Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся з позовом до [PERSON] та просить стягнути заборгованість за кредитним договором № KGXRRX12160044 від 03.08.2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № KGXRRX12160044, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 1581 грн. 04 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, в порушення умов кредитного договору [PERSON] прийняті на себе зобов'язання перед банком не виконує, в зв'язку з чим має перед банком: - заборгованість за кредитом в сумі 557, 58 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 27,28 грн.; - заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 417,41 грн.; - заборгованість по пені за не своєчасність виконання зобов'язань по договору 10770,40 грн.; - штраф в розмірі 500 грн.(фіксована сума); - штраф в сумі 588,63 грн.(процентна складова). Всього Банк просить стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості за кредитним договором № KGXRRX12160044 від 03.08.2008 року станом на 29.10.2013 року в сумі 12861,30 грн. Представник позивача надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений за місцем реєстрації його місця проживання згідно відомостей Світловодського РС УДМС України в Кіровоградській області, про що свідчать поштові відправлення (а.с.24-25,26-27,33-34). Вказані поштові відправлення не отримані адресатом та повернуті до суду з відміткою «за даною адресою не проживає». Частиною 5, ст. 74 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1, ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З огляду на викладене суд вважає, що відповідач [PERSON] повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. На підставі ч. 4, ст.169 ЦПК України за згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до заяви позичальника від 03.08.2008 року, Банк надає строковий кредит у сумі 1581,06 грн. на строк 24 місяці з 03.08.2008 року по 03.08.2010 р. включно, для придбання товару (а.с.7). Судом встановлено, що відповідач не повернув в повному обсязі отримані від Банку в кредит грошові кошти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 1050 ЦК України, передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, в порушення умов кредитного договору [PERSON] прийняті на себе зобов'язання перед банком не виконав, з нього на користь Банку слід стягнути: - заборгованість за кредитом в сумі 557,58 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 27,28 грн.; - заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 417,41 грн.; - штраф в розмірі 500 грн.(фіксована сума). Вирішуючи вимоги Банку про стягнення з відповідача пені за невиконання зобов'язання за кредитним договором, суд виходить з таких міркувань. Так, відповідно до п.2, ч.1, ст.611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України, - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.550 ЦК України - право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пунктом 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка", передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с. 8-10). Відповідно до розрахунку наданого банком, нарахування пені здійснювалось в розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу.( а.с.3-4) Відповідно до частини 4 статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з ч.2, ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів, особливості регулювання яких встановлені законом. Договір є обов'язковим для виконання, проте зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах 3, 4 статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік, яких не є вичерпним. При цьому, п.4 ч.1 ст.21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Як закріплено у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/13 від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суд виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частини 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредиторам. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч. 4, статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зазначив Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Відповідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 зазначеного Закону України визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Проаналізувавши умови п.5.1. Умов до заяви від 03.08.2008 року про надання кредиту, де зазначено, що Позичальник зобов'язується сплачувати Банку пеню за кожен день прострочки у розмірі 1,25 відсотків від суми простроченого платежу, суд приходить до висновку, про те, що дана умова суперечить Закону, оскільки розмір неустойки, передбачений в Умовах у декілька разів перевищує подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла у період з 03.08.2008 р. по 29.10.2013 року. Враховуючи викладене суд вважає, що п.5.1 Умов до заяви від 03.08.2008 року про надання кредиту, щодо встановлення розміру неустойки (пені) суперечать вимогам, встановленим законодавством, а також принципам справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не грунтуються на законі та не підлягають задоволенню. Крім цього вирішуючи питання про стягнення штрафу, який нараховується у відсотковому співвідношенні від суми заборгованості, суд виходить з такого. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, за не виконання належним чином умов договору з відповідача стягується штраф, який нараховується у відсотковому співвідношенні від суми заборгованості і в сумі складає 588,63 грн. Аналіз вказаного розрахунку свідчить про те, що даний штраф вираховується від загальної суми заборгованості позивача, в тому числі із заборгованості по пені. Судом встановлено, що визначення розміру неустойки (пені) та відповідно її розрахунок суперечать вимогам, встановленим законодавством та не підлягає стягненню, а відтак, штраф розрахований у відсотковому співвідношенні від суми загальної заборгованості, також не підлягає стягненню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 526, 530, 549, 550, 610, 611, 625, 627, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» рішення Конституційного Суду України №7-рп/13 від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань",

Outcome: partial