Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Коростишівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва на право власності на житло за № [NUMBER] від 30.08.1993 року померлій належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Зокрема, саме 1/3 частка вищевказаної квартири є спадковим майном, яке він має право успадкувати, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки мається невідповідність між правовстановлюючим документом та факту реєстрації смерті власника. Свідоцтво про право власності на житло датоване пізніше дати смерті співвласника квартири. При житті [PERSON] реалізовуючи своє право на приватизацію житла як і інші зареєстровані жителі квартири подали заяву щодо приватизації житла із доданими документами. Заява про приватизацію була підписана, в тому числі і [PERSON] , і відповідно вона ввійшла до складу осіб, як майбутні власники квартири. Оскільки мати померла до прийняття рішення про приватизацію , а свідоцтво про право власності на житло видано після смерті спадкодавця, нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав у зв`язку з розбіжністю між правовстановлюючим документом та фактом реєстрації смерті спадкодавця, позивач вимушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 17.12.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. 15.01.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явивсь, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач - Коростишівська міська рада свого представника не направили, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. До суду представник відповідача направив клопотання, відповідно до якого просили здійснювати розгляд справи у їх відсутність відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за відсутності сторін, що відповідає положенню частини 3 статті 211 ЦПК України. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Ступінь родинних відносин позивача [PERSON] та [PERSON] підтверджується матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Позивач звернувсь до Коростишівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У Коростишівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 309/1995 після смерті [PERSON] Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини чи про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не звертались. Постановою № 711/02-31 від 21.05.2019 державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] у зв`язку з невідповідністю між правовстановлюючим документом та факту реєстрації смерті власника ( а.с. 14). Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ст.1217 ЦК України. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, за нормою ст.1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, фактична належність спадкодавцю спірного майна підтверджується копією розпорядження органу приватизації від 19 серпня 1993 року №340 та доданими до нього заявником документами щодо оформлення квартири у спільну власність, згідно з яким, прохання наймача [PERSON] , та членів її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] задоволено, квартиру [ADDRESS] , в якій вони проживали, передано у приватну спільну часткову власність ( рівні частки) [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.11-13). Відповідно до Свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 30.08.1993 року квартира за [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності ( частки рівні) належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрована в Житомирському БТІ та записана у реєстрову книгу за №19-Б, стр, 268, реєстр № 440 (а.с.10). Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до п.3 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Пленум Верховного Суду України в частині п`ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Остільки, позивач довів наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду та підлягають задоволенню.

Outcome: approved