведення об'єкту іпотеки з Єдиного реєстру заборон відчуження та Державного реєстру іпотек, Позичальник зобов'язаний сплатити банку комісію у розмірі 2% від початкової суми кредиту. Позивач зазначив, що зазначеним пунктом Договору обмежується право Позичальника на дострокове повернення кредиту, зокрема законодавством не передбачається можливість для Банку встановлювати комісію за дострокове повернення кредиту, а Банк повинен лише здійснити коригування кредитних зобов'язань у бік їх зменшення, а не збільшення. Разом з тим, відповідно до п.п.4.4.1. Позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту: - повне або часткове, без сплати додаткової комісії, окрім випадку передбаченому п.4.3.16. цього Договору, попередивши письмово Банк про свої наміри не пізніше як за десять робочих днів до сплати погашення; - при частковому достроковому погашенні кредиту, перерахунок графіку погашення кредиту здійснюється тільки у випадку внесення Позичальником в рахунок погашення суми, не меншій 5000 дол.США або еквіваленту в національній валюті. Таким чином, кредитним договором визначено умови дострокового погашення кредиту частково чи в повному обсязі без необхідності сплати додаткової комісії, крім випадку рефінансування заборгованості Позичальника в іншому банку, що не порушує право Позичальника на дострокове виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. В день укладення договору іпотеки Позичальник зобов'язаний застрахувати Нерухоме майно, яке вказано в п.2.1. цього Договору, на повну його вартість, згідно звіту про проведення експертної оцінки, зробленого суб'єктом оціночної діяльності, акредитованим Банком. В день укладення цього договору здійснювати страхування Позичальника від нещасних випадків на суму не меншу розміру поточної заборгованості по зобов'язанням за цим Договором. Страхування здійснюється шляхом укладення щорічно до 22 листопада (календарний день та місяць укладення цього договору) відповідних договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними Банком. Предмет іпотеки та життя Позичальника повинно бути застраховано протягом дії цього Договору. Вигодонабувачем по вказаним договором страхування повинен бути ВАТ КБ «надра». Позичальник має надати в Банк копії договорів страхування (страхового полісу) та копії документів, що засвідчуватимуть оплату страхових внесків. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, у разі порушення Позичальником умов цільового використання Кредиту, визначеного п.1.2. цього Договору, Позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми коштів, використаних не за цільовим призначеним. Разом з тим, згідно п.5.3. Кредитного договору у разі порушення Позичальником вимог п.4.3. (в т.ч. і п.п.4.3.7., яким передбачено обов'язок Позичальника використовувати кредит лише на цілі, визначені п.1.2. цього Договору) за виключенням п.п.4.3.8., 4.3.9. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту, визначеної у п.1.1. цього Договору, за кожен випадок Водночас, у випадку прострочення виконання зобов'язань Позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.п.3.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п.5.2. Кредитного договору). За п.6.1. Кредитного договору сторони звільняються від відповідальності за часткове, або повне невиконання своїх зобов'язань за цим Договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які Сторони не могли передбачити, або запобігти. До таких обставин за цим Договором належать: військові дії, не залежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха. У випадку настання обставин, визначених п.6.1. цього Договору, строк виконання зобов'язань відсувається на строк дії таких обставин, але не більше як на один місяць (п.6.3.).. Якщо обставини, визначені п.6.1. цього Договору будуть діяти протягом більше як одного місяця, Позичальник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів, від закінчення терміну визначеного п.6.3. цього Договору, погасити кредит та нараховані проценти (п.6.4.). Так, вищезазначені пункти Кредитного договору Позивач вважає такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, зокрема суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими та всупереч принципу добросовісності зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача, а тому згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи Кредитний договір № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р. погодили всі істотні умови. Стаття 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає поняття споживача та споживчого кредиту, так споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Цивільним кодексом України встановлена свобода договору (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи сторін договору - представника Банку та безпосередньо позичальника - [PERSON] Отже, укладений Кредитний договір - є підставою, відповідно до якої між Позивачем і Відповідачем виникли взаємні права та обов'язки, а саме: у відповідача - обов'язок надати у кредит грошові кошти, а у Позивача - своєчасно і в повному обсязі здійснити повернення грошових коштів, сплатити відсотки за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Суд вважає, що після укладення Кредитного договору № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р. між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору положення Закону України "Про захист прав споживачів" не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Також ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до приписів цієї статті, кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір, так при укладенні відповідного договору позивач діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, порядок повернення кредитних коштів, умови виникнення у Банку права на дострокове повернення кредиту, порядок внесення змін до кредитного договору, в т.ч. змін щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, порядок надання Банку відомостей щодо Позичальника та пов'язаних з ним осіб, порядок страхування майна, розмір та порядок сплати штрафних санкцій, щомісячних платежів, тощо. Доказів зворотного Позивачем не надано та в судовому засіданні не здобуто. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Так, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Разом з тим, Кредитний договір № 255/П/35/2007-840 від 22.11.2007р. підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в своїх постановах від 11.11.2015р. у справі № 6-511цс15, від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15. Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, порушення відповідачем вимог ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, з урахуванням того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови Кредитного договору, зокрема розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, порядок повернення кредитних коштів, умови виникнення у Банку права на дострокове повернення кредиту, порядок внесення змін до кредитного договору, в т.ч. змін щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, порядок надання Банку відомостей щодо Позичальника та пов'язаних з ним осіб, порядок страхування майна, розмір та порядок сплати штрафних санкцій, щомісячних платежів, тощо, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 6, 11, 203, 215, 217, 509, 626, 627, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та

Outcome: dismissed