Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

07.05.14 р. позивачка звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 5 882 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 травня 2011 року о 19.40 год. в м. Львові на вул. Левандівській біля будинку № 10 по встановленому пішохідному переходу відповідач [PERSON] керуючи автомобілем марки "Хонда", реєстраційний номер [NUMBER], порушивши вимоги п. п. 1.5. 18.1. ПДР України, здійснив наїзд на неї - позивачку по справі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, його автомобіль отримав технічні пошкодження, а її з численними тілесними ушкодженнями було госпіталізовано в КМК ЛШМД міста Львова. Внаслідок ДТП їй були заподіяні тілесні ушкодження: забій лівого гомілково-ступневого суглобу, синяки на повіках правого ока, на правому плечі, на тильній частині правої кисті, на лівій гомілці, на внутрішній поверхні, рана лобної ділянки справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. В позовній заяві зазначає, що відповідач лише тричі приходив до неї у лікарню, приносив медичні препарати, а саме: „Енап-Н" (2 шт.), „Фастум гель" і бальзам „Зірочка", а також дав їй на лікування 500 грн. та оплатив Магнітно-резонансну томографію. Вказує, що на той час фізично себе почувала дуже погано, багаточисельні забої та струс мозку не давали можливості рухатися та спати, необхідно було вживати багато ліків. Після того, як їй зробили рентген в обласній лікарні, вона попросила відповідача оплатити їй цю послугу, а також за „Шину-комір Шанца", оскільки в неї після травми утворилося зміщення шиї. Відповідач відмовився оплачувати, заявивши, що більше за лікування він платити не буде і щоб вона надалі його не турбувала. На стаціонарному лікуванні вона перебувала з 12 травня 2011 року по 27 травня 2011 року з діагнозом: забій лівого колінного суглобу, забій лівої гомілки, забій правого плечового суглобу з больовим синдромом, забійна рана лобної ділянки праворуч 10x15 мм., (ЗЧМТ) закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гіпертонічна хвороба II ст., гіпертонічний криз, дизциркуляторна енцефалопатія. Вважає, що виписали її з лікарні ще хвору, вона не могла самостійно ходити і себе обслуговувати, тому відповідач її відвіз до її подруги в с. Сокільники Львівської області. Після виписки з лікарні, вона за рекомендацією лікуючого лікаря КМК ЛШМД, продовжувала лікування амбулаторно. Вона людина самотня, харчування їй до лікарні носили її товаришки, а також після виписки з лікарні по черзі беруть її знайомі до себе і опікуються нею. Зазначає, що на протязі майже 3-х років, що минули після одержаної травми, вона змушена постійно лікуватися амбулаторно, що підтверджується медичними картками. Вважає, що особливо під час травми постраждали голова, у правому плечовому суглобі неповний розрив сухожилки довгої голівки, голову в правий бік повернути не може, права рука погано піднімається вверх. Після одержаної травми в неї постійно дуже високий тиск та аритмія серця, сильне головокружіння. Всі медичні препарати, які призначаються лікарями, вона купує самостійно на свою маленьку пенсію. Вказує, що у зв'язку з тим, що по вині відповідача вона сильно постраждала фізично, в даний час стан її здоров'я погіршився настільки, що вона самостійно не може себе обслуговувати і тимчасово проживає у знайомої, продовжує амбулаторне лікування, тому змушена звернутися до суду про відшкодування за фізичні страждання та завдання моральної шкоди, яку оцінює у 50 тис. грн. Просить позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача на її користь 5 882 грн. як відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та 50 тис. грн. моральної шкоди. Позивачка в судовому засіданні вказала, що відповідач в добровільному порядку відшкодував їй матеріальні збитки в розмірі 500 грн. на лки та сплатив 500 грн. за МРТ, через що вона написала заяву про відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій, однак як виявилось в подальшому, загальний розмір матеріальних та моральних збитків є значно більшим, що і стало підставою для пред'явлення згаданого позову. Крім цього, зазначала, що після ДТП на протязі 3 років, вона перебувала в стресовому стані, по сьогоднішній день лікується амбулаторно, приймає значну кількість ліків, знеболюючі. Представник позивача згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] та угоди - доручення від 27.05.2014 року - адвокат [PERSON] згадані вище мотиви позову підтримала в повному обсязі. Просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] проти обґрунтованості позову заперечив. Пояснив, що постановою про відмову в порушені кримінальної справи за наслідками подій, які мали місце 12.05.2011р., було встановлено, що позивачка отримала легкі тілесні ушкодження, тому в його діях не було складу злочину передбаченого ст. 286 КК України. Згідно заяви позивача від 27.05.2011р., остання не мала жодних претензій до нього у зв"язку з відшкодуванням їй шкоди. Вважає, що розмір матеріальної шкоди, яку позивачка просить з нього стягнути є недоведений, оскільки будь-які обґрунтовані докази спричинення матеріальної шкоди саме на таку суму в матеріалах справи відсутні, а з копії фіскальних чеків, які позивач долучила до матеріалів справи неможливо встановити хто саме і яку послугу отримав. Крім цього, вважає необґрунтованим та безпідставним розмір заподіяної моральної шкоди, який позивачем оцінено до суми 50 000 грн. В своїй позовній заяві остання не навела жодних аргументів, які б доводили у чому саме полягає завдана їй моральна шкода у наведеному розмірі, та за відсутності підстав для задоволення основної вимоги, просить відмовити в задоволенні і цієї вимоги, тобто, відмовити в позові повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2011р. о 19 год. 40 хв. в м. Львові на вул. Левандівській, 10, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки "Хонда" д. н. з. [NUMBER], здійснив наїзд на позивачку [PERSON] внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження та госпіталізована в нейрохірургічне відділення ЛШМД. Причиною настання даної ДТП стало порушення відповідачем вимог п. п. 1.5., 18.1 ПДР України. Згідно копії витягу з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] № 10850 від 27.05.2011р. ( а. с. 3), у [PERSON] діагностовано забій лівого колінного суглобу, забій лівої гомілки, забій правого плечового суглобу з больовим синдромом, забійна рана лобної ділянки праворуч 10x15 мм., (ЗЧМТ) закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гіпертонічна хвороба II ст., гіпертонічний криз, дизциркуляторна енцефалопатія та відповідно до копії висновку судово-медичного обстеження № 240/2011 (а.с.5), такі заподіяні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона протягом тривалого часу товаришує з позивачкою, що є одинокою людиною. 12.05.11 р. позивач потрапила в ДТП, внаслідок чого перебувала на стаціонарному лікуванні. Впродовж її перебування у лікарні свідок доглядала за нею, приносила продукти харчування та медикаменти. Незважаючи на важкийстан здоров"я позивачки, мабуть за сприяння відповідача з невідомих причин [PERSON] завчасно виписали з лікарні. Відповідача свідок вперше побачила у день виписки позивачки. Оскільки позивач одинока, а за станом здоров"я не могла бути сама, відповідач своїм авто відвіз їх з позивачкою додому до свідка, де деякий час проживала [PERSON] Відразу по приїзду в цей же день відповідач попросив підписати заяву , що позивач не має до нього жодних претензій. І така була підписана у квартирі свідка. В цей час позивач перебувала у вкрай хворобливому стані. Свідок просила не підписувати заяву, проте позивач пояснила, що їй відповідач пообіцяв і надалі допомагати у придбання медикаментів на лікування. Проте більше відповідач не цікавився станом здоров"я позивачки.Між тим її стан здоров"я значно погіршився після вказаного ДТП,тому протягом тривалого часу вона постійно несе значні витрати на лікування та переносить сильні моральні стражданнея. Постановою слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 20.05.2011р. ( а. с. 4), в порушенні кримінальної справи відносно водія [PERSON] відмовлено, оскільки проведеною перевіркою встановлено, що внаслідок ДТП - [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, а тому в діях водія [PERSON], немає складу злочину передбаченого ст. 286 КК України, а він підлягає покаранню в адміністративному порядку. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14.06.2011р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП до штрафу в розмірі 340 грн. Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Загальні правила відшкодування завданої особі не договірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Зокрема, за загальним правилом, визначеним у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Для відшкодування шкоди за цією правовою нормою, необхідним є доведення таких факторів: по-перше, неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її завдавач був уповноважений на такі дії; по-друге, наявність самої шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майнового або немайнового характеру. Шкода в такому випадку, є не лише обов'язковою умовою, але й мірою відповідальності, оскільки за загальним правилом, відображає грошову оцінку майнових та немайнових втрат потерпілого і повинна бути відшкодована в повному обсязі; по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, і по-четверте, обов'язково повинна бути вина завдавача шкоди, яка може виражатись як у формі умислу, так і формі необережності. Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обов'язковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпіла подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Факт заподіяння шкоди відповідачем є доведений, однак сума яка зазначена позивачем є не доведеною, оскільки самі по собі фіскальні чеки з різних аптек не доводять, що саме дані ліки приймала позивачка. Крім того на пропозицію суду щодо проведення судово-медичної експертизи на предмет заподіяння матеріальної шкоди відповідачем, позивачка категорично відмовилась проводити дану експертизу. В такому випадку, підстави для стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5 882 грн. відсутні, а до задоволення позову в цій частині підлягає сума 819 грн. 71 коп., яка складається з коштів, затрачених позивачкою на придбання ліків, які були призначені лікуючим лікарем. Зокрема у даному випадку судом враховані квитанції на придбання медикаментів із врахуванням записів у картках стаціонартного та амбулаторного хворого лікуючих лікарів про призначення конкретних медичних препаратів. У даному випадку суд не враховував квитанції , в яких відображено придбання медикаментів що стосуються періоду 2012-2014 рр. та застосовуються для лікування інших захворювань позивачки. Позивач відмовилась в судовому засіданні від призначення та проходження судово-медичної експертизи, яка могла б встановити чи наслідком погіршення стану здоров"я позивачки, що є інваплідом 2 групи загального захврювання з 2000 року могло бути ДТП, що мало місце 12.05.11 р. Однак, незважаючи на часткове стягнення матеріальної шкоди, вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди суд враховує наступне. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, про що також йдеться у роз'ясненнях ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Судом встановлено, що зі сторони відповідача внаслідок ДТП, позивач отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, тобто шкода завдана її здоров'ю. За таких обставин, вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою, однак на думку суду, обрахований позивачем розмір моральної шкоди вимогам розумності та справедливості не відповідає. Слід врахувати, що після ДТП відповідач добровільно відшкодував шкоду, розмір якої на той час позивач не оспорювала, про що свідчить її заява про відсутність претензій майнового та морального характеру ( а. с. 37). Згідно витягу з історії хвороби (а.с.30), в період з 12.05.2011р. по 27.05.2011р. позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в КМК ЛШМД та 27.05.2011р. її було виписано з лікарні. На день виписки стан здоров'я був задовільним. Особливих скарг не висловлювалось. Як зазначив сам відповідач, чого не оспорювала позивач, він з лікарні відвіз її до знайомої, з ліків купив „Енап-Н" - 2 шт., „Фастум гель", бальзам „Зірочка", а також дав їй на лікування 500 грн. та оплатив Магнітно-резонансну томографію. Очевидно, що такі дії відповідача не могли посилювати ступінь моральних страждань позивача і скоріш навпаки, така поведінка відповідача лише зменшувала ступінь цих душевних хвилювань, оскільки така поведінка, свідчить про його повну готовність в наданні необхідної допомоги для відновлення попереднього стану. Підстав не довіряти відповідачу у суду не має. Сторона позивача в свою чергу, добросовісність такої поведінки відповідача категорично не спростовує. Більше того, як зазначено у копії акту судово-медичного дослідження № 580 11 від 25.10.2011р. ( а. с. 31-36 ), " тривале амбулаторне лікування в поліклініці по місцю проживання після виписки з КМК ЛШМД [PERSON] пов"язане загостренням гіпертонічної хвороби 2 ст., на яку [PERSON] згідно записів в медкартці амбулаторного хворого, хворіє з 2000 р., а також обумовлено наявністю у позивачки ішемічної хвороби серця, крім того у неї має місце дисцикуляторна анцефалопатія, остеохондроз шийного відділу хребта, спонділолістез 2, 3, 4 -го шийних хребців. Об"єктивних даних про зв"язок даних захворювань з травмою тіла, яку позивачка отримала 12.05.2011р. під час ДТП немає. Заключення МРТ - дослідження голови позивача від 03.06.2011р. може трактуватись як посттравматичні гігроми, носить вірогідний характер, тому не може прийматись до уваги при визначенні характеру та ступеня тяжкості тілесного ушкодження". Все вищенаведене свідчить, що ступінь моральних страждань позивачки не може бути оцінений до розміру 50 000 грн. Така сума безперечно є завищеною, а тому повинна бути зменшена судом. При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з п .п. 3, 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Як безспірно встановлено матеріалами справи, внаслідок ДТП позивачка отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Слід врахувати, що такі ушкодження організму були спричинені у старшому віці ( на час ДТП позивачці було 64 роки), а відтак, були підстави для душевного хвилювання. Вимушені зміни звичного ритму життя позивачки без сумніву негативно вплинули на її фізичний стан, що не могло не порушити нормальні життєві зв'язки потерпілої та потребує затрати часу та зусиль для відновлення попереднього стану. Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред'явлення позову, характеру правовідносин, які установились між сторонами, а також обов'язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 3 000 грн. буде обґрунтованим та відповідатиме принципу розумності, виваженості та справедливості, і саме такий її розмір слід стягнути в примусовому порядку з відповідача на користь позивача. Тому позов підлягає до задоволення частково, про що ухвалюється рішення. При цьому, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, розмір якого становить 243,60 грн., що пропорційно відповідає розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial