Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 січня 2006 року померла [PERSON], про що Сопошинською сільською радою видано свідоцтво про смерть 1-СГ № 043574. 23 грудня 2005 року [PERSON], склала заповіт, яким заповіла позивачу усе майно, що буде її належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалося, а також все те, що вона за законом матиме право. Даний заповіт посвідчений секретарем Сопошинської сільської ради [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 56. Зазначає, що 14.07.2006 р. подав заяву про прийняття спадщини та отримав витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 5775452 від 14.07.2006 р. Крім цього зазначає, що з моменту прийняття спадщини і по даний час пройшло понад шість місяців, але позивач не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку ур. Загони с. Сопошин площею 0,3 га у звязку з відсутністю документа, який встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно. Вказує, що документом який підтверджує належність даної земельної ділянки [PERSON] є рішення Сопошинської сільської ради від 01.04.1994 р. про приватизацію земельних ділянок громадян та земельно-кадастрова книга Сопошинської сільської ради 1994-2009 рр. У зв»язку з чим позивач звернувся в суд з даним позовом та просить такий задоволити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, однак подав до суду лист про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Заперечень проти позовних вимог немає. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що родина позивача користувалися спірною земельною ділянкою вже довший час. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного. 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого\~Цивільний процесуальний кодекс України\~викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII\~Перехідні положення ЦПК України\~зміни до цього\~Кодексу\~вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією\~ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 17 січня 2006 року померла [PERSON], про що Сопошинською сільською радою видано свідоцтво про смерть 1-СГ № 043574. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини ввійшли всі права та обов'язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі майнові права на майно. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5\~ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ч. 2\~ст. 1299 ЦК України). В силу ч. 1\~ст. 1268 ЦК України,\~спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тому позивач у зазначений строк подав до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини. Згідно\~ст. 1297 ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Проте, зав. Жовківською державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу /державного акту/ щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також відсутністю витягу з кадастрового реєстру про присвоєння даній земельній ділянці кадастрового номера. Тобто відсутні документи, що посвідчують право власності та такі, що були зареєстровані згідно чинного законодавства. Відповідно до правил ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 264 ч. 1 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Визначення поняття права власності надається в ч. 1\~ст. 316 ЦК України, відповідно до якої ним є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 395 ЦК України, одним з видів речового права на чуже майно є право володіння. При цьому згідно\~ст. 397 ЦК України\~володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де звертається увага на те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ч. 3.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1\~ст. 328 ЦК України). Отже, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття права власності спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно п. 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11\~ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7\~про те, що відповідно до статті 1225\~ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125\~ЗК\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126\~ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216\~ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення"\~ЗК. У відповідності до п 3.2 зазначеного листа, задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), суди тим самим суттєво порушували норми матеріального права, фактично визнавали право власності за позивачами без будь-якої правової підстави. Таким чином умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відтак суд приходить до висновку, що позивачем не представлено будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх тверджень. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed