Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Публічного Акціонерного Товариства (скорочено ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів по депозитному вкладу. Позовні вимоги огрунтовує тим, що 22 грудня 2014 року між нею та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №47 було укладено договір-заяву № 300131/152447/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 5 міс. в національній валюті. Згідно п.1 Договору, клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 93 092,65 грн. на строк з 22 грудня 2014 року по 22 травня 2015 року з нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 23.50% річнихна умовах капіталізації процентів. Після закінчення строку дії договору 22.05.2015 року, позивач звернулась до відділення Банку, з метою повернення вкладу. Проте, на даний час внесені кошти позивачем не отримані, відповіді на заяву позивач не отримувала, тому змушена звернутись до суду. Позивачдо судового засідання надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою, про причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст.ст.1058 ч.1, ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.1060 ч.ч.1,2 ЦК України, За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом встановлено, що 22 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №47 було укладено договір-заяву № 300131/152447/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 5 міс. в національній валюті.(а.с.4). 22.05.2015 року на адресу Начальника відділення № 47 АТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивачем була направлена заява про повернення банківського вкладу в сумі 99 350.14грн, однак відповіді на зазначену заяву позивачу не надано(а.с.8). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач не виконав своїх обовязків по поверненню суми депозитного вкладу, тому суд приходить до висновку, що дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують права позивача, як вкладника, а отже позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за депозитним вкладом в розмірі 99 350,14 грн. підлягають задоволенню.. Згідно ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено законом чи договором. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено повністю, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного, ст.ст.509, 526, 530, 1058-1061 ЦК України, ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, та

Outcome: approved