Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

що ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» звернулися до суду із вище зазначеним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що 09.07.2014 року між ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» та [PERSON] було укладено договір позики (грошових коштів) №10/07/14, відповідно до умов якої позикодавець надає, а позичальник приймає грошову позику з поверненням в терміни та на умовах визначеної договором основної суми заборгованості без нарахування відсотків, а саме в сумі 45862,50 грн., з терміном повернення до 01.01.2015 року. Даний договір позики та його укладення погоджений позачерговими зборами учасників ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок», що підтверджується протоколом №4 від 08.07.2014 року. Із каси бухгалтерії згідно видаткового касового ордеру від 10.07.2014 року [PERSON] були видані кошти в сумі 45 862,50 грн. По закінченню зазначеного в договорі позики строку (01.01.2015 року) [PERSON] боргу не повернув, а також не здійснив жодного місячного погашення відповідно до умов договору. Тому позивач-відповідач просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» 45 862,50 грн. заборгованості за договором позики та судові витрати. Відповідач-позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з 14.02.2012 року по 15.07.2014 року він перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» на посаді директора. 30.05.2014 року була проведена інвентаризації , під час якої виявлено недостачу поголівя телят у кількості 18 голів. Згідно наказу №5 від 20.06.2014 року встановлено винних осіб та відшкодування за їх рахунок на загальну суму 45862,50 грн., проте через фінансову неспроможність цих осіб вказана сума не була відшкодована, а в подальшому дані працівники були звільнені. Після підписання так званого договору позики від 09.07.2014 року [PERSON] був звільнений 15.07.2014 року. Відповідач-позивач зазначає, що обставини підписання договору позики та правовідносини, які при цьому виникли, засвідчують те, що він є безгрошовим, фіктивним та таким, що в дійсності закриває недостачу поголівя худоби на суму 45862,50 грн. в бухгалтерському обліку товариства з метою приховання такої недостачі перед іншими учасниками товариства. Про те, що кошти не передавались, свідчить безпроцентність позики; сума збитку від недостачі згідно наказу №5 від 20.06.2014 року повністю до копійок аналогічна з сумою фіктивної позики; розбіжність між самим договором та видатним касовим ордером, а також невідповідність видаткового касового ордеру п.3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті. Таким чином, відповідач-позивач просить визнати фіктивним договір позики №10/07/14 від 09.07.2014 року та видатковий касовий ордер від 10.07.2014 року, а також стягнути з позивача-відповідача на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник позивача-відповідача в судовому засіданні позов ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» до [PERSON] підтримав з підстав, наведених у самому позові. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити й пояснив суду, що наявність укладеного договору позики підтверджує факт боргу [PERSON] перед ТзОВ «Агромислова фірма «Світанок» на суму 45862,50 грн. Те, що даний договір є безпроцентним, не підтверджує факту його фіктивності, адже агрохолдинг для своїх працівників видавав безпроцентні позики. З приводу рівнозначності сум в договорі позики та виявленій недостачі за результатами інвентаризації, то не заперечує, що можливо дійсно така позика видавалася для закриття недостачі по бухгалтерському обліку. Кошти на підставі договору позики були видані [PERSON] бухгалтерією через касу, що підтверджується касовим ордером. Водночас зазначив, що йому не відомо, чому даний касовий ордер не був підписаний головним бухгалтером підприємства. Відповідач-позивач та його представник у судовому засіданні позов ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» не визнали, просять суд відмовити в його задоволенні, натомість задоволити зустрічний позов з підстав, викладених у позові. Також в судовому засіданні наголосив, що реально коштів за договором позики він не отримував, а договір позики підписав на прохання керівництва з метою приховання виявленої за результатами інвентаризації недостачі. За таких обставин договір позики є фіктивним, а вимоги ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» є безпідставними та задоволенню не підлягають. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює головним бухгалтером ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» й йому не відомо де і коли надавалася позика [PERSON], касовий ордер він не підписував. Можливо й була видана позика за скриття недостачі, оскільки [PERSON] несе за це відповідальність. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, проаналізувавши докази по справі вважає, що в задоволенні позову ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом [PERSON] до ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» про визнання фіктивними договору позики та видаткового касового ордеру слід відмовити, виходячи із наступних підстав: Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~). За змістом\~ст. 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Згідно правового висновку про застосування ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. За змістом ст.\~57,\~58 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1\~ст. 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Зі змісту договору позики вбачається , що 09.07.2014 року між ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» та [PERSON] було укладено договір позики (грошових коштів) №10/07/14 Згідно з п.2.1 договору позикодавець надає, а позичальник приймає грошову суму («позика») з поверненням,в терміни та на умовах, визначених договором, основної суми заборгованості без нарахування відсотків та іншої винагороди по ній; розмір (сума) позики 45862,50 грн. Відповідно до п.2.3 договору позика надається шляхом передачі готівкових коштів позичальнику. (а.с.4). Із протоколу №4 позачергових зборів учасників ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» від 08.07.2014 року (а.с.5) вбачається, що надання позики [PERSON] в сумі 45862,50 грн. здійснюється шляхом видачі грошових коштів з каси підприємства. Із фотокопії службової розписки від 03.06.2014 року директора ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» [PERSON] вбачається , що при інвентаризації 30.05.2014 року виявлено недостачу 18 гол. поголів»я ( а.с.27). З наказу №5 від 20.06.2015 року ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» (а.с.29) вбачається, що нестачу ВРХ, згідно службової записки №64 від 03.06.2014 року на загальну суму 45862,50 грн. вирішено відшкодувати за рахунок винних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно висновку за результатами службової перевірки по факту виявлення недостачі поголівя ВРХ в ТОВ «Світанок» від 21.08.2014 року, проведеної СБ ТОВ «Райз-Прикарпаття», виявлено нестачу 18 голів ВРХ на суму 45862,50 грн., а також рекомендовано за грубе порушення виробничої дисципліни звільнити [PERSON] з посади директора ТОВ АПФ «Світанок» та вирахувати із заробітної плати директора [PERSON] та головного зоотехніка [PERSON] кошти в сумі 22931,95 грн. з кожного для погашення завданих господарству збитків (а.с.30-35). Із звіту №25 перевірки виробничої діяльності по тваринництву ТОВ «Агропромислова фірма «Світанок» від 24.06.2014 року вбачається , що на підприємстві виявлено нестачу 18 гол. молодняка ( а.с.36-47). В судовому засіданні з»ясовано , що відповідач- позивач [PERSON] звільнений із займаної посади 15.07.2014 року на вимогу керівництва . Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт нестачі в ТОВ АПФ «Світанок» поголівя ВРХ, на суму 45862,50 грн. [PERSON] сума фактично збігається із сумою, вказаною в договорі позики (грошових коштів) №10/07/14 від 09.07.2014 року. Відповідач-позивач заперечує передавання йому вказаної в договорі\~\~\~\~позики \~№10/07/14 від 09.07.2014 року грошової суми. Матеріали справи не містять належним чином оформленого касового ордера або іншого документа, який би посвідчував передання [PERSON] позикодавцем (ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок») вказаної у договорі суми. Відповідно до п.3.4 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 N 637, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Долучений до матеріалів справи видатковий касовий ордер ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» від 10.07.2014 року (а.с.6), в порушення вимог вказаного вище п.3.4 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», не містить підпису керівника та головного бухгалтера підприємства. Таким чином, суд приходить до висновку, що видатковий касовий ордер ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» від 10.07.2014 року не є належним доказом на підтвердження факту видачі позики [PERSON] на підставі договору позики №10/07/14 від 09.07.2014 року. Договір позики (грошових коштів) №10/07/14 від 09.07.2014 року укладений між сторонами у письмовій формі, проте його зміст не підтверджує факту передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, крім цього, сума недостачі збігається із сумою позики. Як вказувалось вище, позивачем-відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту передачі грошей відповідачу-позивачу за умовами підписаного договору позики, у зв'язку з чим позовні вимоги ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» є необґрунтованими, оскільки докази, що підтверджують фактичну передачу коштів, відсутні.\~\~\~\~ \~ Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~саме в момент вчинення правочину. Однією з необхідних загальних вимог для чинності правочину є те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5\~ст.203 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. За розясненнями, що містяться в п.7, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалась досягти правового результату, такий правочин не можна визнавати фіктивним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 1 ст.\~638\~та ч. 1 ст.\~640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2\~ст. 640 ЦК України\~у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.8\~постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205- 210, 640 ЦК тощо).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення ( не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. У силу вимог\~ст. 1046 ЦК України\~у разі безгрошовості договору він є неукладеним. Таким чином, покликання відповідача-позивача на той факт, що договір позики (грошових коштів) №10/07/14 від 09.07.2014 року підлягає визнанню фіктивним у звязку з його безгрошовістю, cуд вважає безпідставним, оскільки безгрошовість є підставою для оспорювання договору позики, а не для визнання його недійсним, так як в розумінні\~ст. 234 ЦК України, такі обставини не є підставою вважати дану позику фіктивною. \~\~\~\~ Крім того, вимоги відповідача-позивача про визнання фіктивним видаткового касового ордера ТзОВ «Агропромислової фірми «Світанок» від 10.07.2014 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки касовий ордер за своєю правовою природою є доказом на підтвердження обставин укладення відповідного договору позики,\~а\~ тому він не може бути оспорений на підставі норм про визнання правочину фіктивним. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (грошових коштів) №10/07/14 від 09.07.2014 року слід відмовити, а також в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Світанок» про визнання фіктивними договору позики та видаткового касового ордеру слід відмовити. В судовому засіданні відповідач позивач та його представник просять стягнути із ТзОВ «Агропромислова фірма «Світанок» судові витрати та витрати за надання юридичної допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору від 29.01.2016 року [PERSON] за подання позовної заяви (а.с.24). Однак в задоволенні позову відмовлено, тому стягненню дані кошти не підлягають. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України.\~\~Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).\~\~Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. При дослідженні матеріалів справи встановлено, що адвокат [PERSON] надавав правову допомогу відповідачу - позивачу відповідно до договору про надання правової допомоги від 28.01. 2016 року. (а.с.19). Правова допомога надавалась як по первинному позову, так і по зустрічному. На підтвердження цих обставин суду була надана квитанція № 614 на суму 5000 грн. та акт виконаних робіт на зазначену суму. Матеріалами справи підтверджується, що адвокат [PERSON] за всі судові засідання від 23.02.2016 р. (а.с.57-60), 14.03.16 р.(а.с.63-64), 28.03.2016 р.(а.с.68), 05.04.2014 р. ( а.с.77),15.04.2016 р. ( а.с.97-98) приймав участь у засіданнях протягом 213 хвилин. Тому, враховуючи час, який був витрачений адвокатом на надання консультацій підготовку до судових засідань та безпосередньої участі у судових засіданнях , суд приходить до висновку, що сума відшкодування витрат пов»язаних з правовою допомогою підлягає стягненню в розмірі 3559 грн. 16 коп. На підставі викладеного, ст.ст.203,215,234, 1046, 1047,1048, 1049, 1051 ЦК України,

Outcome: approved