Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON], Головного управління юстиції в Київській області, [PERSON], в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на його користь безпідставно отримані кошти за кредитним договором № 80/Ф від 16 лютого 2009 року, в розмірі 801 638 гривень 43 копійок. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 16 лютого 2009 року між ПАТ "Український Бізнес Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №80/Ф (з додатковою угодою від 28 квітня 2009 року), відповідно до якого кредитор зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі 300 000 доларів США, строком з 16 лютого 2009 року по 16 лютого 2014 року з відсотковою ставкою в розмірі 18% річних. В позовній заяві позивач зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.03.2012р. було встановлено преюдиціальний факт, а саме в вказаному рышенны було зазначено: «крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «УкраїнськийБізнесБанк» дозвіл на право здійснення банківських операцій, в тому числі з іноземною валютою, за №104-4 отримав 27 серпня 2010р. (а.с.124-127) на підставі банківської ліцензії від 27 серпня 2010 року за №104». Таким чином позивач, вважаючи, що на час укладання кредитного договору №80/Ф від 16.02.2009р. (з додатковою угодою від 28.04.2009р.) у ПАТ «Український Бізнес Банк» був відсутній дозвіл на право здійснення банківських операцій, в тому числі з іноземною валютою, просить стягнути з ПАТ «Український Бізнес Банк» на його користь безпідставно отримані кошти за даним кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Також уточнив, що в обґрунтуванні позовної заяви помилково було зазначено ст.2012 ЦК України, замість ст.1212 ЦК України. Представник відповідача ПАТ «Український Бізнес Банк» - Хоменко В.О. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що на момент укладення з позивачем кредитного договору №80/ф від 16.02.2009 року, Банк мав відповідну банківську ліцензію №104 від 10.02.2004 року та дозвіл №104-1 від 10.02.2004 року на здійснення в тому числі операцій з валютними цінностями і відповідно мав всі законні підстави на видачу валютного кредиту. Позивач [PERSON] та треті особи приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, судом було вирішено можливим провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає необхідним позов [PERSON] залишити без задоволення виходячи із наступного. Судом встановлено, що 16.02.2009 року між ТОВ "Український Бізнес Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №80/Ф (Далі - Кредитний договір). (а.с. 22-23) Згідно з умовами Кредитного договору Банк зобов'язався надати позичальнику в тимчасове користування довгостроковий кредит у виді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 300 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити комісії та відсотки за користування кредитом, в порядку та на умовах, встановлених даним договором. Кредитні кошти призначались для споживчих потреб строком з 16.02.2009 року по 16.02.2014 року, з відсотковою ставкою в розмірі 18% річних. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ч.1 ст.524 ЦК України зазначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Частина 2 зазначеної статті дозволяє визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. В такому випадку, згідно з частиною 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що на здійснення валютних операцій Національний Банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Як вбачається з документів, поданих в судовому засіданні 12.11.2013 року представником відповідача ПАТ Український Бізнес Банк», на момент укладення кредитного договору з позивачем, Банк мав відповідну банківську ліцензію №104 від 10.02.2004 року та дозвіл №104-1 від 10.02.2004 року на здійснення в тому числі операцій з валютними цінностями і відповідно мав всі законні підстави на видачу валютного кредиту. (а.с.81-84) Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, позивач [PERSON] при укладанні договору кредиту, як фізична особа, був вільний у виборі контрагента та визначенні умов договору, діяв на свій власний розсуд при укладенні договору, був вільний у виборі валюти кредитування, кредитної організації, умов кредитування. Відповідно до ст.. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На думку суду, вибір позивача був вільним та відповідав його волевиявленню, факт чого позивач засвідчив, підписавши кредитний договір з усіма до нього додатками та додатковими угодами до кредитного договору. Також, як вбачається з рішення Обухівського районного суду Київської області від 06.02.2012 року (яке на даний час не скасовано), у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним кредитного договору №80/Ф від 16.02.2009р., договору поруки, іпотечного договору та договорів застави транспортних засобів, в задоволенні позову було відмовлено повністю. (а.с.16-17) Таким чином, законність та чинність кредитного договору №80/Ф, укладеного 16.02.2009р., вже була предметом судової перевірки. В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає доводи позивача [PERSON] безпідставними, та такими що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим правових підстав для задоволення позову немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed