Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 вересня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-9). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 22 вересня 2020 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 23 вересня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 38,39). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 3 жовтня 2020 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не з`явились, явка сторін не є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ "Міттіл Стіл Кривий Ріг", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг", на посаді підземного прохідника, 20 вересня 2006 року близько о 11 годин 00 хвилин, з вини Відповідача, знаходячись на у ш. "Прохідницька", орт-заїзд 223 вісі горизонту 1045 метру, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом шиловидного відростку правої ліктьової кістки без зміщення». Так, під час виконання Позивачем своїх трудових обов`язків по очищенню від гірничої породи отр-заїзду 223 вісі горизонту 1045 метру машиною навантажувальною МПН-3. При безпосередньому виконанні свої робочих обов`язків, в місці сполучення з рудозвалювальним підняттевим, Позивач отримав удар по кісті правої руки куском породи, що випав чи з ковша машини навантажувальної МПН-3 чи з щілини дерев`яній затяжці металевого кріплення орт-заїзду 223 вісі горизонту 1045 метру. Згідно висновків компетентної комісії вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. В обґрунтування позовних вимог вбачається, що після отримання вищезазначених тілесних ушкоджень, внаслідок нещасного випадку на виробництві, змінилися умови життя Позивача, які стали характеризуватись суттєвим зниженням його активності, зменшенням можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, що, як наслідок вплинуло на погіршанні матеріального становища його родини, необхідність лікування та проходження оглядів МСЕК призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії, зміни сталого способу життя, до втрати соціальних зв`язків. Позивач позбавлений можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, задоволення елементарних повсякденних побутових потреб, потребує від Позивача додаткових зусиль та завдає йому страждань. З моменту травмування Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття, особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності та вказаними вище негативними наслідками, больовими відчуттями, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, роздратованості, у почуттях страху. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він неналежний відповідач по справі, оскільки Позивачу було б доцільніше звертатись до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування. Будь-яких порушень законодавства про працю та охорону праці відносно Позивача з боку підприємства, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку, Відповідач не вчиняв. В матеріалах справи відсутні висновки експертів про те, що Позивачу завдані моральні страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі. Крім того, Позивач не надає суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б вказували на те, що він дійсно зазнає моральних страждань. Тому просить суд відмовити позивачу в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , (надалі по тексту - Позивач), перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ "Міттіл Стіл Кривий Ріг", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг", на посаді підземного прохідника, 20 вересня 2006 року близько о 11 годин 00 хвилин, знаходячись на у ш. "Прохідницька", орт-заїзд 223 вісі горизонту 1045 метру, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом шиловидного відростку правої ліктьової кістки без зміщення». Даний факт підтверджується актом №74 Форми Н-1 «Нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 22,09.2006 року (далі-акт Форми Н-1), актом № 74 "про розслідування нещасного випадку, що стався 20 вересня 2006 року 11 годин 00 хвилин..." Форми Н-5 (далі - акт Форми Н-5) та трудовою книжною на ім`я Позивача. З Акту № 74 Форми -1 (далі акт форми Н-1) про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом встановлено, що 20.09.2006 року начальник дільниці №37 шахти «Прохідницька» [PERSON] у другу зміну з 08 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, видав наряд ланці прохідників: [PERSON] , [PERSON] , на виконання робіт по очищенню від гірничої породи орт-заїзду 223 вісі горизонту 1045 метрів машиною навантажувальною МПН-3. Згідно пояснювальної записки [PERSON] , об 11:00 годині під час виконання роботи по очищенню від гірничої маси породи орт-заїзду 223 вісі 1045 метру машиною навантажувальною МПН-3 в місті сполучення з рудо звалювальним підняттевим, він отримав удар по кисті правої руки куском породи, що випав чи з ковша машини навантажувальної чи з щілини у дерев`яній затяжці металевого кріплення орт-заїзду 223 вісі горизонту 1045 метру. Розслідуванням встановлено, що прохідник [PERSON] був допущенний до виконання робіт по керуванню машиною навантажувальною МПН-3 без спеціального навчання та перевірки знань. Освітлення штучне, відповідає санітарним нормам. [PERSON] був вдягнутий у спеціальний одяг та взутий у спеціальні гумові чоботи (а.с.16) З Акту № 74 про розслідування нещасного випадку, що стався 20 вересня 2006 року за формою Н-5, судом встановлені причини нещасного випадку, а саме: допуск до роботи без спеціального навчання та перевірки знань та невиконання посадових обов`язків керівниками та спеціалістами шахти « Прохідницька » (а.с.18). Відповідно до п.10 акту Форми Н-1, нещасний випадок, в результаті якого Позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника Відповідача: [PERSON] , начальник дільниці №37 ш. "прохідницька" шахтоуправління з підземного видобутку руди, який порушив вимоги п.п. 3.2.1, 3.2.3,, 3.3.6 "Посадової інструкції начальнику прохідницької дільниці (підземному) шахти "Прохідницька" шахтоуправління з підземного видобутку руди". Таким чином, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника Відповідача та обумовлений неналежним виконанням Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці Випискою з акту огляду МСЕК ДНА-02 №010253 [PERSON] первинно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 20.02.2006 року по 01.03.2008 року. Випискою з акту огляду МСЕК ДНА-02 №013178 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 01.03.2008 року по 01.03.2009 року. Випискою з акту огляду МСЕК ДНА-02 №026099 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 01.03.2009 року по 01.03.2011 року. Випискою з акту огляду МСЕК [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 01.03.2011 року по 01.03.2013 року. Випискою з акту огляду №003409 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 01.03.2009 року по 01.03.2011 року. Випискою з акту огляду №0004512 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 01.03.2013 року по 01.03.2015 року. Випискою з акту огляду МСЕК №002833 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 01.03.2015 року по 01.03.2016 року. Випискою з акту огляду МСЕК №003350 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% з 01.03.2016 року по 01.03.2017 року. Випискою з акту огляду МСЕК №017117 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 10% з 01.03.2017 року по 01.03.2020 року. Випискою з акту огляду МСЕК №052732 [PERSON] повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 10% з 01.03.2020 року по 01.03.2023 року. Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом форми П-5 розслідування хронічного професійного захворювання від 22 вересня 2006 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні [PERSON] трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються зібраними матеріалами справи (а.с. 18-26). Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), визначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не належний відповідач, а позивачу слід було звернутися до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування, з огляду на наступне. Питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, та в кожній справі суд з`ясовує характер правовідносин сторін і встановлює: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону № 1105-XIV визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237? КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон № 1105-ХІV, в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року, та частиною восьмої статті 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Проте акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Як уже зазначалось судом, пунктом 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 та частини 3 статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, взагалі скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року). Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Як зазначено у пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Молдавська проти України» (заява № 43464/18), застосований судом закон не повинен містити жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим Аналізуючи поняття «якість закону» ЄСПЛ у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Суд враховує, що з 1 січня 2006 року дія норм Закону № 1105-ХІV щодо права на відшодування моральної шкоди за рахунок коштів Фонду були зупинені, а з 27 березня 2007 року втратили чинність. Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. Саме такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16; від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц; від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, на яку посилається сам відповідач. З матеріалів справи встановлено, що вперше [PERSON] пройшов огляд медико- соціальною експертною комісією20 лютого 2006 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР» як правонаступник. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Посилання відповідача на те, що оскільки у позивача право на відшкодування моральної шкоди виникло до 20 березня 2007 року, що випливає із постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, суд відхиляє, оскільки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц та від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 чітко сформовано, що саме з 01 січня 2006 року припинився обов"язок фонду відшкодовувати моральну шкоду застрахованим особам. Посилання Відповідача на усталену практику, зокрема у справі № 210/2144/19 судом також відхиляються, оскільки правовідносини у даній справі, та у справі, на яку покликається відповідач, за предметом судового розгляду хоча й подібні, однак у справі № 210/2144/19 виникли в період дії підпункту "е" пункту 1 частини 1 статті 21 Закону № 1105-ХІУ у редакції, чинній до 20.03.2007року, а саме право на відшкодування моральної шкоди виникло до 01 січня 2006 року, тоді як в цій справі право на відшкодування моральної шкоди позивач набув після 01 січня 2006року. Суд також зазначає, що акт, складений за фактом настання нещасного випадку у Позивача підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України, саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку біль, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту нещасного випадку та втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності та до моменту звернення до суду, зокрема, 10 % втрати працездатності, невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв"язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 25000,00 (двадцять п"ять тисяч) гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial