Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

позивач просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 357 408 гривень та стягнути з відповідача - [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 357 408 гривень, обґрунтовуючи позов наступним. У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12018110000000459 від 04.08.2018 відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.08.2018 р. близько 16 год. 00 хв. біля будинку № 38 по вул. Гагаріна в с. Ліщинка, Кагарлицького району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Chevrolet Еріка», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухаючись в смузі руку в бік с. Шубівка допустив виїзд на зустрічну для себе смугу руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «ВАЗ 2109», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП водій автомобіля ВАЗ [PERSON] та пасажир [PERSON] загинули на місці події. Малолітній пасажир автомобіля ВАЗ [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Органом досудового розслідування її, [PERSON] визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно ч. 2 ст. 128 КПК України на захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Як передбачено п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, ст. 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Стаття 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, так: ?п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; ?п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні, особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від вини особи, яка завдала шкоду, тобто ця особа не звільняється від відповідальності також за умови, коли встановлено її невинність. Як встановлено органом досудового розслідування, власником транспортного засобу «Chevrolet Еріка», д.н.з. [NUMBER] являється [PERSON] . При цьому, під час ДТП на транспортний засіб «Chevrolet Еріка», д.н.з. [NUMBER] , був відсутній страховий поліс (витяг з бази даних, отриманий слідчим органом). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них є двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області від 24.10.2018 р. її, [PERSON] , визнано опікуном [PERSON] , [INFO] та піклувальником [PERSON] , [INFO] . Така передчасна смерть [PERSON] та [PERSON] стала важкою психологічною травмою для їх рідних та дітей, зокрема: сімнадцятирічної доньки - [PERSON] , дев`ятирічного сина - [PERSON] . Їм завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати близьких людей, їх турбує безсоння, порушено їх нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим вони докладають неймовірні зусилля для його налагодження та організації. Виходячи з вищевикладеного слід стягнути на користь неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілих [PERSON] та [PERSON] , з власника джерела підвищеної небезпеки [PERSON] . Виходячи з вимог п. 27.2 статті 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 72 (враховуючи втрату обох годувальників*3723 гривень (мінімальна заробітна плата станом на 04.08.2018) = 268 056, 00 гривень. Відповідно до п. 27.3 статті 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 24 (враховуючи втрату обох годувальників)* 3723 гривень (мінімальна заробітна плата станом на 04.08.2018) = 89 352, 00 гривні. На користь [PERSON] всього 268 056, 00 гривень + 89 352, 00 гривень = 357 408 гривень. А також відповідно до п.27.2 статті 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 72 (враховуючи втрату обох годувальників) *3723 гривень (мінімальна заробітна плата станом на 04.08.2018) = 268 056, 00 гривень. Відповідно до п. 27.3 статті 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 24 (враховуючи втрату обох годувальників)* 3723 гривень (мінімальна заробітна плата станом на 04.08.2018) = 89 352, 00 гривні. На користь [PERSON] всього 268 056, 00 гривень+89 352, 00 гривень = 357 408 гривень. Представник відповідача [PERSON] адвокат Наріжній О.А. позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та просив у їх задоволенні позивачу відмовити, оскільки відсутні підстави для задоволення. Машина в дійсності належить відповідачу, але це не може бути підставою для стягнення з нього моральної шкоди. Окрім того, вказане питання вирішувалося у справі № 2-879/11, про що свідчить постанова Верховного Суду від 27.05.2020 р. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Досудовим розслідуванням кримінального провадження № 12018110000000459 від 04.08.2018 р. відносно [PERSON] , який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 386 КК України встановлено, що 04.08.2018 р. близько 16 год. 00 хв. біля будинку № 38 по вул. Гагаріна в с. Ліщинка, Кагарлицького району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Chevrolet Еріка», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухаючись в смузі руку в бік с. Шубівка допустив виїзд на зустрічну для себе смугу руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «ВАЗ 2109», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП водій автомобіля ВАЗ [PERSON] та пасажир [PERSON] загинули на місці події. Малолітній пасажир автомобіля ВАЗ [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Згідно розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 24.10.2018 р. «Про призначення опіки та закріплення житла» було вирішено: 1. Встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] . 2. Встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] . 3. Призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] , [INFO] . 4. Призначити [PERSON] піклувальником над [PERSON] , [INFO] . 5. Призначити [PERSON] відповідальною за збереження житла та майна дітей-сиріт, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Еріка», реєстраційний номер якого [NUMBER] , 2010 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 11-12). Окрім того, у даному свідоцтві є особлива відмітка, згідно якої надано дозвіл на користування автомобілем [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12). Згідно інформації позивача щодо наявності страхового полюсу встановлено, що автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Еріка», реєстраційний номер якого [NUMBER] , не був застрахований на час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.08.2018 р., оскільки поліс не знайдено (а.с. 13). Ст. 1187 Цивільного кодексу України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до роз`яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки також роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Результат аналізу частини четвертої статті 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування частини четвертої статті 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця). Позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] як власник автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Еріка», реєстраційний номер якого [NUMBER] , має нести відповідальність згідно ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, оскільки надав автомобіль особі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Для покладення відповідальності за завдану шкоду на власника автомобіля позивач повинен довести факт того, що автомобіль перебував у водія без відповідної правової підстави. При цьому цей факт повинен довести саме позивач. Станом на день винесення рішення не встановлено вини відповідача [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а також відсутні рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно п. 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Власник транспортного засобу може передавати його у користування іншій особі, що має посвідчення водія направо керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа є відповідальною за завдання шкоди. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК). Отже, для застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 1187 ЦК України необхідно встановити, що особа, яка фактично користувалася транспортним засобом під час завдання шкоди, заволоділа ним неправомірно та що цьому сприяла недбалість власника транспортного засобу. Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову. З подібних правовідносин розглядалася справа, про що свідчить постанова Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 р. по справі № 2-879/13. Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)». Тобто, виходячи із положень статей 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України підстави для цивільної відповідальності [PERSON] перед [PERSON] лише через те, що [PERSON] є власником автомобіля, відсутні, тому позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed