Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 березня 2013 р. померла їхня матір - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 12.03.2013 р. (серія І-КИ № 506308). Заповіту спадкодавець не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON]. 23 серпня 2013 р. вони звернулись до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті матері. Державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 560/2013 на майно померлої 10 березня 2013 р. [PERSON] 23 травня 2014 р. постановою державного нотаріусу Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок та земельну ділянку, на якій знаходиться садовий будинок за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, Ювілейна селищна рада, с/т «Авіатор», № 349, оскільки спадкоємицями не надані правовстановлюючий документ на садовий будинок. 12 квітня 2002 р. помер [PERSON] їхній батько та чоловік [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 13 квітня 2002 р. (серія І-КИ № 436756). Після його смерті [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила спадкове майно у повній мірі, 28 квітня 2006 р. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за позовом [PERSON] було визнано право власності на садовий будинок № 349 та земельну ділянку № 349 загальною площею 0, 0939 га, розташовані в садівничому товаристві «Авіатор» на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом. Однак в подальшому [PERSON]О вказане рішення так і не зареєструвала у відповідних органах, через що державний нотаріус і відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до довідки с/т «Авіатор», [PERSON]О та [PERSON] дійсно є членами садівничого товариства «Авіатор», і користуються земельною ділянкою № 349, площею 0, 0939 га, яка належить померлому [PERSON] на підставі рішення виконкому Ювілейної селищної Ради народних депутатів № 146\~203 від 17.10.1996 та 21.10.1998, яка була надана їм у користування у 2014 році. Земельна ділянка № 349 площею 0, 0939 га, розташована в садівничому товаристві «Авіатор» Ювілейної селищної Ради згідно державного акту на право приватної власності на землю від 25.11.1998 р. була надана для ведення садівництва [PERSON], на якій в подальшому подружжям [PERSON] був збудований садовий будинок. Відповідно до п. 2.4 Статуту садівничого товариства «Авіатор» його члени можуть споруджувати на виділеній земельній ділянці опалювальний садовий будинок площею забудови 50 кв. м. Також, довідкою садівничого товариства «Авіатор» підтверджується, що [PERSON] на момент смерті був членом цього садівничого товариства. За таких обставин, оскільки їхньою матір'ю - [PERSON] за життя не були оформлені ні правовстановлюючі документи на садовий будинок, ні на земельну ділянку під ним, тому вони змушені звернутись до суду із вказаним позовом про встановлення факту належності померлій [PERSON]О садового будинку № 349 та земельної ділянки № 349 загальною площею 0, 0939 га, що розташовані в садівничому товаристві «Авіатор» на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району. Отже, вони є фактичними власниками вказаного садового будинку та земельної ділянки в с/т «Авіатор», але оформити в нотаріальному порядку право власності на вказані об'єкти не мають можливості через відсутність правовстановлюючих документів на них, а точніше, через відсутність реєстрації права власності на них за їхньою матір'ю - [PERSON] Просять суд\~визнати за\~[PERSON] та\~[PERSON],\~право власності\~на спадкове\~майно у\~вигляді садового\~будинку №\~349,\~розташованого в\~садівничому товаристві\~«Авіатор» Дніпропетровської\~обл.,\~Дніпропетровського р-н,\~Слобожанської селищної\~ради в\~порядку спадкування\~за законом\~після смерті\~матері -\~[PERSON],\~яка померла\~10.03.2013\~року,\~по 1/2 частині за кожною. Визнати за [PERSON] та [PERSON], право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки № 349 площею 0, 0939 га, розташованої в садівничому товаристві «Авіатор» Дніпропетровської обл., Дніпропетровського р-н, Слобожанської селищної ради в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла 10.03.2013 року, по 1/2 частині за кожною. У судове засідання позивачі не зявилися, але до його початку надали суду заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 10 березня 2013 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №506308, актовий запис №1772 від 12.03.2013 року (а.с.6). Родинні відносини між позивачами та [PERSON] підтверджується наступними документами: копією свідоцтва про народження серія ІІ-УР №931198 від 14.03.1961 р., копією свідоцтва про укладення шлюбу серія ІІ-КИ №346229 від 29.08.1980 р.; копією свідоцтва про народження серія ГД №947074 від 12.05.1956 року, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00009066410 від 24 травня 2011 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серія ІІІ-КИ №377371 від 05.08.1986 р. (а.с.44-47). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: садовий будинок № 349, розташований в садівничому товаристві «Авіатор» Дніпропетровської обл., Дніпропетровського району, земельну ділянку № 349 площею 0, 0939 га, розташовану в садівничому товаристві «Авіатор» Дніпропетровської область, Дніпропетровського район, Слобожанської селищної ради. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи є копія постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.04.2206 року якою визнано за [PERSON] право власності на садовий будинок №349, розташований в садівничому товаристві «Авіатор» на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12.04.2002 року, а також визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку №349, загальною площею 0,0939 га, розташовану в садівничому товаристві «Авіатор» на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12.04.2002 року. Але право власності у встановленому законом порядку не зареєстровано (а.с.7). В матеріалах справи є довідка видана с/т «Авіатор», з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є членами садівничого товариства «Авіатор» і користуються земельною ділянкою №349, площею 0,0939 га, яка належить [PERSON] на підставі рішень виконкому Ювілейної селищної ради народних депутатів № 146 від 17.10.1996 року, №203 від 21 жовтня 1998 року, які користуються нею з 2014 року. (а.с.19). В матеріалах справи є постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2014 року, з яких вбачається, що [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок, після смерті [PERSON], померлої 10.03.2013 року, так як спадкодавець не оформила своїх спадкових прав. (а.с.8, 9). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. На підставі ст.1261 ЦК України, позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті матері. Відповідно до ст. 1267 ЦКУ частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожний із позивачів успадковує по 1/2 ч. спадкового майна. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч. 1 ст.\~3\~ЦПК України суд\~вирішує справи\~відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод ратифікована Україною Законом України\~"Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~N\~2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції"\~N\~475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що\~пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачами. Отже, права позивачів як спадкоємців підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст.16\~ЦК України шляхом визнання права на спадкове майно. Оскільки спадкодавець за життя не встигла оформити право власності на садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0939 га, а саме зареєструвати в передбаченому законом порядку постанову суду, то відповідно до вимог ст.\~1218\~ЦК України таке право не втрачається і може бути передане у спадок, у звязку з тим, що позивачі є спадкоємцями після смерті матері, права та обовязки спадкодавця на вищевказане майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок її смерті, також входить до складу спадщини, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачами прав та обовязків спадкодавця на садовий будинок та земельну ділянку, по ? частині кожному. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial