Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

2 вересня 2019 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на майно її бабусі [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на будинковолодіння, яке складається з житлового будинку літери "А", стайні літери "Б", стодоли літери "В", підвалу літери "ПдВ", воріт-1, колодязя - 2, вартістю 150109 гривень, що знаходиться в [ADDRESS] , та земельну частку (пай) в колгоспі ім.Шевченка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,13 умовних кадастрових гектарів, вартістю 32809 гривень 55 копійок, що знаходиться за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні змінила позовні вимоги та просить визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2002 року, оскільки за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 19.09.1986 року секретарем виконкому Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 31, згідно якого на випадок смерті належний їй жилий будинок разом з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Щитівці Заліщицького району Тернопільської області заповіла позивачці. Даний заповіт ніким не змінювався та не скасовувався. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з житлового будинку літери "А", стайні літери "Б", стодоли літери "В", підвалу літери "ПдВ", воріт-1, колодязя - 2, вартістю 150109 гривень, що знаходиться в [ADDRESS] . Статею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинковолодіння яке складається з житлового будинку літери "А", стайні літери "Б", стодоли літери "В", підвалу літери "ПдВ", воріт-1, колодязя - 2, вартістю 150109 гривень, що знаходиться в [ADDRESS] , право на спадкування якого за заповітом належить позивачці у справі. Згідно довідки, виданої виконкомом Дунівської сільської ради № 460 від 15.07.2019 року, позивачка у встановлений законом строк прийняла спадщину. Однак, листом приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу Лютого С.І. № 753/01-16 від 12.08.2019 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, виданого на ім`я спадкодавиці. Позивачці рекомендовано звернутися до суду. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явитипозов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачкою - [PERSON] суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка в порядку спадкування має право на майно, що належало спадкодавиці [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved