Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області про звільнення майна з-під арешту. Мотивує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DN81AR18400214 від 25.01.2008 року [PERSON] 25.01.2008 року отримала кредит у розмірі 59159.72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.01.2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 25.01.2008 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави [PERSON] надала в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 2104320, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковой автомобиль, № кузова/шасі: XWK21041080045894, реєстраційний номер: АР1948ВС, що належить їй на праві власності. Проте, згідно бази даних ДАІ автомобіль ВАЗ, модель: 2104320, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковой автомобиль, № кузова/шасі: XWK21041080045894, реєстраційний номер: АР1948ВС, знаходиться у арешті, забороною відчуження та реєстрації, за Постановою Відділу державної виконавчої служби Кам'янсько - Дніпровського районного управління юстиції у Запорізькій області, ВП 38704255 від 23.07.2013 року, та за Вих.№2-12949/09 від 23.10.2009 року. Зазначає, що право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 25.01.2008 року, а постанова (подання) про накладення арешту даного автомобіля була винесена пізніше ніж було укладено договір застави; станом на 01.07.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком складає 307 123.00 гривень, що значно перевищує вартість предмету застави, яка на дату укладення договору застави складала 39 735,00 гривень та яка постійно знижується в наслідок зносу транспортного засобу. Крім того Банку надано всі повноваження, необхідні для здійснення продажу предмету застави згідно рішення Кам'янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 31.10.2011 року. Просить зняти арешт, заборону відчуження, оголошення розшуку з заставного майна - автомобіля ВАЗ, модель: 2104320, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковой автомобиль, № кузова/шасі: XWK21041080045894, реєстраційний номер: АР1948ВС, накладеного за Постановою Відділу державної виконавчої служби Кам'янсько - Дніпровського районного управління юстиції у Запорізькій області, ВП 38704255 від 23.07.2013 року та за Вих.№2-12949/09 від 23.10.2009 року. Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача направив до суду письмову заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі. Відповідач, причину неявки суду не повідомив про день місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у своїй заяві. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Позивач зазначає, що договір застави сторони уклали 25.01.2008 року і [PERSON] надала в заставу ВАЗ, модель: 2104320, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковой автомобиль, № кузова/шасі: XWK21041080045894, реєстраційний номер: АР1948ВС (а.с. -11). Позивач зазначає, що на спірний автомобіль накладено арешт та заборону відчуження за Постановою Відділу державної виконавчої служби Кам'янсько - Дніпровського районного управління юстиції у Запорізькій області, ВП 38704255 від 23.07./2013 року та за Вих.№2-12949/09 від 23.10.2009 року. Рішенням Кам'янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 31.10.2011 року за позовом ПАТ КБ ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення, звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави - автомобіль ВАЗ, модель: 2104320, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковой автомобиль, № кузова/шасі: XWK21041080045894, реєстраційний номер: АР1948ВС, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 13). У відповідності до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або його частини. Згідно акту перевірки стану заставного майна від 25 червня 2015 року автомобіль ВАЗ, модель: 2104320, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковой автомобиль, № кузова/шасі: XWK21041080045894, реєстраційний номер: АР1948ВС, знаходиться по пр. Леніна, 22 в м. Южноукраїнську Миколаївської області (а.с. 14). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. Відновідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів,які не є заставодержателями, стягнення на аставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Згідно інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року для задоволення вимог стягувачів які не є заставодержателями стягнення на заставне майно може бути звернено в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, або коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. У відповідності до ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими законом. Позивач зазначає, що обтяження Банку зареєстроване раніше накладення Відділом ДВС арешту на майно Боржника, а тому вважаємо, що Банк має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Як було встановлено в судовому засіданні у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право застави раніше ніж були накладені арешти відділом ДВС, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 12). Таким чином, вищий пріоритет на заставлене майно має ПАТ КБ "ПриватБанк". Оскільки, накладення арешту на майно та заборона на його відчуження, як складова стягнення на зазначене заставне майно на користь іншої особи, ніж позивач, буде порушенням його першочергового права на задоволення вимог за кредитним договором, який забезпечений заставою, то суд вважає, що державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів які не є заставодержателями, а тому позов ґрунтується на вимогах закону, та є таким що підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved