Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі 360 396,40 грн., середній заробіток під час затримки невиплати у розмірі 103\~272,00 грн., витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. В обґрунтування зазначає, що з 22 лютого 2018 року його було прийнято на роботу виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», де він працював до 09.01.2020 року та був звільнений відповідно до Наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля №22-к/к. Починаючи з 22.02.2018 року по 09.01.2020 року відповідач не сплатив йому заробітну плату. В результаті чого, загальний борг відповідача по несплаченій заробітній платі склав 360 396,40 грн., по теперішній час коштів від підприємства він не отримав. Крім того, позивач зазначає, що з 10.01.2020 року по 10.07.2020 року загальний розмір його середнього заробітку під час затримки склав 17 212,00 грн./міс. х 6 місяців = 103 272,00 грн., що в свою чергу, підлягає стягненню на його користь з відповідача. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 24.01.2020\~року\~представник відповідача\~Державного підприємства\~«Проектування будівництва\~підприємств вугільної\~промисловості «Південдіпрошахт»\~Строгий В.Ф.\~подав відзив\~на\~позовну\~заяву,\~в\~якому вказав,\~що на\~підставі наказу\~Міністерства енергетики\~та вугільної\~промисловості України\~від 29.07.2019\~року за\~№ 328\~виведено [PERSON] \~-\~в.о.\~директора ДП\~"Південдіпрошахт",\~голову комісії\~зі складу\~комісії з\~реорганізації ДП\~"Проектування\~підприємств вугільної\~промисловості "Південдіпрошахт",\~введено [PERSON] \~та призначено\~головою комісії. Окрім цього,\~до відзиву\~представником відповідача\~ [PERSON] \~надано до\~суду копію\~Акту ГУ\~ДФС у\~Харківській області\~від 19.09.2018\~року за\~№ 3882/20-40-13-07/00167606\~про результати\~планової документальної\~виїзної перевірки\~ДП "Південдіпрошахт"\~з питань\~своєчасності,\~достовірності,\~повноти нарахування\~та сплати\~податку на\~доходи фізичних\~осіб,\~правильності нарахування,\~обчислення та\~сплати єдиного\~внеску на\~загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування,\~військового збору\~за період\~з 01.07.2015\~року по\~30.06.2018\~року.\~Згідно вищезазначеного\~Акту вбачається,\~що перевіркою\~встановлено наявність\~на підприємстві\~у періоди,\~що перевірялися\~наявність порушень,\~в тому\~числі трудового\~законодавства.\~Зокрема встановлено,\~що підприємство\~використовувало найману\~працю,\~але звітність\~про суми\~нарахованої заробітної\~плати (доходу,\~грошового забезпечення,\~допомоги,\~компенсації)\~застрахованих осіб\~та суми\~нарахованого єдиного\~внеску на\~загальнообов`язкове державне\~соціальне страхування\~за лютий-червень\~2018\~року не\~надавалися та\~не відображалися\~у звітності\~суми нарахованої\~заробітної плати.\~Також,\~до відзиву\~додано копію\~заяви голови\~комісії з\~реорганізації ДП\~"Проектування\~підприємств вугільної\~промисловості "Південдіпрошахт"\~Строгого В.Ф.\~до начальника\~Київського ВП\~ГУНП у\~Харківськвій області\~про вчинення\~кримінального правопорушення,\~зокрема у\~зв`язку з\~виготовлення [PERSON] \~та [PERSON] \~довідок про\~неіснуючу заборгованість\~по заробітній\~платі перед\~фізичними особами,\~які не\~були працевлаштовані\~у ДП\~«Південдіпрошахт» у\~2018\~році. Позовні вимоги представник відповідача [PERSON] не визнає в повному обсязі, просить залишити позов [PERSON] без задоволення. 03.03.2020 року представник відповідача в.о. директор Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» Темнік В.А. подав заяву, в якій просив суд не брати до уваги раніше поданий за підписом [PERSON] відзив ДП «Південдіпрошахт», у зв`язку з тим, що 28.02.2020 року Наказом №17к/к Міністерства енергетики та захисту довкілля України було призначено нового виконуючого \~ \~ \~ \~обов`язки директора ДП «Південдіпрошахт» - [PERSON] . Також Наказом №121 Міністерства енергетики та захисту довкілля України було скасовано дію Наказу №561 від 07.11.2018 року про реорганізацію ДП «Південдіпрошахт», тим самим скасовано посаду Голови комісії з реорганізації, яку обіймав [PERSON] . У зв`язку з викладеним, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить задовольнити. На підтвердження своїх доводів представник відповідача [PERSON] надав копію наказу №17-к/к від 28.02.2020 р., згідно якого, [PERSON] з 28.02.2020 року призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», за його згодою, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку. У зв`язку з вищевикладеним, для з`ясування дійсного волевиявлення сторін та узгодження суперечливої правової позиції сторін у цій справі, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2020 року визнано обов`язкову участь позивача - [PERSON] та представника відповідача - ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» у судовому засіданні. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~09.07.2020\~року до\~участі у\~справі в\~якості третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~залучено -\~ Міністерство енергетики України. 23.09.2020\~року представник\~третьої особи\~подав пояснення\~щодо позовної\~заяви,\~в якій\~зазначає,\~що підставою\~для звільнення\~ [PERSON] \~була службова\~записка заступника\~директору департаменту\~-\~начальника відділу\~управління державним\~майном Департаменту\~корпоративних,\~майнових відносин\~та управління\~об`єктами держаної\~власності Г.\~Шафарука від\~11.12.2019\~№ 19.1-ВН/51-19,\~а також\~пояснення виконуючого\~обов`язки директора\~ДП «ПБПВП\~«Південдіпрошахт» Севастьянова\~Ю.О.\~від 24.12.2019\~року №\~24/12-1,\~що стало\~підставою для\~притягнення [PERSON] \~до дисциплінарної\~відповідальності,\~на підставі\~пункту 1\~статті 41\~Кодексу законів\~про працю\~України. На момент\~звільнення [PERSON] \~на підприємстві\~працювала комісія\~з реорганізації\~ДП «ПБПВП\~«Південдіпрошахт». З метою\~ознайомлення [PERSON] \~з вищезазначеним\~наказом Міністерство\~передало [PERSON] ,\~голові Комісії\~з реорганізації\~ДП «ПБПВП\~«Південдіпрошахт»,\~завірений належним\~чином наказ\~від 09.01.2020\~№ 2-к/к\~«Про притягнення\~до дисциплінарної\~відповідальності [PERSON] ».\~ [PERSON] \~з даним\~наказом був\~ознайомлений 9\~січня 2020\~року.\~Крім того,\~ [PERSON] \~у телефонному\~режимі поінформував\~Мінекоенерго стосовно\~ознайомлення [PERSON] \~з вищезазначеним\~наказом та\~надав фотокопію\~цього наказу. Щодо стягнення\~заборгованості по\~заробітній платі\~представник третьої\~особи зазначив,\~що обов`язок\~із виплати\~заробітної плати\~та заборгованості\~під час\~затримки невиплати\~середнього заробітку\~покладається на\~роботодавця,\~а саме\~на Держане\~підприємство «Проектування\~будівництва підприємств\~вугільної промисловості\~«Південдіпрошахт». При цьому відсутність фінансування та грошових коштів у підприємства, установи, організації не позбавляє його обов`язку з виплати належних працівникові грошових коштів, та не звільняє від відповідальності за невиконання цього обов`язку. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. В матеріалах справи містяться заяви учасників справи про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та поясненнях третьої особи, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, та підтверджується наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №23-к/к від 21.02.2018 року, що [PERSON] з 22 лютого 2018 року було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», за його згодою, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку. Згідно довідки ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (вих. № 29/11-10 від 29.11.2019 р.), згідно штатного розкладу посадовий оклад [PERSON] за березень, квітень, травень 2018 року складав 9\~460,00 грн., за період з червня 2018 року по листопад 2019 року 17\~212,00 грн., що підтверджується наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №66 від 08.06.2018 р. Сума боргу за період з 22.02.2018 року по 01.11.2019 років по невиплаченій заробітній платі склала 317\~611,75 грн. Заробітна плата не виплачувалась у зв`язку з накладенням арешту на рахунки ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт». Згідно наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля №22-к/к від 09.01.2020 року [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 09 січня 2020 року від виконання обов`язків директора ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Підставою стали службова записка заступника директору департаменту - начальника відділу управління державним майном Департаменту корпоративних, майнових відносин та управління об`єктами держаної власності Г. Шафарука від 11.12.2019 № 19.1-ВН/51-19, та пояснення виконуючого обов`язки директора ДП «Південдіпрошахт» Севастьянова Ю.О. від 24.12.2019 року № 24/12-1. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У частині другій ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 вказується, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Схожий висновок було зроблено і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-331цс17 вказано, що "в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат". Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбаченістаттею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 1 Порядку, цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Позивачем надано розрахунок згідно якого, заборгованість по несплаченій заробітній платі за період з 22.02.2018 р. по 07.06.2018 р. складає 32 794,67 грн., заборгованість по несплаченій заробітній платі за період з 08.06.2018 р. по 09.01.2020 р. складає 321 601,73 грн., що разом становить 360\~396,40 грн. Загальний розмір середнього заробітку під час затримки починаючи з 10.01.2020 р. по 10.07.2020р. складає 103 272,00 грн. Частиною 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та є такими, що не спростовані відповідачем, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов, та стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 360\~396,40 грн. та середній заробіток під час затримки невиплати 103\~272,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі витрати по сплаті судового збору у розмірі 1032,73 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved