Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даною позовною заявою до відповідачів покликаючись на те, що з 15.08.1985р. по 07.07.2014р. працювала початкових класів Реклинецької ЗШ І-ІІст. с.Реклинець, Сокальського району. Нещодавно їй стало відомо, що вона має право на середню земельну частку (пай), яку надавали працівникам освіти, культури, охорони здоров'я, що працюють на території сільської ради. Вона звернулась із заявою про виділення середньої земельної частки (паю) в Реклинецьку сільську раду і рішенням сільської ради від 20.10.2016р. №195 та №196 надано згоду на виділення їй земельної ділянки площею 2,65га для товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки була пропущена в списках на роздержавлення СС ім.Л.Українки (колишній колгосп "Ленінський шлях"). Така земельна ділянка може бути виділена із земель запасу Релинецької сільської ради, які на даний час є в наявності. Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,65га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості на території Реклинецької сільської ради Сокальського району Львівської області із земель запасу. Представник позивача - адвокат [PERSON] надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача Реклинецької сільської ради надав суду заяву в якій вказує, що вирішення даної справи покладає на розсуд суду, розгляд справи проводити без участі їх представника. Представник відповідача Сокальської РДА надав суду заяву в якій вказує, що вирішення даної справи покладає на розсуд суду, розгляд справи проводити без участі їх представника. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в особі Відділу Держгеокадастру у Сокальському районі надав суду відзив на позовну заяву, в яких вказав, що заявлення вимог до них як до відповідача є безпідставними. Просив у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. З дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки встановлено, що [PERSON] з 15.08.1985 року і по 07.07.2014 року працювала вчителем початкових класів Реклинецької ЗШ І-ІІст. с.Реклинець Сокальського району. Відповідно до копії паспорта встановлено, що [PERSON] з 24.06.1997р. по даний час проживає в [ADDRESS]. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов'язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов'язковою юридичною підставою для подальшого оформлення на неї відповідних прав. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п.п.16, 17 Перехідних положень ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Разом з цим, ст.25 та п.8 Перехідних положень ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ і організацій, а також працівникам державних та комунальних закладів освіти, розташованих на території відповідної ради з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель приймають органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Відповідно до ч.3 ст.57 Закону України "Про освіту" педагогічним працівникам, які працюють у сільській місцевості і селищах міського типу, а також пенсіонерам, які раніше працювали педагогічними працівниками в таких населених пунктах і проживають у них, мають право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки в межах земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи чи організації, розташованих на території відповідної ради, із земель сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарської установи чи організації, що приватизуються, або земель запасу чи резервного фонду, але не більше норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, встановлених законом для ведення особистого селянського господарства. У відповідності до п.7 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р. №720/95 установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі. Згідно п.5 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р. №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Разом з цим, п.1 Указу Президента України "Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи" від 12.04.2000р. №584/2000 встановлено, що Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській і Севастопольській міським, районним державним адміністраціям вжити необхідних заходів щодо виділення до 1 листопада 2000 року відповідно до законодавства із земель запасу та резервного фонду земельних ділянок і надання їх у користування особам, які працюють у соціальній сфері села, та пенсіонерам, що раніше працювали у зазначеній сфері та проживають у сільській місцевості (далі - працівники соціальної сфери села та пенсіонери з їх числа), для ведення особистого підсобного господарства. Також, листом Державного комітету України по земельних ресурсах України "Про паювання земель колективної власності" від 18.10.2001р. №14-17-2-Ко 700/5075 надано роз'янення про те, що стосується пункту 4 ст.57 Закону України "Про освіту", яким визначено, що педагогічні працівники, які проживають у сільській місцевості, а також пенсіонери з їх числа, які раніше працювали в цих населених пунктах і проживають в них, мають право на одержання у власність земельної ділянки у розмірі середньої земельної частки, відповідно до чинного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 15.08.1985р. по 07.07.2014р. працювала вчителем початкових класів Реклинецької ЗШ І-ІІст. Сокальського району і постійно проживала та проживає в м.Кам'янка-Бузька, а не на території села Реклинець Сокальського району, а тому, відповідно до п.7 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р. №720/95 не мала і не має права на земельну частку (пай), в зв'язку з чим не була внесена в списки осіб на роздержавлення СС "ім. Л.Українки" (колишній колгосп "Ленінський шлях"), на виділення їй земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та не отримала середньої земельної частки (пай). Таким чином, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Реклинецької сільської ради, Сокальської районної державної адміністрації та Головного управління держгеокадастру у Львівській області в особі Відділу Держгеокадастру у Сокальському районі про визнання права на земельну частку (пай) слід відмовити.

Outcome: dismissed