Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, визнання незаконним і скасування свідоцтв про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 07.09.2005 року по 1/3 ідеальній частині за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що під час перебування в шлюбі, батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] , за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу, придбали житловий будинок з господарчими будівлями в [ADDRESS] проживали в цьому будинку до 1976 року. Відтак на означене майно поширюється режим права спільної сумісної власності. Надалі померли батьки мати позивачки, а тому остання звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в тому числі на спірний будинок, в якому, на переконання позивачки Ѕ ідеальна частка належала [PERSON] (батько позивачки склав заяву про відмову від прийняття спадщини). Проте, за наслідками заведення справи та встановлення правового режиму спадкового майна виявилося, що будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в 2005 році був оформлений в статусі колгоспного двору по 1/3 частці на кожного за [PERSON] (другою дружиною [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] . Позивачка зазначає, що протиправними діями, за відсутності волевиявлення її батька, котрий ніяких заяв не підписував, було змінено статус спірного приватного будинку на колгоспний двір, та позбавлено позивачку, як спадкоємця, на частину спадкового майна. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просить вимогу задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник позов заперечили за безпідставністю, зазначивши, що на оформлення права власності спірного будинку в статусі колгоспного двору, безумовно існувало волевиявлення. Підгороднянська сільська рада (правонаступник Драганівської сільської ради) при вирішення спору поклалася на думку суду Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявлявся, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду. Заслухавши пояснення представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~вмежах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено Судом, під час перебування в шлюбі, батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] , за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 21 квітня 1962 року, придбали в [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями в [ADDRESS] проживали в цьому будинку до 1976 року. Означений договір був укладений титульним покупцем [PERSON] . (арк.. справи 28) Як стверджує позивачка, в будинку по [ADDRESS] проживала її тітка сестра матері [PERSON] , котра жила до 1989 року. З 1989 по 1992 рік в цьому будинку ніхто не проживав. Також батьку позивачки [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 800 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку і господарчих будівель за адресою [ADDRESS] , що стверджується рішенням виконавчого комітету Драганівської сільської ради від 24.06.1972 року, і відповідно рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім.. Димитрова. В 1976 році батьки позивачки разом з дітьми перешли проживати в житловий будинок, що був побудований на зазначеній земельній ділянці. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина, й [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом, прийняла спадщину, про що свідчить заведена спадкова справа Тернопільською районною державною нотаріальною конторою за №111/1983, що перебуває на зберігання в нотаріальному архіві Тернопільської області. [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В 1982 році [PERSON] одружився вдруге з [PERSON] (відповідачка у справі), в якої був син [PERSON] (співвідповідач у справі). Після одруження [PERSON] перейшла проживати до [PERSON] в житловий будинок в [ADDRESS] , в якому вони спільно проживали до 1992 року. Означений житловий будинок за адресою [ADDRESS] , відносився до колгоспного двору. За цією адресою проживала і була зареєстрована відповідачка [PERSON] , що стверджується довідкою Драганівської сільської ради від 05.02.2003 року №719. В колгоспному дворі відповідно довідки мала власну 1/6 частку [PERSON] та [PERSON] , що доводиться рішенням №31 Драганівської сільської ради Тернопільського від 28 серпня 2003 року про оформлення права власності на житловий будинок та довідкою виконавчого комітету Дранганівської сільської ради від 05.09.2003 року №719. Пленум ВСУ у постанові №20 від 20 грудня 1995 року роз`яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15.04.1001 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток всіх його членів. 01.12.2003 року [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору дарування, посвідченого нотаріусом Тернопільської державної районної нотаріальної контори, подарували належну кожному з них 1/6 частку будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , [PERSON] . Статус колгоспного двору будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , визнається учасниками справи, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, ця обставина доказування не потребує. Іншими словами це майно є безспірним, а спір існує щодо іншого будинокволодіння за [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, котру [PERSON] прийняла в установленому законом порядку, звернувшись з відповідною заявою про прийняття спадщини. Окрім цього, рідна сестра позивачки [PERSON] , відмовилася від прийняття спадщини, про що звернулася в нотаріальну контору з заявою. Ще одним спадкоємцем після смерті [PERSON] , була відповідач у справі [PERSON] . В липні 2016 року позивачка, як зазначено вище, звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . При цьому надала документи про обсяг спадкового майна, зокрема копію договору купівлі продажу будинку від 21 квітня 1962 року за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, як зазначає позивачка, нотаріусом було повідомлено, що спадщину прийняла також відповідачка [PERSON] , котра надала, для оформлення спадкових прав, свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок від 07.09.2005 року на 1/3 частку житлового будинку в [ADDRESS] , належну [PERSON] . Окремо нотаріус повідомив, що право власності на цей житловий будинок належить по 1/3 частині ще відповідачці [PERSON] та її сину [PERSON] . Ці обставини стверджуються рішенням виконавчого комітету Драганівської сільської ради №20 від 26.05.2005 року, на підстав якого були видані три свідоцтва га право приватної власності на житловий будинок від 07.09.2005 року. Підставою визнання права власності за відповідачами [PERSON] , [PERSON] та покійним [PERSON] , як членами колгоспного двору, на спірний житловий будинок була їх реєстрація, згідно довідки Драганівської сільської ради №630 від 2005 року, до змісту якої, як вбачається з оглянутого в судовому засіданні оригіналу, було внесено виправлення номера будинку з 14 на 24. Також судом встановлено, що спірне рішення ВК Драганівської сільської ради №20 від 26.05.2005 року, було ухвалене на підставі заяви [PERSON] від 24.05.2005 року . Зазначена заява була предметом експертного дослідження, й висновком судово почеркознавчої та судово технічної експертизи документів Тернопільського відділення КНДІСЕ від 18.07.2019 року №730/731/19-22, встановлено підпис від імені [PERSON] у заяві від 24.05.2005 року, поданій до Драганівської сільської ради про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , а також рукописний текст цієї заяви виконано не [PERSON] , а іншою особою. На переконання позивачки, незаконним оформленням права власності з за відповідачами [PERSON] , [PERSON] та покійним [PERSON] , як членами колгоспного двору, на спірний житловий будинок, котрий у дійсності був набутий в шлюбі її батьками за цивільно правовим договором, порушує право спадкоємця на отримання спадщини частки у будинку [ADDRESS] , після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . Насамперед слід відзначити, що Суд погоджується з твердженням, що спільна сумісна власність подружжя відрізняється від спільної сумісної власності колгоспного двору. Якщо у першому випадку спільна сумісна власність виникає внаслідок укладання шлюбу, то в другому в результаті сімейно трудових відносин. Також Суд наголошує, що позивачем обрано допустимий спосіб захисту цивільного права шляхом скасування свідоцтв про право власності на допустимості та дієвості цього способу наголошує КЦС ВС у постанові від 20.05.2021 року у справі №371/953/16-ц. Для вирішення спору та ухвалення справедливого і правового рішення у цій справі, основоположним є визначення дійсного правового статусу будинковолодіння [ADDRESS] . Так, як згадувано вище, під час перебування в шлюбі, батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] , за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 21 квітня 1962 року, придбали в [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями в [ADDRESS] проживали в цьому будинку до 1976 року. Означений договір був укладений титульним покупцем [PERSON] . Дослідженням матеріалів, витребуваної з районного БТІ, з оригіналу Інвентарної справи на будинковолодіння [ADDRESS] (арк.. справи 56), встановлено наявність копії цього договору. Станом на дату укладання цього договору ЦК УРСР від 18.07.1963 року та КпШС УРСР, на ст.. 22 якого, як правову підставу, посилається позивач, не були чинні Натомість питання спільної власності подружжя врегульовувалося приписами Цивільного Кодексу УСРР від 1926 року; при цьому Суд вважає, що хибно зазначена позивачем правова підстава позову, не може бути причиною відмови в позові. (!) Відтак, засада спільності майна подружжя була відображена у ЦК УСРР від 1926 року, в якому власності подружжя був присвячений артикул 125 такого змісту «Майно, яке набули дружини спільною працею під час подружжя, вважається за належне обидвом дружинам на засадах спів власності (арт.арт. 61-65 ЦК УСРР) у рівних частках. Інше ж мано творить окрему власність кожного з них. Праця жінки над провадженням хатнього господарства або піклуванням про дітей прирівнюється щодо прав на майно до праці чоловіка над видобуванням засобів до життя». Власність подружжя на майно називалася «загальною». Загальною власністю подружжя вважалося майно. Незалежно від того, що воно було зареєстроване на імя одного з подружжя. Зважаючи на викладене Суд приходить до переконання про поширення режиму «загальності», тобто спільності права власності подружжя [PERSON] та [PERSON] (батьків позивачки) на придбане за цивільно правовою угодою (договором купівлі продажу) від 21 квітня 1961 року, майно житловий будинок з господарчими будівлями в [ADDRESS] . Відповідно Судом критично оцінюється належність цього майна до колгоспного двору, з подальшим оформленням права власності на членів неіснуючого колгоспного двору згідно з спірним рішенням від 26.05.2005 року. Критичність Судової оцінки полягає в такому. На лист з суду від 16.04.2021 року, від Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, надійшло письмове повідомлення змістом якого зазначено згідно довідки №4-176 від 05.05.2021 року у справах старостинського округу с. Драганівка наявна погосподарська книга №2, прошнурована на 198 аркушів, скріплена підписом та печаткою секретаря райвиконкому 03.11.1986 року, в матеріалах якої на ст.. 45, 46 за особовим рахунком 111, містяться записи по господарству [PERSON] с. Драганівка. Належним чином засвідчений витяг з погосподарської книги № 2 за особовим рахунком [NUMBER] по господарству [PERSON] с. Драганівка приєднано до матеріалів справи (арк.. 17 том 2) та записи досліджено в судовому засіданні. Також в судовому засіданні було досліджено, надані для огляду районним БТІ, записи Інвентарних справ №255 на будинковолодіння [ADDRESS] , та б/н на будинковолодіння [ADDRESS] Співставленням даних витягу з погосподарської книги про проживаючих і зареєстрованих в будинковолодінні осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), з даними наявної в інвентарній справі №255 на будинковолодіння [ADDRESS] - довідки ВК Драганівської сільської ради від 05.09.2003 року №719 та рішення ВК Драганівської сільської ради , а також співставивши площі будівель з даними цієї ж інвентарної справи, вдалося встановити, що в дійсності [PERSON] був головою лише одного колгоспного двору - будинковолодіння за адресою [ADDRESS] . При цьому з розділу «дополнительные сведения» погосподарська книга №2 на ст.. 45, 46 за особовим рахунком 111, вбачається запис про проживання сімї [PERSON] в другому будинку (!), вочевидь спірному будинковолодінні [ADDRESS] , придбаному в 1962 році за цивільно правовим договором, стосовно якого Судом не встановлено будь яких записів про приналежність до статусу колгоспного двору. Окрім цього критичність судової оцінки доводів сторони відповідача полягає в аналізі висновків судової експертизи вище наголошено, що начебто написана [PERSON] заява від 24.05.2005 року, була предметом експертного дослідження, й висновком судово почеркознавчої та судово технічної експертизи документів Тернопільського відділення КНДІСЕ від 18.07.2019 року №730/731/19-22, встановлено підпис від імені [PERSON] у заяві від 24.05.2005 року, поданій до Драганівської сільської ради про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , а також рукописний текст цієї заяви виконано не [PERSON] , а іншою особою. Доводи відповідача [PERSON] та її представника про те, що її покійний чоловік хоч і не підписував заяву, але надавав довіреність на отримання документів в БТІ для оформлення права власності на майно начебто колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] , спростовуються змістом наявних в Інвентарній справі документів на означене будинковолодіння, зокрема: замовлення про виготовлення інвентарної справи зареєструвати право власності №1467 від 23.06.2005 року (арк.. інвентарної справи 22) [PERSON] не підписане; доручення від 28.09.2005 року (арк.. 26 інвентарної справи) підписане від імені [PERSON] носить «загальний» зміст без зазначення номера конкретного домоволодіння. (!) Окремо, в судовому засіданні з допитаної в процесуальному статусі свідка колишнього сільського голови [PERSON] , отримано покази в яких остання категорично заперечила, що вона підписувала довідку №630 від 08.06.2005 року (арк.. 14 інвентарної справи), до змісту якої, як вбачається з оглянутого в судовому засіданні оригіналу, було внесено виправлення номера будинку з 14 на 24, з зазначенням членів колгоспного двору по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (!) Більш цього цей же свідок показав, що і в рішенні від 26.05.2005 року №20 (арк. 15 Інвентарної справи) про оформлення за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , підпис належить не свідку [PERSON] , а іншій особі [PERSON] , колишньому секретареві сільської ради, котра мала доступ до печатки сільської ради. Вжитими судом заходами допитати свідка [PERSON] не вдалося. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіння своїм майном, також зобов`язує державу вживати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності. В розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції в зміст поняття "майно" до об`єктів права власності відноситься "правомірні очікування" / "законні сподівання" отримати майно в майбутньому. З огляду на наведене в Суду є усі підстави вважати, що протиправними діями з оформлення Драганівською сільсокю радою Тернопільського району права власності на майно неіснуючого колгоспного двору за адресою [ADDRESS] , порушене право позивачки та її виправдані законні сподівання, як спадкоємця батьків [PERSON] і [PERSON] , на отримання належної частки в спадковому майні.

Outcome: approved