Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

В грудні 2020 р. до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] (позивач) до Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра Банк» (відповідач 1), відділення №12 філії Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» у Дніпропетровській області (відповідач 2), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та гарантія», в якій позивач просила визнати припиненим договір поруки №740/1 від 31.01.2007 р., укладений між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за договором поруки №740/1 від 31.01.2007 р. є поручителем [PERSON] , який помер. Позивач вважає, що внаслідок смерті позичальника обов`язок за кредитним договором щодо повернення грошових коштів перейшло до спадкоємців, які мають задовольнити вимоги кредитора. Крім цього, за умовами договору поруки позивач не надавала згоду відповідати за спадкоємцями позичальника. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. В поясненні на позов третя особа заперечує щодо задоволення позову, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2010 р. у справі №2-11231/10 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/740/-Н в розмірі 118098,81 дол. США, що в еквіваленті 942900,90 грн, та судові витрати - 1820,00 грн. Ухвалення вказаного рішення унеможливлює визнання поруки припиненою в іншій справі, вказаний спосіб захисту є неналежним. (а.с. 50-52) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2020 р. відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 27.05.2021 р. витребувано в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) витяг з актового запису про смерть №2378 від 21.12.2017 року по Чечелівському району м.Дніпро відділу ДРАЦС Південно-східного міжрегіонального УМЮ м.Дніпро на [PERSON] , [INFO] . Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2007 р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №8/20007/840-К/740-Н. (а.с. 61-63) 31.01.2007 р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки №740/1, за яким [PERSON] поручилась за належне виконання [PERSON] зобов`язань, що випливають з кредитного договору №8/20007/8400-К/740-Н від 31.01.2007 р., в тому числі повернути до 20.01.2037 р. кредит в розмірі 89000,00 дорл. США, сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 12,49% річних, сплатити комісію за управління кредитом, можливі штрафні санкції. (а.с. 5-6) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернулась з даним позовом, оскільки за наявною в неї інформацією [PERSON] помер, а згоди відповідати за спадкоємцями вона не надавала. Згідно актового запису про смерть №2379 від 21.12.2017 р. [PERSON] помер [INFO] . Згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання. Положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов`язання не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи- боржника. Схожого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29.03.2017 р. у справі №201/6641/15-ц З наданих третьою особою письмових пояснень та згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що 22.11.2010 року Шевченківським районним судом м.Києва винесено рішення у цивільній справі 2-11231/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням суду позов ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», задоволено в повному обсязі, а саме з відповідачів [PERSON] , [PERSON] солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/740/-Н від 31.01.2007 року в розмірі 118098,81 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 942900,90 грн., а також судові витрати у розмірі 1820 грн., а всього 944720,90 грн. Крім цього, Верховний суд в постанові від 14.06.2021 р. у справі 924/181/20 врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц за яким, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України). Судом встановлено, що за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2010 р. у справі №2-11231/10 стягнуто, в тому числі з [PERSON] , заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/740/-Н, тобто обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи- боржника [PERSON] . Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Таким чином, наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для про визнання припиненою поруки за договором поруки від 31 січня 2007 року, а тому потрібно відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed