Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

В жовтні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, а також судових витрат. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13 листопада 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія [PERSON] , який керував транспортним засобом тролейбус марки "ЗІУ 9" при виконанні посадових обовязків водія КП "Миколаївелектротранс", в результаті чого пошкоджено належний йому автомобіль «ГАЗ 2410», державний номер [NUMBER], а він та пасажир автомобіля ( його малолітня донька) зазналит тілесних ушкоджень . Крім того йому було заподіяно значну матеріальну шкоду як і у звязку з пошкодженням автомоібля, так і витрат на лікування , а також внаслідок пошкодження здоровя і тривалого лікування він зазнав значної моральної шкоди . Цивільно-правова відповідальність водія, який в порушення п. 2.10 "а" ПДР залишив місце пригоди, застрахована ПрАТ «Страхова компанія "Провідна», проте страхова компанія не виплатила страхове відшкодування. І страхова компанія, і підприємство, під час виконання трудових обовязків на якому вчинив ДТП водій [PERSON] , відмовили у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди та витрат проведення експертного дослідження. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідачів 25828,10 грн. завданої майнової шкоди, з яких 890,74 грн за завдану шкоду здоровю , витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 1200 грн, витрати на проведення оцінки пошкодженого автомобіля у розмірі 1383,61 грн, а також 10 000 грн. моральної шкоди. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив про задоволення позову. Представник відповідача страхової компанії в судове засідання не зявився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог , надав суду письмові заперечення проти позовних вимог. Представник відповідача КП "Миколаївелектротранс" в останнє судове засідання не зявився, в минулих засіданнях просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених в запереченнях, а саме наявності вини самого позивача у ДТП. У судове засідання представник третьої особи надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив про відмову у задоволенні позову. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Автомобіль марки «ГАЗ 2410», д\\н [NUMBER], належить на праві власності [PERSON]. Згідно Постанови Центрального суду Миколаївської області від 25 травня 2016 року, провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП закрито за пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності . Як вбачається з даної ухвали суду, склад цих адміністративних правопорушень у діях водія [PERSON] доведений в повному обсязі. Так, 13.11.2015 року близько 13.30 год. на пр.Леніна в районі буд. 141 сталася дорожньо-транспортна пригода , а саме водій тролейбусу, бортовий номер 3129 порушив вимоги п.2.3б, 10.1 ПДР , не стежив за особливостями дорожньої обстановки та її змін, зміним напрямок руху ліворуч, не впевнившись в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив бокове зіткнення з автомобілем «ГАЗ 2410 », д\\н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП водій [PERSON] та його малолітня донька [PERSON] отримали тідесні ушкодження, яеі відносяться до категорії легких. Після зіткнення [PERSON] в порушення вимог п. 2.10 а ПДР місце події залишив. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 319 від 14.03.2016 року тьа № 474 від 30.03.2016 року позивач та його донька отримав тілесні ушкодження , які відносяться до категорії легкого ступіня тяжкості . Матеріалами справи підтверджуєються, що під час скоєння ДТП [PERSON] перебував у трудових стосунках з відповідачем КП "Миколаївелектротранс" і виконував свої трудові обовязки на посаді водія тролейбусу за міським маршрутом. Згідно договору № 12\\1264649\\1535\\15 від 15 травня 2015 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за умовами "Автоцивілка спецтехніка" КП ММР "Миколаївелектротранс" застрахував свою відповідальність у страховика ПрАТ "СК "Провідна" . Розмір ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50000 грн., за шкоду, заподіяну здоров'ю- 100 000 грн. Вищезазначений тролейбус є забезпеченим транспортним засобом за даним договором. 16 червня 2016 року із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся позивач та власник автомобіля [PERSON] , повідомлено страховика про страховий випадок, , де зазначено, що водій отримав тілесні ушкодження та проходив лікування в лікарні, та заяви про отримання страхового відшкодування, прийняті уповноваженим представником страхової компанії. Представником страхової компанії був складений Акт огляду транспортного засобу з зазначеннням механічних ушкодженнь . 20 вересня 2016 року позивачеві була надана відповідь про відмову у виплаті страхового відщкодування щодо шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілої особи внаслідок ДТП. Так ,у відповідності до умов п. 8.1.5 Договору страхування, у випадку настання передбаченої Договором події , страхувальник зобовязані негайно, але не пізніше ніж протягом трьох робочіх днів повідомити страховика про настання ДТП . Проте повідомлення про подію до страхової компанії було здійснено потерпілим лише 16.06.2016 року. Про повідомлення застрахованою особою - суду доказів не надано. У відповідності до умов. п . 3.4.5 Договору страхування підставою для відмови є неповідомлення або несвоєчасне повідомлення страхлвика без поважних причин про настання події, що має ознаки страхового випадку. Крім того умовами п. 3.2 Договору страхування передбачено,що страховик не виплачує страхового відшкодування у разі непідкорення владі особою, яка керувала забезпеченням ТЗ ( в тому числі втеча з місця пригоди після ДТП). Відмова у виплаті страхового відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу, була надана 22.09.2016 року власнику автомобіля [PERSON] За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1194 цього кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до положень ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон ) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це в тому числі шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до Висновку № 240 експертного автотоварознавчого дослідження трансопортного засобу від 23 травня 2016 року на замовлення позивача , проведеного ст.судовим експертом сектору інженерно- технічних досліджень МВ ОДІСЕ , вартість відновлювального ремонту 46131,92 грн автомобіля [NUMBER] перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, яка дорівнює 22353,75 грн. Відповідно до рахунку № 240 від 16.03.2016 року та квитанції від 26.04.2016 року, вартість проведення експертного Висновку сплачена [PERSON]., становить 1189, 08 грн. Також квитанцією № СВ 85 від 27.11.2015 року та відповідними актами виконаних робіт пдітверджуєються, що [PERSON],в сплатив ФОП [PERSON], за евакуювання 13.11.2015 року та зберігання до 27.11.2015 року автомобіля ГАЗ 2410 , д\\н [NUMBER] - 1200 грн. Жодних доказів того, що позивачем відремонтовано автомобіль чи реалізовано його за ціною конструктивно знищених залишків - суду не надано. При цьому суд враховує, що власником автомобіля позивач не є , в той час як шкода завдана майну , відшкодовується особі , яка є власником цього майна чи його володільцем відповідно до законної правової підстави ( договір оренди, найму, тощо). Проте, власником пошкодженого автомоіблю є інша ооба [PERSON], , а про жодну правову підставу володіння цим автомобілем позивач суду не зазначив, свої витрати на ремонт автомобіля не підтвердив, де на теперішній час перебувають залишки автомобіля суду не зазначив, що виключає можливість стягнення з відаповідачів матеріальної шкоди на його користь. Що не позбавляє власника автотмобіля звернутися до суду з відповідними вимогами. При цьому відповідачем не заперечується, що позивачем надано копій чеків та інших фінансових документів на придбання ліків та медичних товарів та послуг на суму 890 грн. 74 коп. Медичними документами, наявними в матеріалах цивільної справи , підтверджується, що позивач 13.11.2015 року був доставлений до ЛШМД , оглягнутий нейрохіріргком з привод отриманої в ДТП травми голови. з 16.11. по 25.11. 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні з приводу отриманої в ДТП ЗЧМТ, струсу головного мозку у відділенні неврології 1-ї міської лікарні м.Миколаєва. Його 4-річна донька [PERSON] була оглянута лікарем - хірургом обласної дитячої лікарні з приводу забиття правої голені, гематом. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, підлягає з'ясуванню, що стало причиною пошкодження автомобіля позивача, вина особи, тобто в результаті чиїх дій це сталося, причинний зв'язок, розмір збитків. Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-933цс16 , за частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1194 цього кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За такого, виходячи з загальних принципів деліктної цивільно-правової відповідальності, згідно яких діє принцип обовязковості причинно-наслідкового звязку між діями винної особи та збитками (пошкодженням майна, тощо), що настали, а також обовязковості та вимушеності витрат , що понесла потерпіла сторона внаслідок завдання такого пошкодження , при визначенні розміру матеріальної шкоди суд виходить з того, що витрати у сумі 1200 грн. на евакуацію пошкодженого автомобіля та його зберігання позивачем є вимушеними витратами, а отже є прямими збитками, спричиненими внаслідок ДТП, і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Що стосується стягнення матеріальних збитків ,завданих транспортному засобу, то відповідно до ч.1 ст. 30 цього Закону , автомобіль позивача важається фізично знищеним, оскільки його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Так, згідно і аварійного сертифікату , звіту про оцінку, виконаним оцінювачем відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Також позивачем понесені документально підтверджені витрати на лікування внаслідок ДТП, що є підставою для стягнення відповідно до положень ст.ст. 1172 ЦК України з відповідача КП "Миколаївелектротнарнс" відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілого, у загальному розмірі 890,74 грн. При ьому суд враховує, що надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат відповідають призначенням лікарів та відповідають визначеному періоду. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності»,підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Суд вважає за необхдіне відмовити у задоволенні вимог, заявлених до Страховика, оскільки страхувальником дійсно без жодних поважних причин не повідомлено у встановлений договором і Законом строк про подію, яка має ознаки страхового випадку, водій застрахованого ТЗ залишив місце пригоди. Про подю стало відомо страховику через 7 місяців після її скоєння, що дійсно призвело до неможливості страховика встановити причини та обставини настання дорожньо-транспортної пригоди та розмір заподіяної шкоди. Крім того, позивачу завдана шкода, пов'язана з моральним стражданням з приводу перенесення фізичного болю та лікуванням від завданих тілесних ушкоджень, а також страждань від побоювання за здоровя малолітноьої доньки та страждань від того, що дитина відчуває фізичний біль та страх. Суд зазначає, що положення ст.1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Також, у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до вимоги чинного законодавства України (ст. 23, ст. 1167 ЦК України) особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи обставини, за яких завдано шкоду, встановлення вини водія [PERSON] у скоєнні ДТП, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає розумною компенсацію моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача КП "Миколаївелектротранс" - 3000 грн. Також, відповідно до ст. 34 цього Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). За такого, оскільки страхувальник не повідомив страховика про подію ДТП , як наслідок витрати позивача на складання зіту про розмір матеріального збитку , сплачені саме [PERSON], є обгрнутованими і також підлягають відшкодуванню. За такого, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача з КП "Миколаївелектротранс" 3 279 грн 82 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, яка складаєтья з 890 грн. 74 коп. витрат на лікування , 1200 грн витрат на еквакуювання та зберігання автомобіля та 1189,08 грн виттрат на проведення оцінки вартості маетріального збитку пошкодженого автомобіля , а також 3000 грн у відшкодування моральної шкоди. Виходячи з наведеного, за ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial