Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У січні 2015\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №\~1977, укладений 20.07.2006\~р. між нею та [PERSON] [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 07.04.2015\~р. (а.\~с.\~25). Публічне акціонерне товариств Комерційний банк "ПриватБанк" (далі Банк) проти позову заперечило, посилаючись на те, що оспорюваний договір укладався з дотриманням вимог статей 203, 632, 655, 692 Цивільного кодексу України, обставини, які наведені у позовній заяві, не є підставами для визнання цбого договору недійсним, та, крім того, позов пред'явлено з порушенням строку позовної давності (а.\~с.\~36). Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON], які є родичами, а саме матір'ю та сином, (а.\~с.\~7, 8), 12.07.2006\~р. було укладено договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, який було посвідчено приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №\~1977 (далі Договір від 12.07.2006\~р.), відповідно до умов якого [PERSON] (Продавець) передала у власність належну їй квартиру, а [PERSON] (Покупець) прийняв у власність квартиру під №\~56, яка знаходиться в будинку під №\~57 по вул.\~Леніна в м.\~Бердичеві Житомирської області (далі [PERSON]), продаж квартири здійснено за домовленістю сторін за 125\~000,00\~грн., з яких 25\~000,00\~грн. Покупець сплатив Продавцю до підпису договору, а решту коштів в сумі 100\~000,00\~грн. сплатить на протязі трьох банківських днів у зв'язку з отриманням позики в банку (а.\~с.\~6). Частиною першою статті 229 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Свідок [PERSON] дала показання про те, що в 2005\~р. або в 2006\~р. вона дізналась від [PERSON] про те, що та хоче оформити [PERSON] на [PERSON] з метою спадщини, щоб [PERSON] дивився за [PERSON], а остання залишить йому квартиру. Вона чула це від [PERSON] Знає, що, здається, у 2013\~р. [PERSON] дізналась, що квартира оформилась не як спадщина, а як купівля-продаж. Це теж їй відомо зі слів [PERSON] [PERSON] доглядає за [PERSON], возить до лікарів. Вона чула розмову [PERSON] та [PERSON] про те, щоб оформити [PERSON] як спадщину по утриманню. [PERSON] та [PERSON] перебувають у добрих стосунках. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він у квітні 2005\~р. приїхав додому з навчання, зустрівся с [PERSON], пішли до останнього додому. Там була [PERSON] Почали розмовляти. [PERSON] сказала [PERSON], що зробить йому довічне утримання, а він буде її доглядати, допомагати їй. Вона зробить всі документи. Він (свідок) це дуже добре пам'ятає, що [PERSON] мала зробити довічне утримання. У 2013\~р., напевно у березні, він зустрівся з [PERSON], який каже, що в нього проблема: мама зробила йому колись договір довічного утримання, зараз ідуть якісь суди, з'ясувалось, що замість договору довічного утримання виявилась купівля-продаж. [PERSON] каже, що не збирався купувати у [PERSON] [PERSON], буде через це судитись. Він запропонував [PERSON] допомогти, піди на суд, оскільки чув у 2005\~р. ці розмови про намір довічного утримання, він з [PERSON] домовились, що останній йому подзвонить, коли буде треба. Сім'я [PERSON] та [PERSON] адекватна, нормальна. У [PERSON] наміру забрати у [PERSON] [PERSON] не було. Свідок [PERSON] дала показання про те, що між [PERSON] та [PERSON] була розмова приблизно у 2007\~р. чи у 2006\~р., точно не пам'ятає, про укладення договору довічного утримання, оскільки [PERSON] часто хворіє, [PERSON] оплачує її лікування. Приблизно на початку 2014\~р. вона застала [PERSON] у сльозах. [PERSON] пояснила, що неправильно склали документи про домовленість довічного утримання. [PERSON] сказала, що замість довічного утримання написали купівлю-продаж. Вона (свідок) про купівлю-продаж ніколи не чула, та і яка могла бути купівля-продаж, якщо у [PERSON] немає іншого місця проживання. Від [PERSON] ніколи не було розмови про продаж або дарування [PERSON]. Вказані свідки перебувають у нормальних, добрих, дружніх стосунках з [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] дав показання про те, що знайомий з [PERSON], познайомився у 2006\~р., а з [PERSON] познайомився, коли той розмовляв з [PERSON], вони розмовляли про якесь довічне утримання, догляд за кимось. Це було літо 2006\~р., де не пам'ятає. Він був присутній при цій розмові, стояв в метрі від них. Він працював на [PERSON] так: люди, які надавали йому допомогу, брали кредити. Ці люди не мали часу збирати документи, він ходив замість них, збирав документи. Було багато таких людей, більше двадцяти. [PERSON] підроблював окремі документи і надавав до банків для отримання кредитів. З [PERSON] познайомився, коли [PERSON] казав, що той буде за кимось доглядати. Він (свідок) збирав документи, ходив з [PERSON] до нотаріуса, до банку. [PERSON] прийшов до нотаріуса з [PERSON], вони через одну-дві хвилини вийшли, сказали, що нотаріус сказав, що готує документи і що б зайшли хвилин через десять. Вони зайшли до нотаріусу, були там до десяти хвилин, потім вийшли. Він та [PERSON] пішли до Приват-Банку. До нотаріусу [PERSON] та [PERSON] розмовляли про довічне утримання, мали намір укласти такий договір. Він не бачив, що б [PERSON]О, передавав гроші [PERSON] [PERSON] не виражала намірів продати [PERSON] [PERSON]. При ньому [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] не спілкувався, спілкувався лише з останнім, вони спілкувались як старі знайомі, довірителько. У [PERSON]О, питань щодо того, навіщу іди до банку, не виникало. [PERSON] робив те, що йому казав [PERSON] На той час [PERSON], як здавалось, щиро хотів допомогти [PERSON] [PERSON], допитана як свідок, пояснила, що вона в своєму житті має одного сина ([PERSON]О.), який за нею доглядає. Останнім часом вона часто хворіє. Найбільше вона хворіла у 2006\~р., лежала три місяці, не піднімалась. Син переносив її на руках, доглядав, ліки купував. Тоді спало на думку оформити письмовий договір про утримання її до старості. Ця думка виникала часто. Про це вона з сином неодноразово говорила. Коли вона трохи одужала, піднялась, то виявила бажання укласти договір. Вони з сином пішли до нотаріуса і підписали папери, які в нього були. Свою квартиру (№\~56, яка знаходиться в будинку під №\~57 по вул.\~Леніна в м.\~Бердичеві Житомирської області) вона не мала наміру продати, отримати гроші за неї. Іншого житла в неї нема, до сьогодні оплачує усі квитанції. У 2013\~р. вона дізналась, що підписала договір купівлі-продажу квартири, а не договір довічного утримання. Мала намір підписати договір довічного утримання, а підписала договір купівлі-продажу. Узнала від сина, що іде суд, син її заспокоював, що там було шахрайство і що квартиру повернуть. На момент підписання паперів вона не мала наміру продавати квартиру та отримувати гроші. Іншого житла в неї не було, у її родичів також. Син сказав "Їдемо до нотаріуса, зробимо те, що хотіли". Ми зайшли до нотаріуса, той сказав, що б почекали десять хвилин і зайшли, коли підготують папери. Нотаріус не запитував, які договір хотіла підписати. Потім вони зайшли, підписали. Вона не читала, що підписувала. Хто обрав цього нотаріуса, сказав йому, який договір треба підготувати, вона не знає. Всі документи вони підписували п'ять хвилин або менше. Ніхто не давав читати. Вона б могла відрізнити договір купівлі-продажу від договору довічного утримання. [PERSON], допитаний як свідок, пояснив, що у 2006\~р. він не був одружений та постійно проживав з мамою ([PERSON]О.), яка часто хворіла. Він їй допомагав, доглядав. Мама неодноразово говорила про те, що б залишилась в нього [PERSON], бо він єдиний син і житла в нього нема. Після чергової хвороби мама погодилась, що б вони пішли до нотаріуса і уклали договір довічного утримання, що б він її доглядав. Пройшов деякий час, приблизно через півроку почали дзвонити працівники банку з приводу кредиту. Він дізнався приблизно у 2006\~р. та 2007\~р., що підписав не договір довічного утримання, а купівлі-продажу. Мамі не казав на той час, думав, що воно якось вирішиться. З 2005\~р. він знав [PERSON] як знайомого. Той дізнався з його розмови, що мама хворіє, що вони хотіли зробити договір довічного утримання. [PERSON] сказав, що якщо він хоче, то може допомогти. Він (відповідач) сказав, що добре, поговоримо з мамою. Він не дуже довіряв [PERSON], але той його переконав. У визначений день до них подзвонив [PERSON] і сказав, що вони з мамою можуть йди до нотаріуса і підписувати договір довічного утримання. Вони пішли з мамою до нотаріуса та підписали пакет документів. Нотаріус запитав прізвища, ім'я та по батькові, перевірив дані, потім хвилин через десять п'ятнадцять вони підписали. В той самий день [PERSON] сказав, що треба поїхати в банк і підписати документи. Він думав, що це по цьому ж договору. Що підписував у банку, він не усвідомлював, не розумів, що він робив. Він не хотів обманювати маму, брати якісь гроші. Цим він тільки нажив собі проблем. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON], укладаючи зазначений договір, не мала наміру продавати [PERSON], а бажала забезпечити лише свою старість, розраховуючи на довічну опіку сина в обмін на передання йому після смерті [PERSON]. Передавати у власність [PERSON] сину до своєї смерті вона не бажала та не мала наміру отримувати за неї від нього будь-які кошти. Договір, який би найбільш відповідав її волі, і був би спрямований на реальне настання правових наслідків, мав був укладений у формі спадкового договору. Відповідно до статті 1302 Цивільного кодексу України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Згідно зі статтею 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Таким чином, однією з суттєвих різниць між спадковим договором та договором довічного утримання є момент переходу права власності на майно: за першим право власності на майно переходить до набувача після смерті відчужувача, а за другим за життя відчужувача (у разі дотримання вимог статті 334 Цивільного кодексу України). Зі змісту позовної заяви, а також показань свідка [PERSON] однозначно випливає, що [PERSON], укладаючи з [PERSON] Договір від 12.07.2006\~р., не бажала передавати [PERSON] у власність [PERSON] до дня своєї смерті, тобто мала намір укласти не договір купівлі-продажу, а спадковий договір. Між тим, з пояснень [PERSON], у тому числі під час допиту її як свідка, [PERSON], у тому числі під час допиту його як свідка, та показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] однозначно випливає, що перші двоє ([PERSON] та [PERSON]О.) мали намір укласти договір довічного утримання. Тобто під час розгляду справи [PERSON] посилалась на інші обставини, які суперечать підставам позову, а саме що мала намір укласти з [PERSON] договір довічного утримання (а не спадковий договір, як про це вказано у позовній заяві). Крім того, у вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013\~р. у справі №\~0603/1-21/11 (а.\~с.\~90 95), з якого ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2014\~р. (а.\~с.\~84 89) було виключено лише один абзац (висновок), тобто який набрав законної сили, містяться показання [PERSON] (потерпілого), про те, що, зокрема, [PERSON] колись проживав з його матір'ю. Якось [PERSON] прийшов до них з матір'ю і спитав, чи можуть вони допомогти грошима на розвиток бізнесу. Грошей у них не було і тоді [PERSON] запропонував оформити кредит під заставу житла. При цьому обіцяв частку в бізнесі. Вони з матір'ю довго думали, але все ж погодились. Вони оформили кредит під квартиру матері по вул.\~Леніна на 100\~000,00\~грн. (а.\~с.\~92 93). [PERSON] пояснив, що просить брати до уваги його пояснення надані під час його допиту як свідка, а не показання, наведені у вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013\~р. у справі №\~0603/1-21/11. У зв'язку з різницею у поясненнях [PERSON] та [PERSON], допитаних як свідків, показаннях свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з показаннями [PERSON], допитаного як потерпілого у кримінальній справі Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області №\~0603/1-21/11, було повторно допитано свідка [PERSON], а також допитано свідка [PERSON]. Свідок [PERSON] дав показання про те, що по кримінальній справі Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області №\~0603/1-21/11 він засуджений. У ній [PERSON] був потерпілим. Щодо [PERSON] у тій справі було два випадки. Вони стосувались різних банків. [PERSON] давав показання по двох банках, але у вироку зазначено лише про один випадок, то є неточність. Про те, що чи пропонував [PERSON] [PERSON] та [PERSON]\~укласти договір з метою отримання кредиту під [PERSON] [PERSON] за винагороду йому невідомо. Свідок [PERSON] дав показання про те, що у кримінальній справі Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області №\~0603/1-21/11 він потерпілий. У нього є примірник вироку. Прочитавши показання, зрозумів, що у справі є багато неточностей. У вироку містяться неточності, розбіжності, все збито в кучу, він читав, сам не міг зрозуміти, що до чого стосується, якось все воно скомпоновано разом. В ході кримінальної справи [PERSON] давав показання окремо по Приватбанку, окремий епізод, і по Укрсиббанку , окремий епізод. У вироку по цій справі лише фігурує Укрсиббанк, показання щодо двох випадків, в принципі, об'єднані в один. Про те, за яких обставин та за яких умов була домовленість у [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] щодо отримання кредиту під квартиру [PERSON] нічого повідомити не може. Суд зазначає, що вказані пояснення [PERSON] та показання свідків [PERSON] та [PERSON] не є підставами для того, що б не враховувати показання [PERSON], наведені у вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013\~р. у справі №\~0603/1-21/11, оскільки, по-перше, цей вирок, за виключенням одного абзацу, який не стосується показань [PERSON], набрав законної сили, по-друге, у наведених вище у ньому показаннях [PERSON] не міститься назви жодного банку, по-третє, у цих показаннях [PERSON] Суд не вбачає будь-яких неточностей, вони частково підтверджуються наявним у справі доказом кредитним договором від 13.07.2006\~р. на суму кредиту у розмірі 100\~000,00\~грн. (саме ця сума фігурує у показання [PERSON], наведених у вироку), укладеним між Банком та [PERSON] (а. с.\~38). Таким чином, з показань [PERSON] як потерпілого, які наведені у вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013\~р. у справі №\~0603/1-21/11, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] свідомо уклали договір купівлі-продажу [PERSON] , маючи на меті отримати вигоду, обіцяну [PERSON] Це також підтверджується тим, що 13.07.2006\~р., тобто на наступний день після укладення Договору від 12.07.2006\~р., між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір від 13.07.2006\~р. на суму кредиту у розмірі 100\~000,00\~грн. (а.\~с.\~38) Також Суд вважає за необхідне вказати, що [PERSON] під час розгляду справи (надання пояснень, у тому числі під час її допиту як свідка), не повідомила про те, що вона колись проживала з [PERSON] (про що свідчать показання [PERSON] у вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013\~р. у справі №\~0603/1-21/11). Більше того, подаючи позов, [PERSON], в порушення частини першої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України (сторона, в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа, зобов'язана повідомити суд про цю третю особу), не повідомила про те, що до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено Банк, оскільки останній є іпотекодержателем [PERSON], що було встановлено Судом ухвалою від 09.02.2015\~р. (а.\~с.\~18), якою з ініціативи Суду було залучено банк до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. З цієї ухвали випливає, що у провадження Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває справа за позовом Банку до [PERSON] про звернення стягнення (на [PERSON]). Насамкінець Суд звертає увагу на те, що як випливає пояснень допитаних як свідків [PERSON], [PERSON], показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є єдиним сином [PERSON], стосунки між [PERSON] та [PERSON] як на момент укладення Договору, так і на час розгляду справи, добрі, [PERSON] опікувався та опікується своєю матір'ю. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] (стаття 1261 Цивільного кодексу України), у відтак у разі смерті [PERSON] отримав би у спадщину [PERSON]. За таких обставин твердження [PERSON] у позовній заяві про те, що вона мала намір укласти з [PERSON] спадковий договір, що б той її утримував, а після її смерті отримав у власність [PERSON], викликає у Суду сумніви, оскільки, як вказано вище, [PERSON] і так нею опікувався та опікується, а уразі її смерті отримає у власність [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом (єдиний син). У зв'язку з зазначеним вище, а також тим, що свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] перебувають нормальних, добрих, дружніх стосунках з [PERSON] та [PERSON], а відтак свідчили на користь останніх з метою їм допомогти, Суд критично оцінює їх показання в частині наміру [PERSON] укласти з [PERSON] спадковий договір/договір довічного утримання. Все викладене раніше вказує на те, що подання [PERSON] до [PERSON] позову, який розглядається, та визнання [PERSON] цього позову, є узгодженими діями, направленими на збереження у власності [PERSON] (зокрема, на недопущення звернення Банком стягнення на [PERSON]). Зважаючи на наведене, Суд вважає, що [PERSON] не довела обставин, на які вона посилалась як на підстави позову, а саме що вона не бажала передавати [PERSON] у власність [PERSON] до дня своєї смерті, мала намір укласти не договір купівлі-продажу, а спадковий договір. Таким чином у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. При цьому Суд вважає за необхідне вказати, що навіть у разі доведення [PERSON] обставин, на які вона посилалась в обґрунтування позову, підстави для задоволення позову були б відсутні, оскільки у такому разі, враховуючи пояснення [PERSON], допитаної як свідка (…Вона не читала, що підписувала. …Вона б могла відрізнити договір купівлі-продажу від договору довічного утримання), при укладенні з [PERSON] Договору від 12.07.2006\~р. не мала місця помилка у розумінні статті 229 Цивільного кодексу України, а мало місце недбальство [PERSON] Частинами ж другою та четвертою пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009\~р. №\~\~9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Outcome: dismissed