Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з ПАТ СК "Провідна" на її користь страхове відшкодування 100.000 гривень за шкоду, заподіяну її здоров'ю, та 100.000 гривень за шкоду заподіяну смертю сина [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що в результаті злочинних дій третьої особи [PERSON], які полягали в порушенні Правил дорожнього руху України та привели до вчинення 16.02.2012 року дорожньо-транспортної пригоди, їй було заподіяно тілесні ушкодження, а її малолітній син [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Власником транспортного засобу, за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода, [PERSON] укладено з ПАТ СК «Провідна» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого страхова сума (ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю) становить 100 000 грн. А тому вважає, що страховик повинен виплатити їй зазначені суми коштів. Оскільки відповідач відмовив їй у виплаті вказаних коштів, вона звертається до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному розмірі. Відповідач до суду не з'явився, надіслав письмові заперечення, в яких вказував на те, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2012 року з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто моральну шкоду у розмірі 400.000,00 грн., шкода на лікування [PERSON] в розмірі 31500 грн. підсудним на даний час відшкодована. А тому, вважає, що права потерпілої були відновлені й підстав для стягнення тих самих грошових сум на відшкодування тієї ж шкоди із страхової компанії немає. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом достовірно встановлено, що відповідно до вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2012 року в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер, а [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Як вбачається зі змісту вироку, представник потерпілої [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні вказала на те, що матеріальна шкода відшкодована [PERSON] підсудним [PERSON] в розмірі 31500 грн. Судом також було встановлено, що діями підсудного було заподіяно значної моральної шкоди потерпілим, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких [PERSON] зазнала у зв'язку з пошкодженням свого здоров'я, у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв'язку з діями [PERSON], в результаті яких загинув син потерпілої, а сама потерпіла отримала ІІ групу інвалідності. За вказаним вироком [PERSON] визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років та 3 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи. Позовні вимоги потерпілої [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 400.000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» страхового відшкодування залишено без розгляду. Відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 15.11.2012 року, вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2012 року залишено без змін. Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вказані норми законів не передбачають повторне відшкодування шкоди, яка вже стягнута за вироком суду. Відтак, ураховуючи, що вироком суду, який набрав законної сили, права потерпілого було відновлено, а саме завдану йому унаслідок ДТП шкоду стягнуто у повному обсязі з власника транспортного засобу, то підстав для стягнення грошових коштів на відшкодування тієї ж шкоди здоров'ю позивача та моральної шкоди, завданої смертю сина із страхової компанії немає. Відповідно відсутні підстави й для стягнення із відповідача вказаних сум. Враховуючи зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed