Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], де просила ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: грошові вклади, які знаходяться на ощадних рахунках №9155149001, №9155149002, №9155149003, №158098 в Кременчуцькому відділенні №62 Ощадбанку України, ощадних рахунках №28790, №05710874, №9155119578, №2016 в Філії №62/045 Кременчуцького міського відділення №62 Ощадбанку України; вантажний автокран марки/моделі «GROVE AT 400E», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; гараж ГК-1-А, що в цілому складається з гаражу літ. А, загальною площею 40,6 кв. м, в тому числі підвал літ. А, загальною площею 12,2 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,0043 га, кадастровий номер 5310436500:08:003:0085, на якій він розташований по вул. Артема, 16 в м. Кременчуці, в порядку спадкування за законом та за заповітом після померлого батька [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила розмір позовних вимог. Ухвалою суду від 27.04.2015 року за заявою позивачки позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на гараж ГК-1-А, що в цілому складається з гаражу літ. А, загальною площею 40,6 кв. м, в тому числі підвал літ. А, загальною площею 12,2 кв. м. та земельної ділянки, площею 0,0043 га, кадастровий номер 5310436500:08:003:0085, на якій він розташований по вул. Артема, 16, залишені без розгляду. При цьому суд пересвідчився у дійсних намірах позивачки, яка пояснила, що відповідно до заповіту померлого [PERSON] частка гаражу, що успадкує юридична особа є невизначеною, тому вона вирішила, що спір щодо гаражу та земельної ділянки буде вирішено між спадкоємцями в добровільному порядку або в судовому порядку окремо у разі недосягнення між спадкоємцями за заповітом згоди. Позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на грошові вклади, вантажний автокран марки/моделі «GROVE AT 400E», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Обґрунтувала позов тим, що вона є спадкоємицею за законом після померлого 27.10.2011 року батька [PERSON] Іншим спадкоємцем за законом є неповнолітній [PERSON], інтереси якого представляє його матір [PERSON] На частину свого майна батько за життя склав заповіт. Вона просить визнати за нею право власності на майно, що належало померлому на день смерті та не охоплено заповітом, оскільки нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Вказала, що відповідач [PERSON] спробувала звернутися до суду з позовом, де просила визнати незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі їй свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, але судовими рішеннями в задоволенні позовних вимог їй відмовлено. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, пояснень в судовому засіданні не надавала, в подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи ПП «Фірма «Кодар-1» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, вважав їх обґрунтованими та законними. Вислухавши думку позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника ПП «Фірма «Кодар-1», вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні 27.10.2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КЕ № 199792 від 28.10.20011 року. Згідно ст.ст.1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1220 ЦПК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. В силу ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. (стаття 2\~цього Кодексу). Відповідно до ст..1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.2 ст.. 1236 ЦПК заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Спадкування частини спадщини, що не охоплена заповітом, регулюється ст..1245 ЦПК України, відповідно до якої частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Стаття 1258 цього Кодексу встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦПК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст..1266 ЦПК внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] була заведена спадкова справа №62/2011 щодо майна померлого. Згідно нотаріально посвідченого заповіту від 21.05.2011 року, який недійсним не визнавався, спадкоємцями за заповітом після померлого є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПП «Фірма Кодар-1». Згідно письмового пояснення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] всі спадкоємці за заповітом на даний час подали заяви про прийняття спадщини, наявна в матеріалах справа довідка, видана ним 23.11.2012 року на запит [PERSON], не містить відомостей про ПП «Фірма Кодар-1» як про спадкоємця, оскільки приватному підприємству поновлено строк для подачі заяви про прийняття спадщини лише рішенням суду від 11.01.2013 року, тобто після надання вказаної довідки. Заява про прийняття спадщини подана ПП «Фірма Кодар-1» нотаріусу 25.04.2013 року, що підтверджується її копією. Спадкоємцями за законом першої черги після померлого [PERSON], відповідно до ст..1261, 1268-1270 ЦК України, є його дочка [PERSON] та онук [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії VI-УР № 1677675 від 19.01.1966 року, копією паспорта [PERSON] з відміткою про укладення шлюбу, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-КЕ № 052970 від 13.03.2001 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-КЕ № 178705 від 24.12.2010 року. Спадкоємці за законом у встановлений строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Вказані обставини встановлені також судовим рішенням, а саме ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03.07.2014 року, яка набрала законної сили, в справі за позовом [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука, про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Майно, на яке просить визнати право власності позивачка [PERSON], а саме, грошові вклади та вантажний автокран, не охоплено заповітом. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] від 25.11.2013 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька [PERSON] в тому числі і на спірне майно, а саме, на автокран «GROVE AT 400E», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Причиною відмови стала відсутність реєстрації права власності у встановленому законом порядку за померлим [PERSON], який не встиг зареєструвати його за життя. Нотаріусом також встановлено, що відповідно до облікової картки приватного транспортного засобу, виданої Кременчуцьким ВРЕР, вказане спадкове майно зареєстроване за [PERSON], який помер 23.12.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-КЕ № 178705. В матеріалах справи також міститься копія свідоцтва серії РСА № 247238 про реєстрацію транспортного засобу марки/моделі «GROVE AT 400E», 1988 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № 71005, типу вантажний автокран 10-20т, обєм двигуна 7200 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER], де власником зазначений [PERSON]В Таким чином, судом встановлено відсутність можливості оформлення права на спадщину позивачкою у державній нотаріальній конторі на автокран «GROVE AT 400E» без вирішення спору в судовому порядку. На підтвердження права власності спадкодавця на автокран «GROVE AT 400E» позивачем надано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.09.2011 року, яке є чинним на даний час, яким визнано за [PERSON] право власності в тому числі на вантажний автокран марки/моделі «GROVE AT 400E», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна. В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.09.2011 року, яким визнано за [PERSON] право власності в тому числі на вантажний автокран марки/моделі «GROVE AT 400E», набрало законної сили 11.10.2011 року, тобто є чинним на даний час та було чинним на момент смерті [PERSON] Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, у редакції Постанови № 1371 від 23.12.2009 року, передбачено обов'язкову реєстрацію власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Пунктом 2 Порядку встановлено, що він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Відповідно до п. 8 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Отже, на час відкриття спадщини за померлим рішенням суду було визнано право власності на вантажний автокран марки/моделі «GROVE AT 400E», але реєстрація вказаного майна померлим у встановленому законом порядку проведена не була. За приписом ч.1\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на майно, що входить до складу спадщини" не є тотожними і законодавець пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норми ч.5\~ст.1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1267 цього Кодексу частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Доказів щодо наявності між спадкоємцями за законом угод про поділ спірного майна суду не надано. Згідно ст. 1278 ЦПК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Оскільки після померлого [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги є [PERSON] та [PERSON], угоди про поділ спірного майна між спадкоємцями немає, їх частки у спадщині, що не охоплена заповітом, є рівними. Пунктом 26 постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Позивачкою [PERSON] не ставляться вимоги про виділ належної їй частки в натурі чи про усунення іншого спадкоємця за законом від права на спадкування. Твердження позивачки про те, що їй належить весь спадок не охоплений заповітом, оскільки заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.04.2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03.07.2014 року, відмовлено [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON], у визнанні незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, є помилковими. [PERSON] не усунений від права на спадкування, у встановлений законом строк [PERSON] подала в його інтересах заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON], при цьому в силу ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З цих підстав суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на вантажний автокран підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно визнати за нею право власності на 1/2 частину вантажного автокрану марки/моделі «GROVE AT 400E», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в порядку спадкування після померлого [PERSON] Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що стосується вимог позивачки про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на грошові вклади, які знаходяться на ощадних рахунках №9155149001, №9155149002, №9155149003, №158098 в Кременчуцькому відділенні №62 Ощадбанку України, ощадних рахунках №28790, №05710874, №9155119578, №2016 в Філії №62/045 Кременчуцького міського відділення №62 Ощадбанку України, то суд приходить до висновку про неможливість задоволення вказаних вимог. Главами 85-86\~ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Суду надано копії ощадних книжок, оформлених на ім»я спадкодавця, але позивачкою не доведена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на вказані грошові кошти. Згідно письмових пояснень нотаріуса від 08.04.2015 року, які долучені до матеріалів справи, заяв від спадкоємців щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» та були відкриті на ім»я померлого, не надходило. Вказана обставина не заперечується самою позивачкою. Тобто, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину в частині грошових коштів, що знаходяться на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України» та належали [PERSON], не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як роз'яснено у п.23\~Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.\~За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за нею права власності на транспортний засіб, в задоволенні інших вимог позивачці слід відмовити.

Outcome: partial