Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

позивач [PERSON] 11 травня 2017 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Комунального Підприємства 'Житлово-водопостачальне господарство Очеретинської селищної ради' про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що з 18 грудня 2014 року по 25 жовтня 2016 року він працював на посаді майстера в КП 'Житлово-постачальне господарство Очеретинської селищної ради'. Але при звільненні з ним не було зроблено повного розрахунку, а саме заборгованість по заробітній платі складає 8868,46 гривень . Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 8868,46 гривень. Позивач просить стягнути з Комунального Підприємства 'Житлово-водопостачальне господарство Очеретинської селищної ради' на його користь середній заробіток у сумі 32143,20 гривень та моральну шкоду у сумі 10000 гривень . Позивач [PERSON] не зявився у судове засідання, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності,позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання зявився представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить підпис на розписках уповноваженої особи, але заяву про відкладення розгляду справи не надали, причини поважності неявки до суду не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом було встановлено, що позивача [PERSON] було прийнято в Комунальне Підприємство "Житлово-водопостачальне господарство Очеретинської селищної ради" на посаду майстера з 18 грудня 2014 року, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.7 зворотний бік) З 25 жовтня 2016 року позивача було звільнено з займаної посади майстер на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.7 зворотний бік) Згідно зі ст.. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду довідку № 61 від 12 квітня 2017 року, видану КП "Житлово-водопостачального господарства" Очеретинської селищної ради про наявність заборгованості по заробітку у сумі 886. Тому суд, вважає за можливе стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період листопад 2015 року - березень 2016 року, серпень 2016 року у сумі 8868,46 гривень. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року у сумі 32143,20 гривень. Згідно ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.. 116 КЗпП, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивача було звільнено у жовтня 2016 року, згідно ст.116 КЗпП у день звільнення сплачуються усі належні робітнику суми, якщо вони не сплачені, відповідно до ст. 117 КЗпП нараховується середній заробіток. Тобто середній заробіток стягується за період з жовтня 2016 року і по день повного розрахунку, але позивач просить стягнути середній заробіток за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року. Судом встановлено, що позивач працював з 40 годинним (п'ятиденним) робочим тижнем з двома вихідними днями (суботою, неділею), тривалість її робочого дня складала 8 годин. За період з 25 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року позивач має 211 день затримки виплати заробітної плати. Згідно п.п.2-4 п.8 Положення Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року з наступними змінами і доповненнями) середньо денний заробіток позивача на момент звільнення, складає 186,60 грн. Таким чином, середній заробіток позивача за 211 день склав 39372,6 грн. , але оскільки позивач просить стягнути середній заробіток у сумі 32143, 20 гривень, суд не може вийти за межі позовних вимог і вважає за можливе стягнути середній заробіток у сумі 32143,20 гривень. Крім того, відповідно до Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6-2159цс15, зроблено правовий висновок, який є обовязковим для застосування судами загальної юрисдикції, про наступне. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідач не довів суду належних підстав. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що затримка виплати [PERSON] належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася з вини КП "Житлово-водопостачального господарства Очеретинської селищної ради". Оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу добровільно всі суми, що належать йому від підприємства, зазначені суми підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду відповідно до ст. 237-1 КЗОТ України. Суд вважає, що відповідачем були порушені законні права позивача, які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи ступінь моральних страждань позивачки, розмір компенсації та середнього заробітку за затримку виплати, суд вважає можливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В звязку з тим, що позов [PERSON] задоволено частково, а позивача на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року від сплати судового збору звільнено, то відповідно ст. 80 ЦПК України судовий збір у сумі 1600 грн. підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. На підставі ст. 10,11,58,59,60,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст.74,75,83,116,117,237-1 КЗпП України, суд \~ \~ \~

Outcome: partial