Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

08.10.2014 року до суду з урахуванням уточненої позовної заяви від 08.12.2014 року звернувся Орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про позбавлення останньої батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що Відповідачка є матір'ю [PERSON] У липні 2007 року за рішенням суду шлюб між Відповідачкою та [PERSON] розірвано. Згідно цього ж рішення дочка залишилася проживати разом з матір'ю. У червні також ухвалено судом рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь Відповідачки. При проведенні засідання комісії про позбавлення батьківських прав Відповідачки було встановлено, що остання зі слів [PERSON] з 2010 року виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, а свою дочку залишила у своєї матері в м. Дніпродзержинську, де дитина проживала до травня 2013 року. Мати жодним чином не проявляє інтересу до своєї доньки. Дитина з травня 2013 року проживає з батьком, який повністю всі витрати по утриманню взяв на себе. 08.12.2014 року [PERSON] звернувся із заявою про припинення стягнення з нього аліментів, так як ним і так утримується дитина, а стягувані кошти фактично витрачаються на невідомі йому цілі. В судовому засіданні представник позивача Василенко І.В., третя особа [PERSON] та представника прокуратури Сухомлина В.В., просили задовольнити пред'явлені вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила. До суду повернувся конверт направлений Відповідачу на зареєстровану у встановлену законом порядку адресу місця проживання останнього, разом з довідкою про повернення у зв'язку із: "за закінченням терміну зберігання". Суд зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З огляду на належне повідомлення Відповідача, справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, прокурора та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позови підлягають задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, Відповідачка є матір'ю - [PERSON], [INFO]. Як пояснив [PERSON] шлюб між ним та Відповідачкою розірвано у липні 2007 року. За усною домовленістю їх спільна дитина залишилася проживати з матір'ю. Також відповідно рішення з нього стягуються аліменти. Однак як стало йому відомо, в 2010 році Відповідачка виїхала за межі України на заробітки, з ним та й дитиною взагалі, Відповідачка не спілкується. Все спілкування відбувалося через матір Відповідачки, та в якої залишилася проживати донька до травня 2013 року. До цього часу він добросовісно виконував свій обов'язок та забезпечував дитину як продуктами харчування так і одягом, та іншими необхідними речами. На вихідних та свята, а також і в будні дні забирав її до себе. У травні 2013 року, через сімейну трагедію, бабуся його доньки не забрала до себе дитину, та вона залишилася у нього та почала постійно з ним проживати. За його місцем мешкання дитина ходить в школу. У зв'язку з тим, що він забезпечував свою дитину всім необхідним поки та жила у бабусі, остання через припинення такої допомоги почала спекулювати дитиною: то забирати документи зі шкоди, то документи з лікарні, вимагати повернути до неї дитину, кошти за аліменти не віддає тощо. Згідно рішень Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2007 року справа №2о-57/2007 та від 19.06.2007 року справа №2-274/2007 відповідно шлюб між Відповідачем та [PERSON] розірвано, та з останнього присуджено стягнення аліментів з 11.06.2007 року (а.с. 15-16). Аліменти відраховуються з пенсії по інвалідності (а.с. 14). Відповідно довідок виконавчого комітету Шульгівської сільської ради Дніпропетровської області місце проживання Відповідачки зареєстровано в [ADDRESS], однак на території сільської ради вона не проживає. [PERSON] також зареєстрована за вказаною адресою, однак постійно проживає з батьком за адресою [ADDRESS] та знаходиться на його утриманні (а.с. 12-13). Проведеним обстеженням житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON], встановлено, що будинок великий, цегляний, газифікований, наявне електричне та водопостачання. В будинку охайно, прибрано, кімнати обладнані меблями в хорошому стані. У дитини є окрема кімната, в якій є ліжко, письмовий стіл, комп'ютер, шафа для одягу. Речами особистого вжитку дитина забезпечена, як одягом та взуттям по-сезону, так і іграшками і шкільним приладдям (а.с. 11). За повідомленням Шульгівської НВК, [PERSON] навчається в даному закладі освіти з 30.05.2013 року згідно заяви батька. За час навчання проявила зразкову поведінку, активна учасниця виховних заходів, відвідує гуртки, має успіхи у навчанні. У спілкуванні з однолітками товариська. Проживає учениця з батьком у належних умовах. Мати не проявляла зацікавленості у житті дитини. Байдужа до долі дочки. За період, що учениця навчається мати жодного разу не телефонувала ні дочці ні вчительці, не відвідувала школу (а.с. 9-10). У своєму висновку про позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], Позивач вважає за доцільне направити матеріали до суду для вирішення питання про позбавлення батьківських прав Відповідачки відносно її дитини, як такої що самоусунулася від виховання та піклування дитини. Суд зауважує, що в Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН з прав дитини (1959 р.), Конвенції ООН про права дитини (1989 р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно - правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 р.) "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любов і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Закон України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи які їх заміняють, мають право і зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. За змістом ст. 155 ч.4 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом, зокрема позбавлення батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Суд зазначає, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені факти, як кожний окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачкою під час судового розгляду не було надано жодного доказу у підтвердження того, що вона протягом значного періоду часу не виконувала своїх батьківських обов'язків з поважних причин. Судом не встановлено, що Відповідачці перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, так як доказів на підтвердження цих обставинам надано не було. За таких обставин, надавши оцінку дослідженим доказам та поясненням сторін, суд дійшов висновку, так як [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, передбачених законодавством України та нехтує загальновстановленими нормами моралі суспільства, вона підлягає позбавленню батьківських прав відносно малолітньої дитини. З огляду на задоволення вимог про позбавлення батьківських прав. Та враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що дитина фактично проживає з батьком, з якого стягуються аліменти, а стягувані суми витрачаються не на [PERSON], виплату аліментів [PERSON] на користь Відповідачки необхідно припинити. Оскільки позивач на підставі ст. 3 ч.2 п.14 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при зверненні із заявами до суду щодо захисту прав малолітніх осіб та враховуючи задоволення вимог третьої особи, в силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача в дохід держави в розмірі 487,20 грн., так як ставка, яка підлягає сплаті за подання по кожному позову складає 243,60 грн.

Outcome: approved