Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції фонду в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області про встановлення причинного звязку смерті померлого з професійним захворюванням та про відшкодування шкоди у вигляді одноразової допомоги на користь вдови у звязку зі смертю чоловіка, в якій просить суд встановити причинний звязок смерті померлого [PERSON], який помер 27 червня 2013 року, з професійним захворюванням та відшкодувати на її користь шкоди у вигляді одноразової допомоги у звязку зі смертю чоловіка. У судовому засіданні, позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та суду пояснила, що вона з [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі, проживала разом, до смерті останнього, який помер 27.06.2013 року. За життя її чоловік працював машиністом коксових машин вугленавантажувального вагону КБ і БІС на ВАТ «Дніпродзержинський коксохімічний завод» у м. Дніпродзержинську, де отримав професійне захворювання, отримавши 3-ю групу інвалідності, в звязку з чим пішов на пенсію 30.10.2002 року. На час смерті [PERSON] перебував у лікарні, так як за станом здоровя потребував медичної допомоги. Вважає що втрата свідомості чоловіком, внаслідок чого він впав та травмувався, повязано з його професійним захворюванням, а тому, враховуючи що після смерті чоловіка вона залишилася без його утримання, у вигляді його пенсії яка більш ніж її пенсія, що на час смерті вона була пенсіонеркою, мала від 54 роки і 10 місяців, проживала разом з чоловіком, то на підставі ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та ст.ст. 4, 6, 456 ЦК Української СРС вона має право на отримання відшкодування від відповідача за заподіяну їй шкоду, у вигляді одноразової допомоги у звязку зі смертю чоловіка [PERSON], який помер 27.06.2013 року від ускладнення його професійного захворювання, та був інвалідом 3-ої групи за професійним захворюванням. Представник відповідача [PERSON], позовні вимоги [PERSON] не визнала та суду пояснила, що Фонд не оспорює той факт що за життя [PERSON] мав професійне захворювання та був інвалідом 3-ої групи, в звязку з чим за його життя від фонду [PERSON] отримував відшкодування за ліки, лікування, виплати в передбаченому законом порядку. Позивачка [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до Фонду з заявою про виплату їй одноразової допомоги у звязку зі смертю чоловіка [PERSON], який помер 27.06.2013 року від ускладнення його професійного захворювання. За результатом розгляду заяви позивачки, було отримано висновок відповідних медичних закладів, в передбаченому аб. 2 ч. 9 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» якими не підтверджено причинний зв'язок між причиною смерті потерпілого [PERSON] та його професійним захворюванням. Крім того, згідно до наданих позивачкою медичних документів підтверджується, що [PERSON] отримано статус інваліда 3-ої групи за професійним захворюванням станом на 30.10.2002 року і на час його смерті, а саме на 27.06.2013 року його група не змінилася на 2-гу чи на 1-шу, його стан здоровя щодо його професійного захворювання не ускладнився. В той же час, [PERSON] на час смерті знаходився у КЗ «Криничанській центральній районній лікарні» з 17.06.2013 року, куди поступив з основним діагнозом ішемічна хвороба серця, та професійним захворюванням, як з супутнім діагнозом. Згідно до вимог законодавства для виплати одноразової допомоги у звязку зі смертю чоловіка, в передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», мають особи в тому числі жінки які на час смерті потерпілого мали вік більш 55 років, перебували на його утриманні, та встановлено причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, який підтверджується висновками відповідних медичних закладів. З наданих позивачкою доказів, медичних документів, довідок, було встановлено що [PERSON] на знаходилася на утриманні у свого чоловіка [PERSON], так як мала самостійний дохід у вигляді пенсії, будь яких судових рішень які б підтверджували її утримання в передбачених законом випадках чоловіком, також відсутні; на час смерті чоловіка, позивачці [PERSON] не виповнилося 55 років, та згідно до висновків відповідних медичних закладів відсутній причинний зв'язок смерті [PERSON] з одержаним ним професійним захворюванням, так як згідно до висновків, причиною смерті [PERSON] є відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася переломом кісток основи черепу та ускладнилася крововиливом у шлуночки мозок. А тому, враховуючи що Фонд не заподіював позивачці будь-якої шкоди, що з боку позивачки не подано жодного доказу на підтвердження підстав для здійснення фондом передбаченим законом виплат повязаних зі смертю її чоловіка, то підтримують раніше подані заперечення на позов [PERSON] та у його задоволенні прохають відмовити. Вислухав позивачку, представника відповідача, дослідив докази надані сторонами, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 1975 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 20 від 06.12.1975 року виданим Новоселовським с/радою Криничанського району Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 69). Згідно до трудової книжки [PERSON] (т. 1 а.с. 51-52), особа працював в період з 04.07.1978 року по 23.04.2002 рік на Дніпродзержинському коксохімзаводі ім. Орджонікідзе, який був перейменований на ВАТ «Дніпродзержинський коксохімічний завод» у м. Дніпродзержинську. 23.04.2002 року був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України, в звязку з виходом на пенсію. Після чого в період з 03.02.2006 року і по 26.02.2008 рік, працював охоронцем у охоронній службі Юнікон», звідки був звільнений за власним бажанням. Більш записів у трудовій книжці не зазначено. Згідно до акту розслідування професійного захворювання від 16.10.2002 року (т. 1 а.с. 33-34), встановлено що захворювання отримане [PERSON] пилотоксічний бронхіт І-ІІ ступеню, емфізема легень ІІ ступеня, дихальна недостатність ІІ ступеню є професійне захворювання. На підставі акту МСЕ було присвоєно [PERSON] третю групу інвалідності з 30.10.2002 року за професійним захворюванням, безстроково, що підтверджено позивачкою, не оспорювалося представником відповідача, та підтверджено довідкою МСЕ № 313359 від 12.11.2002 року (т. 1 а.с. 10). Згідно до пояснень сторін встановлено, що за життя [PERSON] отримував всі виплати та допомоги від Фонду соціального страхування, в передбаченому законом порядку. 17.06.2013 року [PERSON] поступив до лікарні, а саме у КЗ «Криничанській центральній районній лікарні», з основним діагнозом ішемічна хвороба серця, та професійним захворюванням, як з супутнім діагнозом, що підтверджено Епікрізом № 1968 (т.1 а.с. 29). Згідно до свідоцтва про смерть [PERSON] (т. 1 а.с. 9), останній помер 27.06.2013 року, у КЗ «Криничанській центральній районній лікарні», що також підтверджено Епікрізом № 1968 (т. 1 а.с. 29), актом судово-медичного дослідження № 776 від 18.07.2013 року (т. 1 а.с. 24-28), висновком судово-медичної експертизи № 776-Е від 20.09.2013 року (т. 1 а.с. 22-23), якими установлено що смерть [PERSON] настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася переломом кісток основи черепу та ускладнилася крововиливом у шлуночки мозку. Як встановлено в ході судового розгляду, на час звільнення [PERSON] з роботи з ВАТ «Дніпродзержинський коксохімічний завод» у м. Дніпродзержинську 23.04.2002 року, та на час визнання [PERSON] інвалідом 3-ої групи за професійним захворюванням, на час прийняття акту розслідування професійного захворювання від 16.10.2002 року (т. 1 а.с. 33-34), діяв Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був прийнятий 21.12.2000 року, та набув законної чинності 01.04.2001 року. Згідно до копії трудової книжки [PERSON] (т. 1 а.с. 51-52), пояснень позивачки, [PERSON] в період з 26.02.2008 року по час своєї смерті ніде не працював, отримував дохід у вигляді пенсії, як інвалід 3-ої групи за професійним захворюванням. Згідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Так, у відповідності до аб. 2 ч. 9 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачено що у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», такими непрацездатними особами є: жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють. Із вище зазначеного, встановлено, що для підтвердження свого права позивачки [PERSON] на отримання у разі смерті її чоловіка [PERSON] як потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання одноразової допомоги його сім'ї, повинно бути встановлено: 1) вік позивачки не повинен бути менший ніж за 55 років; 2) позивачка повинна перебувати на утриманні у свого чоловіка [PERSON] на час його смерті; 3) наявний причинний зв'язок смерті [PERSON] з одержаним ушкодженням здоров'я (професійним захворюванням), який підтверджено висновками відповідних медичних закладів. Так, згідно до паспортних даних позивачки [PERSON] (т. 1 а.с. 16), вона народилася 27.08.1958 року, що не оспорювалося позивачкою, її чоловік [PERSON] помер 27.06.2013 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 19), таким чином, на час смерті чоловіка, позивачка мала від 54 роки. Тобто, на час смерті [PERSON], позивачка [PERSON] не мала віку 55 років, який передбачений п. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції закону від 09.12.2012, підстава 5462-17, який діяв на час смерті її чоловіка [PERSON]. Щодо перебування позивачки [PERSON] на утриманні у свого чоловіка [PERSON], встановлено, що [PERSON] мала самостійний дохід пенсію, як і її чоловік, який іншого доходу крім пенсії та соціальних виплат як особа інвалів 3-ої групи за професійним захворюванням не мав, і в період з 26.02.2008 року по час своєї смерті ніде не працював, що підтверджено копією його трудової книжки (т. 1 а.с. 51-52). Щодо встановленого наявного причинного зв'язку між смертю [PERSON] з одержаним ним професійним захворюванням, який підтверджено висновками відповідних медичних закладів, відповідно до Інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженим наказом Міністерства охорони здоровя України № 606 від 15.11.2005 року, встановлено, що ч. 1 р. 1 Інструкції передбачено, що Законами України "Про охорону праці" (зі змінами), "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті, якщо визначено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом. Так, згідно до заключення медико-соціальної експертизи № 39 від 18.07.2014 року проведеної КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР» Міжрайонна профпатологічна МСЕК (т. 1 а.с. 82-85), за Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.03.2014 року, за клопотанням позивачки, надано висновок згідно до якого зв'язок смерті з профзахворюванням [PERSON] не встановлений. Не погодившись з даним висновком, позивачка подала знов клопотання про повторне направлення на дослідження матеріалів, і Ухвалою заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.11.2014 року доручено Київському міському центру медико-соціальної експертизи проведення дослідження. Згідно до акту № 22-б від 21.01.2015 року (т. 1 а.с. 106), надано висновок Київським міським центром медико-соціальної експертизи, згідно до якого основним діагнозом причини смерті [PERSON] встановлено відкриту ЧМТ з переломом основи черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. Ускладнене крововилив у шлунок мозку. Зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням не встановлено. Разом з експертним дослідженням, згідно до пояснювальної записки до експертизи Київським міським центром медико-соціальної експертизи № 47 від 22.01.2015 року (т. 1 ас. 105), зазначено, що встановлено, що [PERSON] вперше визнаний інвалідом ІІІ групи професійного захворювання з 30% втратою працездатності довічно фтизіатричною МСЕК м. Дніпропетровська 12.11.2002 року по діагнозу «Пилетоксичний бронхіт І-ІІ ст. Емфізема легень ІІ ст. ДН-ІІ ст. (17.09.2002 року). Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Хронічний холецістопанкреатит». Далі МСЕК у звязку з погіршенням стану здоровя внаслідок професійного захворювання не проходив. В наданих медичних документах інформації про прогресування професійного захворювання немає. Значне погіршення стану здоровя [PERSON] з лютого 2013 року було повязано з видаленням лівої легені, курсами полі хіміотерапії з приводу раку лівого головного бронху, розвитком 25.06.2013 року інфаркту міокарда., враховано що смерть його наступила від відкритої черепно-мозкової травм із переломом кісток основи черепу, крововиливом під оболонки та в речовину головного мозку. А тому, враховуючи наведене, ЦМСЕК № 2 КМЦМСЕ, вважає що причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням (пилетоксичний бронхіт) вітсутній. Таким чином, в передбаченому ст.ст. 33, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» причинний зв'язок смерті [PERSON] з одержаним ушкодженням здоров'я (професійним захворюванням), не встановлено. Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стали правомірність висновків експертних комісій щодо причин смерті чоловіка позивачки. Обґрунтовуючи своє право на звернення до суду, позивач вказував, що у випадку встановлення причинного зв'язку смерті [PERSON] з професійним захворюванням вона буде мати право на одержання страхових виплат, передбачених ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Разом з тим, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, за ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті, у разі смерті потерпілого мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону). Такі виплати призначаються після розгляду справ про страхові виплати Фондом соціального страхування від нещасних випадків у порядку, встановленому розділом 6 цього Закону. Оскарження висновків експертних комісій про відмову в установленні причинного зв'язку смерті чоловіка позивача, з професійним захворюванням на виробництві, не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав. У разі виникнення спору про право непрацездатних осіб, які перебували на утриманні померлого, на отримання страхових виплат вказані висновки можуть бути використані як докази, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом відповідно до вимог статті 212 ЦПК України, що викладено у Рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 року у справі № 6-21315св12. В той же час, п. 2.17. Інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженим наказом Міністерства охорони здоровя України № 606 від 15.11.2005 року, визначено, що оскарження рішення МСЕК про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом заявником або представником Фонду здійснюється згідно з розділом V Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.92 N 83 ( 83-92-п ) (із змінами), шляхом подання протягом місяця з моменту отримання висновку МСЕК письмової заяви до МСЕК, в якій розглядалося встановлення причинного зв'язку смерті, або до Кримської республіканської, обласної, центральної міської МСЕК або до відповідного відділу (управління) охорони здоров'я. Як встановлено в ході судового розгляду, такого порядку оскарження позивачка не дотримувалася з відповідною письмовою заявою до МСЕК не зверталася. Згідно зі ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вище зазначеного, встановив, що жодна з умов отримання права позивачки [PERSON] на соціальні виплати в передбаченому ст.ст. 33, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», не встановлено, а саме що позивачка не мала на час смерті чоловіка визначений вік 55 років, не підтверджено її перебування на утриманні свого чоловіка на час його смерті, не встановлено наявний причинний зв'язок смерті [PERSON] з одержаним ним професійним захворюванням, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed