Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що між позивачем та відповідачем 1.11.2013 року була укладена безстрокова трудова угода, за якою він був призначений на посаду начальника виробництва. При прийнятті на роботу директор ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" [PERSON] повідомила [PERSON], що розмір його щомісячної заробітної плати буде складати 8000 грн., що влаштувало позивача. При цьому ні з документами про умови роботи, ні про розмір заробітної плати відповідач позивача не ознайомив. Відпрацювавши без зауважень листопад 2013 року на вказаній посаді, позивач заробітної плати не отримав. На його звернення керівництво відповідача відповіло тимчасовою відсутністю грошових коштів. В подальшому позивач відпрацював грудень 2013 року, включаючи і виїзд у відрядження до м. Львова та смт. Торчин з 26.12.2013 року по 31.12.2013 року. Однак відповідач з надуманих спонукань звільнив в цей час позивача з роботи за прогул. В день розрахунку 27.01.2014 року [PERSON] отримав від працівників ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" 998 грн. 03 коп. зарплату за грудень 2013 року та 129 грн. 92 коп. компенсації за невикористану відпустку. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача, виходячи з встановленого розміру зарплати 8000 грн., 13 322 грн. 66 коп. невиплаченої зарплати за листопад - грудень 2013 року та 71 131 грн. 52 коп. грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2014 року по день ухвалення судового рішення. Представник відповідача ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" Черненька М.В. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що при зверненні до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені позивач пропустив 3-хмісячний термін позовної давності, поскільки кінцевий розрахунок з ним було проведено 27.01.2014 року, а звернувся до суду він з позовом 10.10.2014 року. При працевлаштуванні з позивачем ніхто не міг обговорювати його заробітну плату в розмірі 8000 грн., поскільки при укладанні безстрокового трудового договору з громадянами їх зарплата нараховується згідно штатного розкладу, що знайшло своє відображення у судових рішеннях. Відпрацювавши не повних два місяці, за листопад позивач отримав грошові кошти, але у відомості не розписався, про що був складений акт, а за грудень 2013 року, поскільки він з кінця місяця не виходив на роботу, отримав тільки 27.01.2014 року. При перевірці відповідача територіальною державною інспекцією з питань праці у м. Києві порушень трудового та податкового законодавства не виявлено. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як зазначає ч.1, ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За правилами ч.1-2, ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Як встановлено судом, 24.10.2013 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до директора ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" про прийняття його на посаду начальника виробництва з окладом згідно штатного розкладу з 1.11.2013 року (а.с.26). Дана заява містить візування директора щодо прийняття його на вказану посаду з окладом згідно штатного розкладу. Наказом №2 від 1.11.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду начальника виробництва ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" з оплатою згідно штатного розкладу з 1.11.2013 року (а.с.25), про що здійснено запис у трудову книжку позивача (а.с.5). Таким чином, позивач уклав з відповідачем безстроковий трудовий договір, що укладається на невизначений строк, з оплатою праці згідно штатного розкладу. Як передбачено ч.1, ст.5 Закону України „Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Частина 1 та 2, ст.6 цього ж Закону України наголошує, що основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Як вбачається зі змісту штатного розкладу ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" місячний оклад або тарифна ставка начальника виробництва на листопад 2013 року складала 1200 грн., а на грудень 2013 року - 1218 грн. (а.с.29-30). У відповідності до п.1, ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається із тексту відомості на виплату грошей №1 за листопад 2013 року позивачу [PERSON] була нарахована до видачі заробітна плата за листопад 2013 року в сумі 983 грн. 28 коп., однак в графі „підпис про одержання" підпис позивача відсутній (а.с.31). Як пояснила представник відповідача ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" [PERSON] отримав вказані грошові кошти, однак від підпису у відомості відмовився. Вказані обставини були відображені в акті ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" за підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.32). 27 січня 2014 року [PERSON] згідно відомості на виплату грошей №2 за грудень 2013 року та видаткового касового ордеру отримав заробітну плату в сумі 998 грн. 03 коп. за грудень 2013 року та 129 грн. 92 коп. компенсації за невикористану відпустку відповідно (а.с.33-34). Наказом №5 від 24.01.2014 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з 24.01.2014 року у зв'язку з прогулом без поважним причин згідно п.4, ст.40 КЗпП України (а.с.27). Як вбачається з акту перевірки територіальною державною інспекцією з питань праці у м. Києві від 5.02.2014 року порушень трудового та податкового законодавства в діяльності ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" не виявлено (а.с.35-36). За змістом ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Оцінку трудовим відносинам позивача і відповідача між собою та підставам звільнення позивача з роботи надано в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2014 року (а.с.37-38) залишеному без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2014 року (а.с.39-40), тому дані обставини не доказуються при розгляді даної цивільної справи. Також у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2014 року, яка вступила в законну силу, були встановлені обставини про прийняття позивача на роботу ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" з окладом 1200 грн. у листопаді 2013 року та 1218 грн. у грудні 2014 року, а ствердження [PERSON] про видачу йому заробітної плати в сумі 8000 грн. нічим не підтверджені (а.с.41-42). Вказані обставини також не доказуються при розгляді даної цивільної справи. У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що поскільки позивач та його представник не довели в судовому засіданні право [PERSON] на отримання заробітної плати за виконання обов'язків начальника виробництва ТОВ „ІМПЕРІАЛ БУД ПЛЮС" в розмірі 8000 грн. щомісяця за відпрацьовані листопад та грудень 2013 року, при цьому він належним чином отримав відповідно нараховану зарплату за вказаний період, що знайшло своє повне підтвердження у судовому засіданні, тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 13 322 грн. 66 коп. заборгованості заробітної плати у суду не має. Як передбачено ч.1, ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Поскільки позивач отримав всі грошові кошти від відповідача як заробітну плату, перебуваючи у трудових відносинах з останнім, включаючи повний розрахунок при його звільненні, тому підстав для застосування ч.1, ст.117 КЗпП України у суду немає і в задоволенні частини позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, включаючи суму 71 131 грн. 52 коп. необхідно відмовити. Ствердження представника позивача у судовому засіданні про не ознайомлення відповідачем позивача з документами про умови праці та розмір його заробітної плати, суд не може покласти в основу рішення, поскільки вони не є підставою для стягнення заявлених позивачем сум, при цьому останній не був позбавлений права вимагати від керівництва відповідача протягом всіх двох місяців роботи дані документи для ознайомлення. Згідно ст.88 ЦПК України так як суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тому судовий збір, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду, відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed