Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Грідін В.В. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача грошові кошти в розмірі 56952 гривні 10 копійок та 5000 гривень витрат, пов`язаних з оплатою позивачем професійної правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 14 серпня 2016 року між ТДВ СК «Альфа - Гарант» та відповідачем [PERSON] був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0674496, предметом якого було страхування транспортного засобу «Toyota Camry » державний номерний знак [NUMBER] . Ліміт відповідальності за даним Полісом страхування - 100000 гривень. Строк дії договору - з 14 серпня 2016 року по 13 серпня 2017 року. 21 серпня 2016 року о 17 годині 00 хвилин відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota Camry » державний номерний знак [NUMBER] по вулиці Бабушкіна міста Одеса не втримав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford» державний номерний знак [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням [PERSON] .. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «Ford» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які не відносяться до категорії тяжких або середньої тяжкості. 10 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси. Враховуючи те, що автомобіль марки «Toyota Camry » державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач на момент дтп був забезпечений у ТДВ СК «Альфа - Гарант» транспортним засобом за полісом страхування №АК/0674496 від 14 серпня 2016 року, то ТДВ СК «Альфа - Гарант» прийняв на себе майнову відповідальність за протиправні дії відповідача та здійснив виплату страхового відшкодування за механічні пошкодження автомобіля марки «Ford» державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 56952 гривні 10 копійок, що підтверджується: платіжним дорученням №ID-88186 від 21 грудня 2016 року; платіжним дорученням № ID-90955 від 03 березня 2017 року; платіжним дорученням № ID-115584 від 12 лютого 2019 року. Однак, на момент вчинення дтп відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеса від 13 жовтня 2016 року. Крім того, відповідачем не було належним чином у встановлений законом строк повідомлено ТДВ СК «Альфа - Гарант» про настання дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на зазначені обставини, відповідно до вимог п.п. «а, ґ» п.38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зобов`язаний відшкодувати ТДВ СК «Альфа - Гарант» виплачене страхове відшкодування в розмірі 56952 гривні 10 копійок. ТДВ СК «Альфа - Гарант» направив на адресу відповідача претензію №03/2822 від 12 серпня 2019 року з проханням добровільно відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування, однак відповідач відмовився. Вказане вище стало підставою для звернення представника позивача до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Тарутинського районного суду Одеської області відзив на позов, зустрічний позов або заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. Представник позивача - адвокат Грідін В.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином. На адресу суду від відповідача повернулись зворотні поштові повідомлення з відміткою «адресат не проживает». В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи наведе, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився та не повідомив причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що п позивач не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 89 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Судом встановлено, що 21 серпня 2016 року о 17 годині 00 хвилин відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota Camry » державний номерний знак [NUMBER] по вулиці Бабушкіна міста Одеса не втримав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford» державний номерний знак [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням [PERSON] .. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «Ford» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які не відносяться до категорії тяжких або середньої тяжкості. 10 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси (а.с. 26-27). Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина даної особи. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме порушення відповідачем [PERSON] . Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої автомобіль марки «Ford» державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.18), отримав механічні пошкодження, тобто вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Частиною 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників здійснюється обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 6 вказаного Закону України страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України визначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 14 серпня 2016 року між ТДВ СК «Альфа - Гарант» та відповідачем [PERSON] був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0674496, предметом якого було страхування транспортного засобу «Toyota Camry » державний номерний знак [NUMBER] (а.с.11). Ліміт відповідальності за даним Полісом страхування - 100000 гривень, строк дії договору - з 14 серпня 2016 року по 13 серпня 2017 року. Враховуючи те, що автомобіль марки «Toyota Camry » державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач на момент дтп був забезпечений у ТДВ СК «Альфа - Гарант» транспортним засобом за полісом страхування №АК/0674496 від 14 серпня 2016 року, то ТДВ СК «Альфа - Гарант» прийняв на себе майнову відповідальність за протиправні дії відповідача та здійснив виплату страхового відшкодування за механічні пошкодження автомобіля марки «Ford» державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 56952 гривні 10 копійок, що підтверджується: платіжним дорученням №ID-88186 від 21 грудня 2016 року (а.с.72); платіжним дорученням № ID-90955 від 03 березня 2017 року (а.с.77); платіжним дорученням № ID-115584 від 12 лютого 2019 року (а.с.87). Підпунктами «а, ґ» пункту 38.1.1. частини 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він: керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Підпунктом 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно постанови Київського районного суду м. Одеса від 13 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке мало місце 21 серпня 2016 року по вулиці Бабушкіна міста Одеса під час скоєння відповідачем дтп (а.с. 124). Відповідачем не було належним чином у встановлений законом строк повідомлено ТДВ СК «Альфа - Гарант» про настання дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням наведеного, ТДВ СК «Альфа - Гарант» направив на адресу відповідача претензію №03/2822 від 12 серпня 2019 року з проханням добровільно відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування, однак відповідач відмовився (а.с.88-89). З огляду на зазначені обставини, відповідно до вимог п.п. «а, ґ» п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] зобов`язаний відшкодувати виплачене страхове відшкодування в розмірі 56952 гривні 10 копійок. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Відповідно до ст.81 ч.1, ч. 6 ЦПК України, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.76 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідачу було відомо про наявність зазначеного спору в суді, йому також пропонувалось подати пояснення, заперечення та усі наявні у нього докази по справі. Проте на час розгляду справи, від відповідача до суду не надійшло будь-яких заперечень, тощо на спростування доводів викладених в позовній заяві. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Отже, стягненню з відповідача [PERSON] на користь ТДВ СК «Альфа - Гарант» підлягає виплачене страхове відшкодування в розмірі 56952 гривні 10 копійок. Крім того, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З Витягу з договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року (а.с.90-91), детального розрахунку та опису робіт, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року (а.с.95-96) та платіжного доручення №9197 від 15 серпня 2019 року (а.с.93) вбачається, що за надання професійної правничої допомоги позивач сплатив 5000 гривень. Тож, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved