Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулися позивачі, які в обґрунтування вимог зазначили, що [INFO] у с.Комишуваха Попаснянського району Луганської області померла їх мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина яка складається з земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Забойщик» розміром 9,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості), що належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0033062 від 26 листопада 1996 року, зареєстрованого 14 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 512, що був виданий [PERSON] на підставі розпорядження Попаснянської районної державної адміністрації від 11 листопада 1996 року № 517. Після смерті матері позивачі в межах встановленого законом строку звернулися до Попаснянської державної нотаріальної контори де була заведена спадкова справа № 118 за 1999 рік. Але надалі своїх прав не оформили. В 2019 році позивачі звернулися до Попаснянської державної нотаріальної контори з цього приводу, але їм повідомили, що заведена в 1999 році спадкова справа було передана за спливом строків до Луганського обласного державного нотаріального архіву у м.Луганськ, яке тепер знаходиться на тимчасово окупованій території України, а тому в нотаріальному порядку вирішити питання успадкування майна померлої матері позивачок неможливо. На підставі викладеного, просять визнати за ними право на земельну частку (пай) по 1/2 частки, в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачі не з`явилися, суду надали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач Комишувахська селищна рада Попаснянського району Луганської області, в судове засідання свого представника не направили, надали заяву, в якій просять розглянути справу у відсутність представника та не заперечують проти задоволення позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову являться вирішення питання про право на спадкування за законом дітей після смерті матері в умовах, коли це питання неможливо вирішити в нотаріальному порядку. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.12.1993 р. Факт родинних відносин між позивачами та їх померлою матір`ю підтверджується копіями свідоцтво про народження [PERSON] , де матір`ю вказана [PERSON] та свідоцтво про шлюб ( зміна прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] »); свідоцтво про народження [PERSON] , де матір`ю вказана [PERSON] та свідоцтво про шлюб ( зміна прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] ») Після смерті [PERSON] залишилася неприйнятою спадщина земельна частка (пай) у землях колишнього КСП «Забойщик», селище Комишуваха Попаснянського району Луганської області, право власності посвідчене сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЛГ 0033062 від 26 листопада 1996 року, зареєстрованого 14 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 512, що був виданий [PERSON] на підставі розпорядження Попаснянської районної державної адміністрації від 11 листопада 1996 року № 517 (а.с.11). Після смерті матері [PERSON] та [PERSON] в межах встановленого законом строку звернулися до Попаснянської державної нотаріальної контори де була заведена спадкова справа № 118 за 1999 рік. Але надалі своїх прав не оформили. Як вбачається з відповіді Попаснянської державної нотаріальної контори ( а.с. 7) заведена в 1999 році спадкова справа було передана за спливом строків до Луганського обласного державного нотаріального архіву у м.Луганськ, яке тепер знаходиться на тимчасово окупованій території України, а тому в нотаріальному порядку вирішити питання успадкування майна померлої матері позивачок неможливо. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року, згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи вищезазначені положення і те, що спірні правовідносини виникли до набуття ЦК України чинності, та строк на прийняття спадщини закінчився до 1 січня 2004 року, при розгляді питання щодо успадкування майна [PERSON] , яка померла [INFO] необхідно керуватись положеннями Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. За відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, якщо всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і збоку матері (друга черга) (ст.ст.529, 530 ЦК 1963 р.). Частина 1 ст. 548 ЦК УРСР 1963 р. встановлює, правило - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою, або застереженням. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинний на момент відкриття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Позивачі прийняли спадщину після смерті матері, оскільки після її смерті своєчасно подали нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Реалізувати право позивачів на спадщину у нотаріальному порядку є неможливим, у зв`язку з неможливістю отримати з Луганського державного нотаріального архіву заведену спадкову справу, що підтверджується письмовою відповіддю Попаснянської державної нотаріальної контори № 2559/02-37 від 20.11.2019 року, з якого вбачається що після смерті [PERSON] яка померла [INFO] була заведена спадкова справа за 1999рік за № 118 після, але у відповідності до п.15.1, п.15.2 Правил ведення нотаріального діловодства, що затверджені наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.10.2010р. вказану спадкову справу, яка знаходилась в архіві Попаснянської державної нотаріальної контори, після терміну зберігання було здано на зберігання до Луганського обласного нотаріального архіву в м. Луганськ. Загальновідомо те, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та на території Донецької та Луганської областей було розпочато проведення антитерористичної операції, яку пізніше відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» було переформатовано в Операцію об`єднаних сил й яка триває до теперішнього часу та Президентом України не приймався указ про її завершення. Будівля Луганського обласного нотаріального архіву разом із документами нотаріального архіву залишились в місті Луганськ, який відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р., постанови Верховної ради України від 17.03.2015р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» є тимчасово окупованою територією України, на якій легітимні державні органи влади та установи не працюють та є всі підстави вважати документи стосовно спадкової справи втраченими. Таким чином, місто Луганськ, в якому розташований Луганський обласний нотаріальний архів, знаходиться на тимчасово окупованій території України, внаслідок чого існують об`єктивні перешкоди для витребування та дослідження спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , існування яких не залежать від волі позивачів, і що має наслідком неможливість оформити свої права на спадкове майно позивачами у передбаченому законом порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику справах про спадкування" спадкоємець, який позбавлений умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Відповідно до ст.ст. 46, п. 2 ч. 1 ст. 49 Глави 4 та ст. 67 Глави 7 Закону України «Про нотаріат», Свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті фізичних осіб може бути видане на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) чи договорів дарування, міни, чи свідоцтва про право на спадщину,чи рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. При обґрунтованій відмові нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, позивачі обрали належний спосіб захисту своїх спадкових прав - визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оформити право на спадкове майно в даному випадку позивачі не мають можливості, тому що існують перешкоди, які не можна усунути за незалежних від них причин, що співпадає із думкою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, вказаною у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де вказано, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Розглядаючи можливість задоволення позовних вимог позивача, суд, окрім визначених законом підстав про право на спадкування за законом , суд враховує, також, що п.23 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р.№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування» , зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. А так, враховуючи, що в межах даного позову, доведено, що померла мати позивачів мала у право земельну ділянку (пай) , спадкоємці в межах встановленого законом строку звернулися до Попаснянської державної нотаріальної контори де була заведена спадкова справа № 118 за 1999 рік, але спадкова справа було передана за спливом строків до Луганського обласного державного нотаріального архіву у м.Луганськ, яке тепер знаходиться на тимчасово окупованій території України, а тому в нотаріальному порядку вирішити питання успадкування майна померлої матері позивачок неможливо, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved