Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

\~ 30.10.2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] Павліни про визнання права власності на житловий будинок. Позивач посилається на те, що 24.11.2004 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: пров. Миру, 19, м. Березівка, Одеська область. [PERSON] зазначила, що нотаріально договір купівлі-продажу не складався та не реєструвався. На підтвердження укладення договору відповідач передала [PERSON] ключі від будинку, а також написала розписку про отримання від позивача 30000 грн. в рахунок продажу будинку. [PERSON] також зазначила, що 17.12.2009 року на підставі рішення Березівської міської ради №1769-У набула права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок за адресою: пров. Миру, 19, м. Березівка, Одеська область, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку. [PERSON] у заяві вказала, що зверталася до [PERSON] з метою укладення письмового договору купівлі-продажу будинку та подальшої реєстрації, але відповідач відмовила у цьому через незадовільний стан здоровя та небажання відлучатися з дому. У звязку з вищевказаним, позивач просить визнати право власності на вказаний житловий будинок за адресою: пров. Миру, 19, м. Березівка, Одеська область, укладений 24.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] Павліною. У судовому засіданні 30.11.2015 року представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.13) позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Разом з цим, 30.11.2015 року позивачем надано заяву про виправлення технічної помилки, а саме: адресу спірно будинку враховувати пров. Миру,19 м.Березівка, замість помилкового пров. Миру,17. Також просив не розглядати позовну вимогу щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним (а.с.32). Відповідач у судове засідання не зявилась, разом з тим 30.11.2015 року подала до суду заяву в якій просила справу розглядати справу за її відсутності, зазначила, що позов визнає у повному обсязі, заперечень проти позову не має, оскільки [PERSON] розрахувалась за придбаний будинок в повному обсязі (а.с.30-31). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши думку відповідача, викладену в її письмовій заяві від 30.11.2015 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ У відповідності до частини четвертої\~ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…». Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24.11.2004 року [PERSON] 04.10.2002 року отримала від [PERSON] 30000 (тридцять тисяч) грн. за проданий житловий будинок за адресою: провулок Миру, 19, м. Березівка, Одеська обл., оплата проведена повністю, претензій відповідач не має (а.с.11). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.12.2010 року земельна ділянка розташована за адресою: провулок Миру, 19, м. Березівка, Одеська обл. належить [PERSON] (а.с. 12). Згідно до технічного паспорту житлового будинку індивідуального житлового фонду виготовленого 25.01.2013 року власником будинку за адресою: провулок Миру, 19, м. Березівка, Одеська обл., являється [PERSON] (а.с. 6-10). Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, позивач звернувся до відповідача з метою укладення письмового договору купівлі-продажу будинку та подальшого його нотаріального посвідчення, однак [PERSON] відмовила посилаючись на незадовільний стан здоровя та небажання відлучатись із дому. Такі дії порушують права позивача, у звязку з чим вона не може здійснити реєстрацію права власності на будинок. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації Зі статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до вимог\~статті 331 Цивільного кодексу України «…якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації…». Отже, законом встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав За\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. \~\~ Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». \~\~\~\~ У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. \~\~\~ Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. \~\~\~\~\~ Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України\~передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним». Згідно з частиною другою\~статті 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З аналізу вищевказаних норм права та фактичних обставин справи, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень\~ЦПК України, суд доходить висновку про задоволення позову щодо визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку Миру №19, м. Березівка Одеської області, оскільки нерухоме майно було придбано на законних підставах та має усі необхідні документи. Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved