Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені [PERSON] [PERSON]» про зобовязання відповідача провести із його заробітної плати за період часу з 01.06.2014 року по 14.10.2014 року відповідні внески до Пенсійного фонду України. Заявлені вимоги мотивовані тим, що він у період часу з 23.10.2009 року по 14.10.2014 року знаходився у трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені [PERSON] [PERSON]», де працював забійником на відбійних молотках 6 розряду. Наказом № 1161-к від 14.10.2014 року був звільнений з підприємства за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Після звільнення з підприємства, він звернувся до Дзержинського міського центру зайнятості з питань призначення допомоги по безробіттю. У звязку з тим, що відповідачем не були перераховані страхові внески в Пенсійний фонд за період часу з 01.06.2014 року по 14.10.2014 року, йому було призначено допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі. Крім того, не перерахування внесків може зумовити зменшення страхового стажу у майбутньому для призначення пенсії, тому просить зобовязати товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені [PERSON] [PERSON]» провести із його заробітної плати з червня 2014 року по 14.10.2014 року відповідні внески до Пенсійного фонду України. Позивач в судове засідання не зявився, його інтереси за довіреністю представляла [PERSON], яка також не зявилася в судове засідання, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23.10.2009 року по 14.10.2014 року працював забійником на відбійних молотках 6 розряду товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені [PERSON] [PERSON]». Відповідно до наказу № 1161-к від 14.10.2014 року [PERSON] було звільнено за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6-8). Стаття перша Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (Закон України від 14.01.1998 р., № 16/98-ВР) містить визначення поняття загальнообов'язкового державного соціального страхування як системи прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом. Страхування на випадок безробіття є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, відповідно до ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Принципом загальнообов'язкового державного соціального страхування, в силу ст. 5 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є, серед інших, державна гарантія реалізації застрахованими громадянами своїх прав. Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов'язання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб. Відповідно до ст. 21 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок на пенсійне страхування, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхування на випадок безробіття, який в обов'язковому порядку сплачується страхувальниками з метою забезпечення реалізації прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за соціальним страхуванням. Причому статтею 29 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачена відповідальність страховиків за невиконання або неналежне виконання умов страхування, згідно з якою вони несуть відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, встановлених законодавством. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону страхувальниками є роботодавці та інші особи. Коло платників податку визначено статтею 4 зазначеного вище Закону. Згідно п.2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, який нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті (в тому числі на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" ), незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов'язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску та пропорцій його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків. Під час звернення до Дзержинського міського центру зайнятості з заявою про призначення допомоги по безробіттю, [PERSON] дізнався, що відповідачем не були перераховані страхові внески в Пенсійний фонд за період часу з 01.06.2014 року по 14.10.2014 року Тому позивачу [PERSON] було призначено допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі (а.с. 10), виходячи із його середньої заробітної плати (а.с. 9). Згідно форми ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особі" Пенсійного фонду України з відомостями за 2014 рік щодо позивача станом на 29.07.2015 року ТОВ ""Орендне підприємство "Шахта ім. Св. [PERSON]" не сплачувало у червні 2014р.- жовтні 2014 р. єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ( а.с.11). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобовязання сплатити до Пенсійного фонду України нарахований із заробітної плати [PERSON] з червня 2014 року по 14.10.2014 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування підлягають задоволенню. В той же час позовні вимоги про зобов'язання надати до Пенсійного Фонду України індивідуальні відомості про [PERSON] за вищезазначений період не підлягають задоволенню, так як вони не обгрунтовані позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial