Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Просить скасувати державну реєстрацію права власності на 40/200 частин житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON], та 40/200 частин вказаного будинку за [PERSON], скасувавши рішення державного реєстратора від 5.02.2014 року №10650743 та від 30.01.2014 року № 10476792 про реєстрацію таких права. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідно до договору довічного утримання від 21 листопада 2007 року, укладеного між нею та її рідним дядьком, [PERSON] вона отримала у власність 40/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер і вона 18.04.2013 року своє право на 40/100 частин будинку зареєструвала у реєстраційній службі Бердичівського міськрайонного управління юстиції. 24.02.2014 року їй стало відомо, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 06.12.2013 року було задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на належні їй 40/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON]. На підставі вказаного рішення їх право власності було зареєстровано в реєстраційній службі. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 3 квітня 2014 року рішення Бердичівського міськрайонного суду від 6.12.13 було скасоване та ухвалив нове, про відмову у позові. На її звернення з заявою до реєстраційної служби Бердичівського міськрайоного управління юстиції про скасування державної реєстрації права власності на її частку будинку за іншими особами, отримала відмову. Через безпідставну реєстрацію права власності за третіми особами на майно, яке їм не належить, вона позбавлена можливості розпорядитися своїм майном. Посилається в позову на положення ст. 321, 324 ЦК України. Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання від 21.05.2014 року ( а.с. 25) до участі у справі було залучено Державну реєстраційну службу України. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області проти позову заперечила з тих підстав, що рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] було прийняте реєстратором Укрдержреєстру, а не реєстратором РС Бердичівського міськайонного управління юстиції. Будь-яких прав позивачки реєстраційна служба Бердичівського міськрайонного управління юстиції не порушила. Вважає, що спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки фактично оскаржується рішення державного реєстратора Укрдержреєстру. Поряд з тим, виходячи доказів, наданих позивачкою вважає, що права позивачки підлягають захисту. Представник Державної реєстраційної служби України у судове засідання не з'явився. Державна реєстраційна служба про дату та час судового засідання повідомлена належним чином. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні 21.05.2014 року позов не визнав з тих підстав, що спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Крім того рішення, які просить скасувати позивачка в матеріалах справи відсутні. В судове засідання 18 червня 2014 року представник третіх осіб не з'явився. Дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. [PERSON] є власником 40/100 частки будинку [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання, що був укладений між нею та [PERSON] 21 листопада 2007 року ( а.с. 10-11). Її право власності на вказану частку будинку зареєстровано в реєстраційній службі Бердичівського міськрайонного управління юстиції 18 квітня 2013 року, а 29 квітня 2013 припинено обтяження - заборону на відчуження частки будинку на підставі свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с.9, 13). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 06.12.2013 року було задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до Бердичівського міської ради Житомирської області про визнання права власності за кожним на 40/200 частки житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] ( а.с. 8). На підставі вказаного рішення Бердичівського міськрайсуду державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Клюковського М.В рішенням від 5.02.2014 року №10650743 за [PERSON] та рішенням від 30.01.2014 року № 10476792 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 20/400 частин житлового будинку [ADDRESS] за кожним ( а.с. 44, 45). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 06.12.2013 року про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним на 40/200 частин житлового будинку с господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] було скасоване рішення рішенням апеляційного суду Житомирської області 3 квітня 2014 року та відмовлено у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що власником спірної 40/100 частки будинку є [PERSON] на підставі договору довічного утримання (а.с. 6-7). З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 28.04.2014 року про відмову у внесенні записів про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON], [PERSON] вбачається, що РС Бердичівського міськрайонного управління юстиції не уповноважена відповідно до чинного законодавства виключати відомості про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Такі відомості можуть бути виключені на підставі рішення суду про скасування рішення про реєстрацію права ( а.с. 5). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ( ст. 319 ЦК України). Згідно ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Пред'являючи позов в порядку цивільного судочинства, позивачка як на підставу позову вказує, що реєстрацією права на її частку будинку за іншими особами порушуються її права власника будинку. Оскільки в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорених цивільних прав, а державною реєстрацією прав власності на належне позивачці нерухоме майно за іншими особами порушуються її права як власника, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вимога про скасування державної реєстрації права власності із скасуванням рішення про реєстрацію такого права є способом захисту цивільних прав, передбаченим п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України ( відновлення становища, яке існувало до порушення). При цьому суд зважає на наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з бору органів державної влади. Як вбачається з позову, [PERSON] не оспорює правомірності дій та рішень державного реєстратора Укрдержеєстру Клюковського М.В. від 30.01.2014 та від 02.02.2014 року. Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Оскільки рішення суду на підставі якого було зареєстровано право власності на 40/200 частки будинку за [PERSON] та 40/200 частки будинку за [PERSON] скасовано, підлягає скасуванню держана реєстрація їх прав зі скасуванням рішень про таку реєстрацію, - позов до Державно реєстраційної служби України, яка проводила державну таку реєстрацію таких прав , підлягає задоволенню. В задоволенні позову до реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції суд відмовляє через безпідставність вимог, оскільки державна реєстрація прав власності на спірну частку будинку РС Бердиіівського МРУЮ не проводила.

Outcome: partial