Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконним підвищення розміру процентів в односторонньому порядку та зобовязання здійснити перерахунок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 01 листопада 2006 року уклали кредитний договір №PVH0GK00000014. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 17025,00 доларів США на термін до 01 листопада 2021 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 17025,00 доларів США. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 16 червня 2016 року має заборгованість - 11244,37 долара США, яка складається з наступного: - 9443,08 долара США - заборгованість за кредитом; - 1441,29 долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 360,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; В забезпечення виконання зобовязання за договором №PVH0GK00000014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нижче вказаними фізичними особами було укладено договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором [PERSON], договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором [PERSON]. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №PVH0GK00000014. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважає за доцільне об'єднати позовні вимоги позивача до кількох відповідачів в одній позовній заяві. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11244,37 долара США, що за курсом 24,88 гривні відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 червня 2016 року складає 279759,93 гривень за кредитним договором №PVH0GK00000014 від 01 листопада 2006 року. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та надав суду письмові заперечення проти зустрічного позову в яких зазначив, що згідно до п. 1.1 кредитного договору [PERSON] надається кредит в розмірі 15000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Таким чином, сторони погодили розмір відсоткової ставки 1,00 % на місяць, що дорівнює 12,00 % на рік (1*12=12). Згідно до п. 3.2 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1. 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Отже, сторони погодили, що у випадку порушення позичальником зобов'язань за договором, останній сплачує відсотки у розмірі 2,5 % на місяць що дорівнює 30,00 % на рік (2,5*12=30). Банком було нараховано [PERSON] відсотки за користування кредитними коштами у відповідності до положень договору, в розмірі 12,00 % на рік при виконанні зобов'язань за договором належним чином та у розмірі 30,00 % на рік на прострочену заборгованість по кредиту у випадку порушення зобов'язань за договором, підвищення відсоткової ставки по кредиту не було. Твердження відповідача, що відсоткова ставка по кредиту підвищувалася, а банк здійснив невірні розрахунки не підтверджується належними доказами по справі в розумінні статей 58-60 ЦПК України. На даний час, [PERSON] належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, а тому позовні вимоги банку є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. В задоволені зустрічного позову просить відмовити в повному обсязі. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], та їх представник не зявилися надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та письмові заперечення проти позову згідно яких позовні вимоги не визнають з тих підстав, що у розрахунку позову, визначено що поточна процентна ставка складає 12%, прострочена процентна ставка складає 30% та як вбачається з розрахунку вказані проценти нараховуються сумарно (42%), Згідно і п.1.1. кредитного договору від 01 листопада 2006 року встановлено відсоток за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості та щомісячна винагорода, у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту. Згідно з п.3.2. кредитного договору встановлено відсоток у розмірі 2.5% на місяць на суму непогашеної в строк заборгованості. Такі дії позивача суперечать приписам ст. 1056-1 ЦК України «Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку» та статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у якій зазначено, то "Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом". Отже стосовно нарахованих процентів, штрафних санкцій, як зазначалося вище, відповідачі такі умови з банком не погоджували, не підписували, що свідчить на їхню думку про відсутність обов'язку їх сплати. Таким чином вважають суму заборгованості по процентам за користування кредитом необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів посилаючись на правову позицію ВСУ у справі № 6-1451цс16 зазначають, що непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Як встановлено умовами договору поруки, поручитель взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором наданим позивачем по справі, останнє погашення по кредиту було здійснено 22 червня 2015 року, з вимогою до поручителів позивач звернувся 20 червня 2016 року, направлено поручителям 01 липня 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся 29 липня 2016 року. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку кредитор вчиняти не може. З врахуванням вище викладеного просять в задоволені позову відмовити в повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON], не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином. Відповідач [PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним підвищення розміру процентів в односторонньому порядку та зобовязання здійснити перерахунок. В обґрунтування зустрічного позову позивачка зазначила, що 01 листопада 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №PVH0GK00000014, згідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 15000,00 доларів США строком до 01 листопада 2021 року на купівлю квартири та 2025,00 доларів США на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості та щомісячна винагорода у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту. Встановлено щомісячний платіж у сумі 211,64 доларів США. Згідно з п.3.2. кредитного договору встановлено відсоток у розмірі 2,5% на місяць на суму непогашеної в строк заборгованості. У розрахунку заборгованості за кредитом, визначено, що поточна процентна ставка складає 12%, прострочена процентна ставка складає 30% та як вбачається вказані проценти нараховуються сумарно 42% з 29 квітня 2009 року по 17 вересня 2012 року та з 29 липня 2015 року по сьогодні. Отже на протязі вказаних періодів позивач здійснювала погашення кредиту, який спрямовувався на погашення неіснуючої заборгованості, тобто необґрунтовано підвищених процентів та неустойки. Згідно з п.2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долари США до гривні встановленого НБУ на укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Оскільки відповідач не повідомив належним чином позивача про збільшення процентної ставки, а позивач в свою чергу дізнався про своє порушене право у ході розгляду судом справи, вважає що такі дії відповідача суперечать приписам ст.1056-1 ЦК України «Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку» та статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у якій зазначено, що "Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених зі клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом", статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. Вона з банком умови про збільшення процентної ставки не погоджувала та не підписувала. Просить суд зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості по кредиту позивача згідно до умов передбачених кредитним договором №PVH0GK00000014 від 01 листопада 2006 року. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та сторонами не заперечується наявність між позивачем та відповідачем - [PERSON], правовідносин за кредитним договором №PVH0GK00000014 від 01 листопада 2006 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого згідно статутних документів є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON], відповідно до якого відповідачу банком було надано кредитні кошти у вигляді 15000,00 доларів США для купівлі квартири, та 2025,00 доларів США на сплату страхових платежів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць та «виногороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту, на строк до 01 листопада 2021 року. Так само як і правовідносин між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON], за договорами поруки укладеними з метою забезпечення виконання основного зобов'язання боржником - [PERSON] за кредитним договором. Так, копією договору поруки №PVH0GK00000014 від 01 листопада 2006 року, укладеного між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підтверджується, що він як поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. Копією договору поруки №PVH0GK00000014 від 01 листопада 2006 року, укладеного між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підтверджується, що він як поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. Позивач належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, надавши обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Також на підставі наявних доказів, а саме розрахунку заборгованості судом встановлений факт не належного виконання відповідачем [PERSON], своїх зобов'язань за кредитним договором які полягали у порушені погодженого графіку платежів. Таким чином, станом на 16 червня 2016 року заборгованість [PERSON], за кредитним договором становить 11244,37 долара США, яка складається з наступного: - 9443,08 долара США - заборгованість за кредитом; - 1441,29 долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 360,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; Позовні вимоги про стягнення пені в сумі 505,94 доларів США /згідно розрахунку/, позивач не заявляє. А тому враховуючи положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України згідно яких, суд розглядає цивільні справи виключно, в межах заявлених позовних вимог, суд в цій частині питання не досліджує. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, згідно повідомлення №30.1.0.0/2-61101DNQ0L745 від 20 червня 2016 року відповідачам було направлено претензію з проханням сплатити заборгованість за договором №PVH0GK00000014 від 01 листопада 2006 року /а.с.11-12/. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом суд виходить з наступного. У відповідність ст.509 ЦК України - в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як - то: передати майно, сплатити гроші, виконати роботу, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідність ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідність ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Посилання відповідачів на ті обставини, що позивачем в порушення ст. 1056-1 Цивільного кодексу України та ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" в односторонньому порядку збільшено встановлений кредитним договором розмір процентів, та на думку відповідачів проценти нараховуються сумарно (42%) суд вважає такими, що не відповідають дійсності, суперечать матеріалам справи та є необґрунтованими. А саме, з розрахунку заборгованості наданого позивачем /а.с. 4-9/ вбачається, що проценти за користування кредитом нараховуються не 42% сумарно, як стверджують відповідачі, а в узгодженому сторонами кредитного договору розмірі, а саме 12% на рік на поточну заборгованість та 30% на рік на прострочену заборгованість за кредитом. Так, під час укладення кредитного договору позивач та відповідач [PERSON], узгодили між собою за взаємною згодою фіксований розмір відсоткової ставки за користування кредитом, а саме у розмірі 1% на місяць або 12% на рік на поточну заборгованість за кредитом /пункт 1.1. кредитного договору/ та 2,5 % на місяць або 30% на рік на прострочену заборгованість за кредитом. Згідно до п. 3.2 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1. 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Що спростовує посилання відповідачів на те, що розмір нарахованих позивачем процентів, з відповідачами не погоджували та не підписували. Заперечення відповідачів проти позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів з посиланням на правову позицію ВСУ у справі № 6-1451цс16, оскільки кредитор непредявив вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення поруки, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням суд вважає безпідставними та помилковими, виходячи з наступного. Як встановлено умовами договорів поруки між позивачем та відповідачами [PERSON], та [PERSON], /пункт 12, а.с.16-17/ порука за цими договорами припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення за кредитним договором. Отже, зазначеними договорами поруки встановлений строк дії поруки пять років. А тому посилання відповідачів на пропуск позивачем шестимісячного строку є необґрунтованим. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом /а.с.8/ зазначена в ньому заборгованість почала накопичуватися з 21 травня 2014 року /дата на яку заборгованості за кредитом відсутня/, отже позивачем заявлені позовні вимоги до поручителів в межах пятирічного строку дії поруки. Виходячи з вище наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи /а.с. 14-17/ правовідносини між позивачем та відповідачами виникли 01 листопада 2006 року. В своїх позивних вимогах позивач [PERSON] просить суд зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості по кредиту позивача згідно до умов передбачених кредитним договором №PVH0GK00000014 від 01 листопада 2006 року. Підставою позову зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк»

Outcome: approved