Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON], який є громадянином Королівства Саудівської Аравії, 18.12.2012 року звернувся з позовом до відповідачів [PERSON] та ТОВ "Медіус-Плюс" про стягнення боргу, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, мотивуючи тим, що [PERSON], яка діяла від його імені на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2009 року за реєстровим №3342, 07.05.2010 року передала в позику відповідачці [PERSON] гроші у сумі 200000,00 грн.. На виконання цієї домовленості між ними був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 07.05.2010 року за реєстровим №1650. Відповідно до п.2 зазначеного договору строк повернення позики встановлено 01.10.2012 року з поверненням позики відповідачкою [PERSON] рівними частинами щомісячно по 6900,00 грн.. 08.05.2010 року позивач, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2009 року за реєстровим №3342 діяла [PERSON], передав в позику відповідачці [PERSON] додатково грошові кошти та були письмово оформлені зміни та доповнення (як додаток №1) до договору позики від 07.05.2010 року. Сума позики станом на 08.05.2010 року склала 7396708,00 грн., факт одержання грошей підтверджується підписанням додаткової угоди. 21.06.2010 року позивач, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2009 року за реєстровим №3342 діяла [PERSON], передав в позику відповідачці [PERSON] додатково грошові кошти в розмірі 3941210,00 грн. згідно змін та доповнення від 08.05.2010 року. Факт одержання грошей підтверджується підписанням додаткової угоди, також були письмово оформлені зміни та доповнення (як додаток №2) до договору позики від 07.05.2010 року. Загальна сума боргу складає 11337918,00 грн.( 7396708,00 грн. + 3941210,00 грн.). На день звернення до суду з позовною заявою відповідачкою [PERSON] сума позики погашена частково, а саме: здійснено 25 платежів по 15000,00 доларів США, що становить 375000,00 доларів США та один платіж в сумі 7292,00 доларів США, всього - 382292,00 доларів США, що становить 3058336,00 грн.(382292,00 х 8,00 грн), тобто повернено 3058336,00 грн., сума боргу за договором позики становить 8279582,00 грн.. (11337918,00 грн. - 3058336,00 грн). Пунктом 7 договору позики визначено, що у разі несвоєчасного повернення суми позики відповідачка [PERSON] зобов'язана сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що складає: 8279582,00х3:100=248387,46 грн.. В день укладення основного договору позики 07.05.2010 року між позивачем та відповідачем ТОВ "Медіус-Плюс" був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1651, відповідно до умов якого відповідач ТОВ "Медіус-Плюс" передало в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань відповідачки [PERSON] за договором позики від 07.05.2010 року нерухоме майно, а саме: комплекс, базу відпочинку "[INFO]", що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був зазначений як предмет іпотеки, заставна вартість якого за домовленістю сторін була встановлена у розмірі 300000,00 грн.. Згідно п.1.7 зазначеного іпотечного договору у випадку невиконання [PERSON] положень договору позики та усіх додаткових угод до нього, позивач має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, включаючи суму боргу, відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням зобов'язань, неустойку (пеню,штраф), а також витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією. Згідно п.2.1.7 іпотечного договору якщо суми, вирученої від продажу предмету іпотеки в ході звернення стягнення або суми вартості предмету іпотеки при його передачі у власність позивачу буде недостатньо для повного задоволення вимог позивача, позивач має право одержати суму, якої не вистачає, за рахунок іншого майна відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" шляхом отримання його у власність позивачем добровільною передачею або зверненням стягнення на нього. Відповідно до п.3.3 іпотечного договору у випадку часткового виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, іпотека зберігається в початковому обсязі. В п.5.1, 5.2 іпотечного договору встановлено, що позивач має право задоволення своїх вимог за іпотечним договором та за договором позики у випадку невиконання договору позики (повному або частковому) та/або невиконання іпотечного договору. Звернення стягнення може відбуватися шляхом добровільної передачі у власність позивачу предмету іпотеки або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В п.5.3 іпотечного договору зазначено, якщо сума, одержана від реалізації предмету іпотеки, не покриває вимоги позивача, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна ТОВ "Медіус-Плюс". Посилаючись на ст.ст.7,33 Закону України "Про іпотеку", ст.ст.572,528,591,627 ЦК України, позивач просить: - стягнути з відповідачки [PERSON] борг в розмірі 8279582,00 грн., 3% річних в сумі 248387,46 грн., всього - 8527968,00 грн. ; - задовольнити вимоги позивача як іпотекодержателя за іпотечним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - комплекс, базу відпочинку "[INFO]", що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу ТОВ "Медіус-Плюс", в межах суми боргу за основним зобов'язанням; - задовольнити вимоги позивача як іпотекодержателя за іпотечним договором шляхом звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно ТОВ "Медіус-Плюс" в разі неотримання суми від реалізації комплексу, бази відпочинку "[INFO]", що знаходиться за адресою: [ADDRESS], необхідної для виконання основного зобов'язання шляхом публічних торгів і продажу майна іпотекодержателя. Представник позивача Балабан Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, пояснивши, що відповідачка [PERSON], будучи знайомою [PERSON], запропонувала їй позичити гроші для поновлення бази відпочинку "[INFO]", на що [PERSON] від імені позивача [PERSON] передала [PERSON] гроші в сумі 200 тис.грн. за нотаріально укладеним договором позики. В договорі вони зазначили, що доповнення до договору позики не потребують нотаріального посвідчення. Всього відповідачці [PERSON] 08.05.2010 року було передано 7396708,00 грн., куди ввійшли і 200 тис. грн., переданих позивачем [PERSON] при нотаріальному посвідченні договору позики, а 21.06.2010 року було передано ще 3941210,00 грн.. За ініціативою [PERSON] 07.05.2010 року було укладено договір іпотеки бази відпочинку "[INFO]" вартістю 300 тис. грн.. Відповідачка повертала частково гроші декілька разів, здійснивши 25 платежів по 15 тис. доларів США і один раз в сумі 7292 доларів США. На даний час борг відповідачки складає 8279582,00 грн. та 3% річних в сумі 248387,46 грн., всього - 8527968,00 грн.. [PERSON] направляла відповідачці вимогу про добровільне погашення боргу та попереджала відповідачку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в разі не повернення суми грошового зобов'язання , але відповіді не отримала. Позичені кошти відповідачкою витрачено на будівництво сучасних корпусів на території бази відпочинку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 19.07.2013 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що її юрист - [PERSON] звернулася до неї з проханням допомогти [PERSON] позичити гроші. Вона зателефонувала позивачу [PERSON] та поїхала подивилася базу відпочинку, належну відповідачці [PERSON]. [PERSON], як юрист, зібрала всі документи, після чого вона разом з відповідачкою [PERSON] уклали нотаріально посвідчені договора позики та іпотеки і в присутності нотаріуса вона передала [PERSON] гроші. Нотаріус надав їм реєстраційні документи, договір іпотеки та договір позики по одному екземпляру кожному, які були ідентичні. Вони підписували вже підшиті документи. Це була безвідсоткова позика. Станом на 01.10.2012 року сума боргу [PERSON] перед позивачем складала більше 1 млн. доларів. Частково позику відповідачка [PERSON] погашала до 20.07.2012 року. Через рік відповідачка [PERSON] звернулася з проханням позичити їй біля 500 тис.доларів для реалізації проекту, оскільки велось будівництво котеджних будинків на території бази відпочинку, а банк відмовив їй в наданні кредиту. Вона переговорила з позивачем, після чого надала нотаріусу [PERSON] копії документів, але другий договір вони не підписали в нотаріуса, оскільки не досягли згоди по декільком пунктам. Гроші, які належали позивачу, вона особисто передавала відповідачці [PERSON]. Гроші вона отримала 29.04.2010 року від позивача через банк в сумі 3 млн.доларів та частинами видавала їх відповідачці. За договором позики від 07.05.2010 року вона передала відповідачці 200 тис.грн., за додатком №1 від 08.05.2010 року - 7396708 грн. (932750 доларів США), за додатком №2 від 21.06.2010 року - 3941210 грн. (497 тис.доларів США). Гроші відповідачці вона передавала у доларах, в банку знімала також в доларах, лише один раз в присутності нотаріуса передала відповідачці 200тис.грн.. Ніяких додаткових розписок з відповідачки вона не отримувала і не вимагала, оскільки був графік погашення позики. Загальна сума позики становить 11337918 грн., відповідачкою повернено за 25 платежів 3058336 грн.. Укласти договір іпотеки на базу відпочинку "[INFO]" запропонувала відповідачка, оскільки позивач не погоджувався надати позику без її забезпечення. Гроші надавалися на реконструкцію бази відпочинку, оціночні документи були надані нотаріусу відповідачкою. Договір іпотеки підписували в день укладення договору позики. Відповідачка [PERSON] є засновником ТОВ "Медіус-Плюс". Відповідачка перестала сплачувати борг після 20.03.2012 року, графік погашення боргу вони складали разом з відповідачкою, потім обмінялися бланками. Спочатку відповідачка повертала по 15тис.доларів, один платіж був на 7292 доларів США. Вона підписувала 3 екземпляри договору іпотеки, один з яких був наданий [PERSON], другий - їй та третій екземпляр залишився у нотаріуса в архіві. Просить стягнути з відповідачки борг в сумі 8279582грн., 3% річних в сумі 248387,46 грн та задовольнити інші вимоги позивача. Представник відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" позовні вимоги не визнав та пояснив, що йому не відомо, чи існував факт отримання відповідачкою [PERSON] позики, це може пояснити лише вона сама. Якщо припустити, що кошти отримані відповідачкою, то не зрозуміло, як обраховувався борг в гривні, так як відсутній курс доллара США, який постійно змінювався. Як зазначено в позовній заяві відповідачкою [PERSON] було здійснено в рахунок погашення боргу 25 платежів по 15 тис. доларів США та 1 платіж в сумі 7292 доларів США, але позивачем невідомо чому сума боргу розраховується в гривнях по курсу 8 грн. за 1 долар США. Позивач не надав розрахунок суми, нарахованої як 3% річних, тому ТОВ позбавлено можливості розрахувати точну суму. Текст договору іпотеки, наданий суду, не відповідає тексту наявного у них оригіналу договору іпотеки, в якому взагалі відсутні деякі пункти, на які посилається позивач, зокрема п.2.1.7; вимоги позивача є безпідставними, так як відсутні посилання на те, чому одночасно ставиться питання про стягнення боргу і про звернення стягнення на іпотечне майно, що на думку представника відповідача не допускається. Вимога при виконання зобов'язання в натурі відповідачем не отримувалася. Відсутні матеріали які б свідчили про те, як розраховувалася сума боргу та на яку дату. Згідно матеріалів кримінального провадження, яке перебуває в провадженні СВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, борг [PERSON] повністю погашено [PERSON], а оскільки позиція [PERSON] в даній справі відсутня, про наявність у неї заборгованості перед позивачем стверджувати неможливо. Представник відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" вважав, що без встановлення особи позивача, обставин справи та позиції відповідачки [PERSON] неможливо говорити про доведеність обставин справи, а тому просив відмовити в задоволенні позову до ТОВ. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з'являлася та не повідомляла суд про причини своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення та телефонограми. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача ТОВ "Медіус-Плюс", свідка, оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступного. Судом встановлено, що 07.05.2010 року між позивачем, від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2009 року за реєстровим № 3342, та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідачка прийняла у власність 200000,00 грн., без сплати відсотків в строк до 01.10.2012 року з поверненням позики рівними частинами у сумі 6900,00 грн. щомісяця не пізніше 20 числа кожного календарного місяця, починаючи з травня 2010 року. Пунктом 11 Договору передбачено, що зміни, доповнення до договору, додаткові угоди можуть бути укладені в письмовій формі без нотаріального посвідчення, викладаючи їх як додаток до Договору, який є його невід'ємною частиною. Згідно пункту 10 Договору, забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню позики за даним договором є договір іпотеки комплексу бази відпочинку "[INFO]", розташованої за адресою: [ADDRESS], що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Агенство "Медіус-Плюс" на праві власності. Договір іпотеки укладається між Позикодавцем, що є Іпотекодержателем та Іпотекодавцем - власником нерухомого майна та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню (т.1,а.с.10). Додатком №1 від 08.05.2010 року до договору позики від 07.05.2010 року, зареєстрованому за №1650 від 07.05.2010 року, внесено зміни та доповнення до п.1 та п.2 договору позики, які викладено наступним чином: позивач передав, а відповідачка [PERSON] прийняла у власність 7396708,00 грн., що за курсом 7,93 грн.за 1 долар США еквівалентно 932750,00 доларів США. Сума 200000,00 грн., що зазначена у п.1 основного договору позики увійшла до суми позики, вказаному у п.1 зазначеної додаткової угоди, без сплати відсотків з поверненням позики готівкою в строк до 01.10.2012 року рівними частинами у сумі 9750,00 грн. щомісяця не пізніше 20 числа кожного календарного місяця, починаючи з травня 2010 року, останній платіж у вересні 2012 року становить суму 659750,00 доларів США і сплачується до 01.10.2012 року. В додатковій угоді зазначено, що факт одержання грошей підтверджується підписанням цієї Додаткової угоди № 1 та що інші умови договору залишаються без змін. (т.1,а.с.11). Додатком №2 від 21.06.2010 року до договору позики від 07.05.2010 року внесено зміни та доповнення до п.1 та п.2 договору позики, згідно яких позивач передав, а відповідачка [PERSON] прийняла у власність 3941210,00 грн., що еквівалентно 497000,00 доларів США, без сплати відсотків з поверненням суми грошей готівкою в строк до 01.10.2012 року рівними частинами у сумі 5250,00 доларів США щомісяця не пізніше 20 числа кожного календарного місяця, починаючи з липня 2010 року, останній платіж у вересні 2012 року становить суму 355250,00 доларів США і сплачується до 01.10.2012 року В додатковій угоді зазначено, що факт одержання грошей підтверджується підписанням цієї Додаткової угоди № 2 та що інші умови договору залишаються без змін. (т.1,а.с.12). Згідно графіка погашення заборгованості [PERSON] вона зобов'язана щомісячно погашати борг починаючи з 20.06.2010 року і по 20.10.2012 року включно в розмірі 15000,00 доларів США (т.1 а.с.13). З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх обов'язків перед позивачем 07.05.2010 року між позивачем, від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2009 року за реєстровим № 3342 та ТОВ "Медіус-Плюс" в особі [PERSON], яке виступило "Іпотекодавцем" за зобов'язаннями відповідачки [PERSON], укладено договір іпотеки, зареєстрований приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1652, відповідно до умов якого відповідач ТОВ агенство "Медіус-Плюс" передав позивачу в іпотеку нерухоме майно - комплекс, базу відпочинку "[INFO]", яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1741,18 кв.м., вартістю 300000,00 грн., який є приватною власністю ТОВ агенство "Медіус-Плюс" та належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, обладнання і інвентаря, укладеного між ВАТ НПКК "Алые паруса" та ТОВ агенство "Медіус-Плюс" 28.04.2001 року, зареєстрованого Миколаївським МБТІ 09.07.2001 року в реєстровій книзі №25 за реєстровим №58, реєстраційне посвідчення від 09.07.2001 року. Згідно з пунктами 1.7 та 2.1.2 вказаного Договору у випадку невиконання позичальником положень Договору позики з усіма додатковими угодами до нього, Іпотекодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням зобов'язань неустойку (пеню та штраф), а також витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію; у разі невиконання зобов'язань Позичальником за Договором позики або Іпотекодавцем за Договором іпотеки - Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або простроченням виконання, неустойку, а також свої витрати, пов'язані з реалізацією Предмету іпотеки (а.с.14-16). Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способом захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Пунктом 3 ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.209 ЦК України правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлений законом або за домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з положеннями статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». За змістом ст. 2 вказаного Декрету резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України, а також мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства. Будь-яких обмежень щодо укладення між фізичними особами договорів позики в іноземній валюті зазначеним Декретом не встановлено. З урахуванням зазначених норм, укладення між сторонами договору позики в іноземній валюті не суперечить законодавству України. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оскільки в Договорі позики від 07.05.2010 року та у змінах і доповненнях до Договору від 08.05.2010 року та від 21.06.2010 року, які підписані сторонами Договору зазначено, що факт одержання грошей підтверджується підписами Договору та додаткових угод № 1 та № 2, суд вважає установленим факт отримання відповідачкою [PERSON] грошових коштів позивача в сумі 1429750 доларів США (932750+ 497000) , що за курсом 7,93 грн за 1 долар США, як зазначено в додатках, становить 11337918 грн. ( 7396708 + 3941210) (фактично станом на 08.05.2010 р. та 21.06.2010 р.. курс гривні по відношенню до долара США становив 7,993 грн.=1 долар США). Статтею 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Підтвердження виконання зобов'язання передбачено вимогами ст..545 ЦК України, згідно якої прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Частиною 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" визначено, що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема: долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Згідно відомості графіку погашення боргу за період з 20.06.2010 року по 20.02.2012 року та з 20.04.2012 року по 20.07.2012 року [PERSON] здійснювалось погашення боргу щомісячними платежами в сумі 15000 доларів США, 20.03.2012 року - 7292 долари США (т.1 а.с.13). Як вбачається з матеріалів справи, вказана щомісячна сума платежів розрахована виходячи з сум позики, які підлягають поверненню рівними частинами щомісячно та зазначені в додатках № 1 та № 2 до договору позики від 07.05.2010 року, тобто 9750 доларів США + 5250 доларів США (т.1 а.с.11, 12). Всього відповідачкою [PERSON], згідно даного графіку та підписів в отриманні грошей, виконаних представником позивача [PERSON], повернено позивачу борг в сумі 382292 долари США. Враховуючи, що позивачем надані письмові докази про наднання позики відповідачці [PERSON] та докази часткового погашення відповідачкою боргу, а відповідачкою письмових доказів, передбачених ст.64 ЦПК України, щодо погашення боргу суду не надано, посилання представника відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" на повне повернення боргу відповідачкою [PERSON] позивачу не ґрунтується на вимогах закону. Позивач в позовній заяві та його представники в судовому засіданні , посилаючись на те, що відповідачкою повернено позивачу 382292 долари США (15000х25+7292), просили стягнути суму боргу в гривневому еквіваленті, який визначили в сумі 8279582 грн, з урахуванням курсу гривні по відношенню до долара США 8,00 грн.=1 долар США ( 382292 долари СШАх8,00 грн= 3058336 грн; 113337918 грн - 3058336 грн= 8279582 грн). Разом з тим, оскільки фактично позика здійснювалась в іноземній валюті - доларах США та її погашення також відбувалося в доларах США, сума боргу становить 1047458 доларів США ((1429750 доларів США (932750+ 497000) - 382292 долари США)). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, з урахуванням на час ухвалення рішення суду - 25.04.2014 року курсу гривні по відношенню до долара США, встановленого Національним банком України, який становить 11.408089грн. = 1 долару США, стягненню підлягає 11949494,09 грн. (1047458х11.408089). Відповідно до вимог ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог сторін, тому підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] сума боргу заявлена позивачем та підтримана його представниками, тобто 8279582 грн. Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст.1050 ЦК України, зокрема, обов'язок сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За неможливість виконання ним грошового зобов'язання боржник не звільняється від відповідальності. Пунктом 7 договору позики від 07.05.2010 року укладеного між позивачем, від імені якого діяла [PERSON], та відповідачкою [PERSON], який при внесенні змін та доповнень від 08.05.2010 року та 21.06.2010 року не змінювався, передбачено обов'язок позичальника в разі несвоєчасного повернення суми позики сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (т.1 а.с.10, 11, 12). Відповідно до ст..2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. У випадках, коли грошове зобов'язання виникло у валюті, положення ч.2 ст.625 ЦК України в частині стягнення з боржника інфляційного збільшення суми боргу при його виконанні не застосовуються. Враховуючи, що відповідачці [PERSON], крім суми переданої позивачем на підставі нотаріально укладеного договору позики від 07.05.2010 року, грошова сума передана в іноземній валюті, підлягає стягненню сума боргу тільки з урахуванням розміру процентів за час прострочення, встановлених в договорі без стягнення з боржника інфляційного збільшення суми боргу . Позивачем в позовній заяві та його представниками в судовому засіданні заявлено про стягнення з відповідачки [PERSON] 3% річних від заборгованої суми, які становлять 248387,46 грн., при цьому розрахунок проведено без врахування строку заборгованості: 8279582 грн.х3: 100. Фактично три проценти річних від простроченої суми необхідно вираховувати з дня виникнення заборгованості і до дня винесення рішення судом, що становить 434678,06 грн, тобто, враховуючи період заборгованості з 20.08.2013 року по 25.04.2014 року - 21 місяць, розрахунок необхідно було виконати наступним чином : (8279582 грн х 3% х 21 м-ць) : (100% х 12 м-ців)= 434678,06 грн. З врахуванням вимог ст..11 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] 3% річних в сумі 248387,46 грн, тобто сума в межах заявлених вимог, а всього підлягає стягненню борг в сумі 8527968 грн . Враховуючи те, що термін повернення позики настав, а заборгованість за договором позики у встановлений строк відповідачкою [PERSON]не була сплачена, позивач отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про іпотеку" від 5 червня 2003 року № 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ст.3 вказаного Закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Положеннями ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.33 вказаного Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктами 5.2 та 5.3 договору іпотеки укладеного між сторонами: позивачем та відповідачем ТОВ «Медіус -Плюс» 07.10.2010 року передбачено, що задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет Іпотеки здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого надпису нотаріуса відповідно до законодавства України. Якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги Іпотекодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна Іпотекодавця. В п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року у справі за позовом про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки за касаційною скаргою на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2012 року, аналіз норм матеріального права, вказаних в ст.ст. 33, 38, 39 Закону України "Про іпотеку" , свідчить про те, що вимоги про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки в договірних відносинах є різними за своєю правовою природою та юридичними наслідками, оскільки в першому випадку заборгованість стягується з боржника в грошовому виразі, а в іншому випадку - звертається стягнення на заставлене (іпотечне) майно боржника і лише після його реалізації кредитор отримує грошові кошти в рахунок погашення заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що предмет іпотечного договору, укладеного між сторонами відповідає вимогам ст.ст.5, 18 Закону України "Про іпотеку". На забезпечення виконання позикового зобов'язання сторони уклали письмовий нотаріально посвідчений договір про іпотеку, відповідач (іпотекодавець) - ТОВ "Медіус- Плюс" передав в іпотеку нерухоме майно: комплекс, базу відпочинку "[INFO]", що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке знаходиться в його власності, а позивач (іпотекодержатель) прийняв його в іпотеку. Оскільки відповідачка [PERSON] своїх зобов'язань по договору позики не виконала, має загальну заборгованість за договором позики в сумі 8527968 грн., вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. З урахуванням зазначеного, посилання представника відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" на незаконність одночасного заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належного іпотекодавцю ТОВ "Медіус- Плюс", який не є позичальником, не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки таке право належить виключно позивачеві. Крім того,є безпідставними посилання (твердження) представника відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" на невідповідність примірника оригіналу договору іпотеки, наданому позивачем до суду, його фактичному змісту, який зафіксовано в примірнику оригіналу договору іпотеки, наявному в ТОВ"Медіус- Плюс".. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст..10, ч.2 ст.59, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні представник відповідача - ТОВ "Медіус-Плюс", посилаючись на невідповідність примірників договору іпотеки, заявляв клопотання про проведення первинної комплексної комісійної судової експертизи, яке було задоволене судом частково та у справі призначена 08.11. 2013 року судова технічна експертизи документів, проведення експертизи доручено експертам Одеського НДІСЕ; в розпорядження експертів надано оригінал договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 07.05.2010 року за реєстровим №1651 та зобов'язано сторони надати в розпорядження експертів оригінали наявних в них договорів іпотеки від 07.05.2011 року. Згідно повідомлення Одеського НДІСЕ від 10.02.2014 року надання експертного висновку стало неможливим у зв'язку з тим, що відповідачем ТОВ "Медіус-Плюс" у встановлений нормативними документами термін примірник оригіналу договору іпотеки від 07.05.2010 року не був наданий. (т.2.а.с.188). Ухвалою суду від 01.04.2014 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" про витребування доказів та з метою проведення експертизи в строк до 10.04.2014 року. у позивача [PERSON] та відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" витребувано оригінали договору іпотеки, які представником відповідача - ТОВ "Медіус-Плюс" до суду надані не були. Наслідки ухилення від участі в експертизі передбачені ст..146 ЦПК України, згідно якої у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки відповідач ТОВ "Медіус-Плюс" ухилився від проведення експертизи, заявленої його представником, суд визнає безпідставним посилання представника відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" на невідповідність примірника договору іпотеки від 07.05.2010 року, наданого позивачем, фактично укладеному договору іпотеки між сторонами 07.05.2010 року. Судом досліджені оригінали примірників договору іпотеки, які надані сторонами, та оригінал примірника договору, який знаходиться на зберіганні у справах приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] разом з документами на підставі яких посвідчувався даний договір, досліджений Реєстр для реєстрації нотаріальних дій, копії яких приєднано до матеріалів справи (т.1 а.с.14-18; т.2 а.с.103-106; т.2 а.с.114-146). Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що оригінал примірника договору, який знаходиться на зберіганні у справах приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за своїм змістом є повністю ідентичним оригіналу примірника договору іпотеки, наданого позивачем. Як показала в судовому засіданні свідок [PERSON], вона працює нотаріусом і посвідчувала договір позики та договір іпотеки на забезпечення виконання договору позики, укладені між сторонами. Вона підготувала проекти договорів, потім 2 договори підготувала на бланках, які надала сторонам, а собі залишила третій екземпляр, виконаний на папері. Перша та остання сторінка договору іпотеки виконана на бланках, середні сторінки - на папері, що є законним. Прошивала договір вона в кабінеті, після чого наклала заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна та зареєструвала іпотеку. Витяги про реєстрацію роздруковувати не обов'язково, тому вона надала витяг разом з договором іпотекодержателю, прошивши його разом з договором. Іпотекодавцю витяги вона направила поштою. В договорі іпотеки передбачалось і урегулювання можливих спорів і гарантій, заключні положення, на кого покладені витрати по договору, зазначено в скількох примірниках укладено договір. Договір позики було укладено на 200000 грн., хоча мова йшла про 1,5 млн.доларів США, які були потрібні для будівництва котеджів на базі відпочинку "[INFO]". При укладенні договору іпотеки у іпотекодержателя була довіреність від позивача і паспорт [PERSON], іпотекодавець надавав статутні документи. Договір іпотеки від імені іпотекодавця підписано [PERSON]. Як показала свідок, примірник оригіналу договору іпотеки, наданий представниками позивача є ідентичним примірнику оригінала договору іпотеки, який зберігається в нотаріальній конторі. Примірник оригіналу договору іпотеки, наданий представником ТОВ є не тим документом, який нею видавався, оскільки в ньому відсутній середній лист, який виконаний не на бланку. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи досліджені судом докази у справі, що договір іпотеки, укладений між сторонами відповідає загальним вимогам закону, зазначеним в ст..203 ЦК України, та його недійсність не визнана судом, він є правомірним, згідно з яким іпотекодержатель - позивач [PERSON] має право, враховуючи невиконання боржником [PERSON] забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Заперечуючи проти задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, представник відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" посилався на те, що вимога позивача про виконання зобов'язання в натурі позивачем відоповідачам не направлялася та ними не отримувалася. Надіслання письмової вимоги про усунення порушення передбачено ч.1 ст..35 Закону України «Про іпотеку». Разом з тим, як зазначено в п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч.1 ст..35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотеекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст..124 Конституції України. Враховуючи зазначене, заперечення позову представником відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" з викладених ним підстав судом до уваги не приймаються. У ч. 1 ст.39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2011 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2012 року зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Таким чином, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом публічних торгів і продажу майна іпотекодержателя підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги позивача задовольнити його вимоги як іпотекодержателя за іпотечним договором шляхом звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно ТОВ "Медіус-Плюс" в разі неотримання суми від реалізації комплексу, бази відпочинку "[INFO]", що знаходиться за адресою: [ADDRESS], необхідної для виконання основного зобов'язання шляхом публічних торгів і продажу майна іпотекодержателя задоволенню не підлягають з наступного. Згідно з ч.1 ст.7, ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням за рахунок предмета іпотеки. Оскільки предметом іпотеки є комплекс, база відпочинку "[INFO]" положення п.п.2.1.7., 5.3 договору іпотеки щодо звернення стягнення на інше рухоме та нерухоме майно ТОВ "Медіус-Плюс" в разі неотримання суми від реалізації комплексу, стосуються виконання рішення суду відповідно до глави 4 Закону України «Про виконавче провадження». В судовому засіданні представник відповідача ТОВ "Медіус-Плюс" однією з підстав для відмови в задоволенні позову вважав відсутність при розгляді справи позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] Згідно з ч.1 ст.38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Документи, що посвідчують повноваження представників зазначені в ст..42 ЦПК України. Повноваження представника позивача [PERSON]- [PERSON] посвідчено нотаріально посвідченою довіреністю від 16.07.2009 року (т.2 а.с.50), якою в порядку передоручення, відповідно до вимог ст..240 ЦК України на підставі довіреності від 19.03.2013 року уповноважено Балабан Н.І вести від імені [PERSON] справи в усіх судових установах з усіма правами, які надані позивачу (т.2 а.с.49). Дійсність зазначених документів підтверджується повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей (т.2 а.с.67-85). Крім того, повноваження представника позивача Балабан Н.І., як адвоката, підтверджується наявним в справі ордером та витягом із договору про надання правової допомоги (т.2 а.с.38-39). Таким чином, відсутність при розгляді справи позивача [PERSON] не суперечить вимогам Закону. Наслідки неявки в судове засідання відповідача, який оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду справи, передбачені ч.4 ст.169 ЦПК України. Оскільки відповідачка [PERSON], яка належним чином повідомлялася про час і місце судового розгляду справи, в судові засідання ні разу не з'явилася, суд вважав за необхідне вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в дольовому порядку з відповідачів судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору при подачі позовної заяви в сумі 3219,00 грн., 3219,00 грн., 108,00 грн., 108,00 грн., які підтверджені документально (а.с.1-4) та сплочені відповідно до п.1 та п.13 ч.2 ст.4 розмірів ставок судового збору встановленого Законом України «Про судовий збір» На підставі викладеного,

Outcome: partial