Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського МРУЮ, про що зроблено актовий запис за №47; - витрати по справі покласти на відповідачку. Свої вимоги мотивує тим, що 07 березня 2008 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними виявився невдалим. Він вже тривалий час з відповідачкою шлюбних стосунків не підтримує. На протязі останніх чотирьох років сімейне життя між ними припинилось і вони проживають окремо. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідачка нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи між ними постійно виникали сварки. Вона не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім'ї та у нього, не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, взаєморозуміння. На даний час шлюб носить формальний характер. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї, як і примирення в сім'ї, є неможливим. За таких умов, вважає, що шлюб необхідно розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Згідно поданої нею заяви, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала в частині розірвання шлюбу, однак заперечує проти стягнення з неї понесених позивачем витрат на сплату судового збору. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їхні права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №47, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 120693 (а.с.5). Встановлено, що сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їхньої дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якими, відповідно до ст.79 ЦПК України є, в тому числі, і судовий збір. З матеріалів справи вбачається, що позивачем додано дві квитанції, а саме квитанція №43 від 30.06.2016 року про сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. та квитанція №58 від 03.01.2017 року про сплату судового збору у розмірі 728,80 грн. Проаналізувавши матеріали справи та вищевказані квитанції про сплату судового збору, слід зазначити наступне. З позовної заяви видно, що остання датовано позивачем 03.01.2017 року та зареєстрована в Дубровицькому районному суді 06.01.2017 року за вх.№39. Отже, на момент подачі позовної заяви про розірвання шлюбу, позивачем було сплачено 728,80 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією №58 від 03.01.2017 року (а.с.9). Що стосується квитанції №43 від 30.06.2016 року про сплату судового збору у розмірі 551,20 грн., то даний судовий збір сплачувався позивачем за подання 05.07.2016 року аналогічної позовної заяви про розірвання шлюбу (справа №560/604/16-ц), яка разом з доданими матеріалами 20.07.2016 року була повернута позивачу у зв'язку з неусуненням останнім вказаних судом недоліків. Змістом п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року №10 (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що судовими витратами є передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з розглядом та вирішенням конкретної справи. Тому, зважаючи на наведене, квитанція №43 від 30.06.2016 року судом не береться до уваги при розподілі судових витрат між сторонами по даній справі, оскільки порядок повернення судового збору у разі повернення позовної заяви передбачений ст.7 Закону України "Про судовий збір". Частиною 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. Зі змісту ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору встановлена у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн. Тому, виходячи із зазначених вище вимог законодавства, на виконання ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 640 грн. судового збору, сплаченого останнім при подачі позовної заяви до суду. Слід зазначити, що порядок повернення надміру сплаченого судового збору передбачений ст.7 Закону України "Про судовий збір", де в пункті 1 частини 1 даної статті вказано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, надміру сплачена сума судового збору, а саме 88,80 грн. (вісімдесят вісім гривень 80 копійок) (728,80 грн. - 640 грн.) підлягає повернення позивачу в порядку, передбаченому ст.7 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved