Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви до ПАТ «Страхова компанія» Арсенал страхування» (далі за текстом відповідач), за участю третьої особи: ПАТ «Кредобанк» (далі за текстом третя особа) про стягнення 177774,92 грн. страхового відшкодування, 3429 грн. 61 коп пені, 16052 грн. 99 коп. інфляційних втрат та 10000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 31.08.2015 року між ним та Відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1357/15-Т/ЗП1, а саме застраховано майнові інтереси пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу Nissan X Trail, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2015 року випуску, який належить Позивачу на праві приватної власності. 15.06.2016 року о 21 год. 30 хв. в м. Бердянську по проспекту Східний сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням Позивача. 17.06.2016 року позивач вчасно повідомив відповідача про настання страхового випадку. 07.07.2016 року постановою слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області кримінальне провадження за фактом ДТП було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 19.09.2016 р. відповідач листом повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 28.1. Договору (на момент ДТП позивач знаходився у стані алкогольного сп'яніння). 07.11.2016 р. постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, а за ст. 124 КУпАП визнано винним, а провадження в цій частині закрито на підставі ст. 38 КУпАП. 06.12.2016р. представник позивача звернувся до відповідача з листом (вих.№34 від 06.12.2016р.) про повторний розгляд заяви про виплату страхового відшкодування, але відповідач отримавши його 12.12.2016р., відповіді не надав. Вважаючи відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування неправомірною, просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 177774,92 грн.; пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 12.12.2016р. по 19.09.2017р. в розмірі 3429,61грн.; інфляційні збитки за період з 12.12.2016р. по 19.09.2017р. в розмірі 16 052,99грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10000 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON], в судовому засідання позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та надав пояснення на обґрунтування позовних вимог аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що будь які беззаперечні докази того, що позивач під час ДТП знаходився в стані алкогольного сп'яніння відсутні, ні матеріали кримінального провадження, ні матеріали в справі про адміністративне правопорушення в своїй сукупності цього факту не підтверджують. Позивачем були виконані всі обов'язки за Договором, але через відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, позивач був вимушений особисто відшукувати кошти на ремонт автомобіля та сплатив за це 184453,82 грн. В результаті цього позивач, як споживач послуг зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях через неможливість протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, так як не своєчасно були виплачені відповідачем кошти, порушенням нормальних життєвих зв'язків, втрата душевного спокою та порушенні життєвого укладу сім'ї, через те що особисто відшукував значну суму коштів на ремонт автомобіля. Моральну шкоду оцінує в 10000 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 9600 грн. Представники відповідача Данилов А.Г. та Данилова С.А., в судовому засіданні позов не визнали, подали заперечення на позов, суду пояснили, що між позивачем та відповідачем дійсно був укладений договір страхування. Після скоєння ДТП, позивач 17.06.2016 р. повідомив про настання страхового випадку. Однак страхова компанія після проведення розслідування події, витребування відповідних документів, 19.09.2016 р. письмово повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки він на момент вчинення ДТП керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Вважають, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення не має значення для цієї справи так як спростовується доказами, які підтверджують що позивач під час ДТП керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, а саме: Висновком №667 від 15.06.2016 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Актом №667 від 15.06.2016 року медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поясненнями свідка [PERSON] Крім того, зазначили, що правовідносини, які виникли між сторонами є договірними, а тому в даному випадку законодавством не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди, а також за умовами договору в пункті 28.3.12 вказано, що страховик не відшкодовує непрямі збитки, викликані страховим випадком (моральна шкода, втрачений прибуток інше). З цих підстав вважають позов безпідставним і таким що не підлягає задоволенню. Третя особа належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, свого представника в судове засідання не направила, що не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, показання свідка, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31 серпня 2015 року між сторонами укладено договір №1357/15-Т/ЗП1 (далі - Договір) добровільного страхування наземного транспорту Nissan X Trail, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2015 року випуску, який належить позивачу на праві приватної власності, а останній сплатив страховий платіж в розмірі 35486,28 грн. За умовами вказаного Договору відповідач зобов'язався при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно розділу 27 Договору (п. 24.1.3. Договору). За Договором вигодонабувачем є публічне акціонерне товариство «Кредобанк». 15.06.2016 року в м. Бердянську сталося ДТП за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням позивача. Позивач 17.06.2016 року повідомив відповідача про настання страхового випадку. 19.06.2016 року проведено огляд пошкодженого автомобіля та складено акт технічного стану у якому перелічені пошкодження отримані автомобілем позивача. 07.07.2016 р. слідчим СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, за результатами проведеного досудового розслідування вказаної ДТП, було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Але було встановлено, що в діях позивача вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 07.09.2016 р. та 09.09.2016 р. відносно позивача були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ознаками правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП (відповідно). 19.09.2016 р. відповідач листом №190916-02166/ повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 28.1 Договору, вказуючи що останній на момент ДТП знаходився у стані алкогольного сп'яніння. 07.11.2016 р. постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження в цій частині закрито на підставі ст. 38 КУпАП. Провадження відносно позивача за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1. ч. 1. ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. 06.12.2016 р. представник позивача [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про повторний розгляд його заяви про виплату страхового відшкодування, додавши зокрема й копію постанови Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 р. 12.12.2016 р. відповідач отримав вказане звернення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідь на звернення ані до позивача, ані до його представника не надходила. Вказані обставини, сторони визнають та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно статті 16 Закону України «Про страхування», статті 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У відповідності до п.п. 24.1.3 Договору відповідач зобов'язаний був здійснити страхове відшкодування на користь Банку, так як вигодонабувачем за договором є ПАТ «Кредобанк». У пунктах 27.3., 27.14., 27.15. Договору сторони погодили, що Страховик повинен скласти страховий акт протягом десяти робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших документів згідно з розділом 26 Договору. Після визначення суми страхового відшкодування письмово протягом двох робочих днів після підписання страхового акту страховик надсилає запит до вигодонабувача з метою з'ясування способу сплати страхового відшкодування. При визнанні страховиком події «страховим випадком», страхове відшкодування виплачується протягом десяти робочих днів з дня отримання відповіді вигодонабувача про спосіб сплати страхового відшкодування. При цьому за умовами п. 27.13 Договору у разі наявності сумнівів в правомірності вимог на одержання Страхувальником страхового відшкодування Страховик має право відстрочити складання страхового акту до того часу, поки не будуть представлені необхідні докази, але не більше, ніж на 3 місяці з дня отримання від Страхувальника повідомлення про страховий випадок; якщо відповідними органами внутрішніх справ відносно Страхувальника розпочато кримінальне провадження щодо настання страхової події і ведеться розслідування обставин, які призвели до збитку - до закінчення розслідування. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати. Відповідно до вимог ст.ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови Договору відповідач зобов'язаний був скласти страховий акт та здійснити страхове відшкодування Банку ПАТ «Кредобанк», чого зроблено не було. Як вказали представники відповідача страховий акт взагалі не складався з огляду на відмову здійснювати страхове відшкодування. Згідно ст. 636 Цивільного кодексу України Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Відповідно до вимоги ст. 985 Цивільного кодексу України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку, також Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Третя особа відмовилась від свого права на отримання страхового відшкодування, що підтверджується відповідним листом 49-2606/17 від 26.07.2017 року, наданим ПАТ «Кредобанк», у зв'язку з чим таке право перейшло до страхувальника, яким є позивач. Позивачем на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу було витрачено 179218,00 грн., що підтверджується Актом здачі прийомки виконаних робіт (послуг) від 31.05.2017 року, рахунком-фактури №199 від 20.09.2016 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру №34 від 10.10.2016 року, №45 від 15.12.2016 року, №51 від 20.01.2017 року, №60 від 15 травня 2017 року та №33 31.05.2017 року, якими підтверджується виконання ФОП [PERSON] ремонтних робіт, з урахуванням вартості запчастин, автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер [NUMBER] та оплата вартості ремонту позивачем. Згідно п.п. 12, 12.2 Договору добровільного страхування, франшиза за договором складає 6678,90 гривень. Отже, з урахуванням суми франшизи, з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 172539,10 грн. Судом не може бути прийнято до уваги як доказ проведених ремонтних робіт автомобіля Акт виконаних робіт НС-Т000000000000512 від 31.05.2017 року та понесені ним з приводу цього витрати на суму 5235,82 грн., оскільки вказаний акт свідчить про проведення обслуговування автомобіля та купівлі запчастин для його проведення, а не його ремонту після пошкоджень отриманих внаслідок ДТП. Суд також погоджується, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у зв'язку з несвоєчасним здійсненням страхового відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 21 Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК). Сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача за період з 12.12.2016 року по 19.09.2017 року становить 16052,99 грн. Щодо вимог про стягнення пені суд зазначає наступне. За статтею 539 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом п. 30.1. Договору передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування. При цьому пунктом 30.3. Договору встановлено, що у разі вирішення питання про стягнення грошових коштів з винної Сторони в судовому порядку нарахування пені за час розгляду справи не здійснюється. Таким чином, пеня підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 12.12.2016 р. по 06.06.2017 р. (по день звернення до суду) в сумі 2096,86 грн. Щодо заперечень представників відповідача проти позову з посиланням на те, що позивач під час настання страхового випадку, а саме ДТП, керував автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Для об'єктивного розгляду справи та з'ясування всіх обставин , судом була досліджена справа про адміністративне правопорушення №319/1203/16-п, яка розглядалась Куйбишевським районним судом Запорізької області відносно [PERSON] Так, згідно постанови суду від 07.11.2016р., яка набрала законної сили, та матеріалів справи вбачається, що судом були дотримані вимоги закону щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Судом належним чином були вивчені як обставини справи так і письмові докази, на підставі яких було прийнято рішення про те, що в діях [PERSON] не встановлений склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відносно позивача провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що працює лікарем у комунальній установі «Бердянський психоневрологічний диспансер» Запорізької обласної ради. 15.06.2016 року на огляд після ДТП працівниками поліції був доставлений [PERSON] для проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння. На футболці [PERSON] були сліди крові, а на лобі та пальцях кістей рук були подряпини. Огляд проводився з допомогою приладу «Алконт 01су» та шляхом проведення клінічних досліджень. Кров для визначення стану алкогольного сп'яніння у [PERSON] для дослідження не бралась, у зв'язку з відсутністю осіб, постраждалих у ДТП. За результатами використання приладу «Алконт 01су» наявність алкоголю в крові [PERSON] становила 2,6% проміле. Результати клінічних досліджень також підтверджували стан алкогольного сп'яніння (хитка хода, хитання при поворотах, нестійкий в позі Ромберга, координаторні проби неточні). Під час проходження огляду повідомив, що вживав горілку в обсязі приблизно 300 мл, проте не пам'ятає коли. Вважає, що страждання на цукровий діабет та паління перед проведенням тесту не впливає на точність показань приладу «Алконт 01су». Також пояснив, що перед початком робіт вказаний вище прилад за годину до його використання не вмикався, оскільки такі дії, на його думку, необхідно проводити виключно у зимовий період. За результатами огляду [PERSON] були складені Акт №667 від 15.06.2017 року медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Висновок №667 від 15.06.2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказані в акті та висновку обставини підтвердив. Оцінюючи пояснення свідка [PERSON] суд дійшов наступних висновків. В поясненнях лікаря [PERSON] крім того, що він підтверджує проведення огляду [PERSON] на стан сп'яніння і знаходження його в такому стані, також вбачаються протиріччя з іншими доказами, які були долучені саме представником відповідача. Так в пояснені [PERSON] вказує, що кров на перевірку вмісту алкоголю у [PERSON] не відбиралась у зв'язку з відсутністю травм, отриманих від ДТП. Проте, в акті №667 від 15.06.2016р. складеному о 23.40 годині самим лікарем [PERSON] у графі №9 зазначено, що у [PERSON] на футболці маються сліди крові, на пальцях кістей рук та лобі маються подряпини. Крім того, факт отримання в результаті ДТП тілесних ушкоджень у вигляді забоїв та саден підтверджується письмовими поясненнями позивача від 29.06.2016р., які він надав слідчому під час досудового розслідування кримінального провадження. Також з Довідки №93713056 від 27.07.2016 року про дорожньо-транспортну пригоду слідує, що у ДТП були травмовані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З досліджуваних в судовому засіданні письмових пояснень [PERSON], наданих відповідачу 29.06.2016 року, також слідує, що в результаті отриманих під час ДТП травм, один з потерпілих був госпіталізований. Згідно Методики освідування за допомогою приладу «Алконт 01су» (п.п. 3.3., 3.6., 2.2) факторами, що впливають на точність освідування є наявність в повітрі домішок редуціпуючих речовин, паління. Протягом 3-5 хвилин після паління на результати дослідження можуть впливати леткі сполуки вуглецю, що виділяються з дихальних шляхів. У осіб, що страждають на цукровий діабет, «ацетонове» дихання може викликати помилкові свідчення приладів. [PERSON] відповідно до медичних документів, а саме Епікризу у період з 18.02. по 26.02.2016 р. перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом - цукровий діабет. Згідно матеріалів адміністративної справи перед проведенням медичного огляду [PERSON] палив, його одяг був облитий горілкою. Також в порушення п. 2.3. Методики технічного контролю, калібрування і налаштування приладу «Алконт 01су» перед початком роботи прилад не був увімкнений і витриманий в робочому стані не менше 1 години. Отже, на момент медичного огляду існувало декілька факторів, що впливали на точність освідування [PERSON], які не були відображені в акті медичного дослідження та не прийняті до уваги лікарем при здійсненні огляду, у зв'язку з чим суд не може прийняти до уваги Висновок №667 від 15.06.2016 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що складений на підставі Акту №667 від 15.06.2016 року медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як доказ перебування [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння під час скоєння ДТП. Таким чином, суд критично ставиться до пояснень [PERSON] наданих в судовому засіданні. Досліджуючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, судом також взято до уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення серія АП2 №257309 від 09.09.2016р. вказано, що [PERSON] з протоколом не згоден, керував у тверезому стані. Зазначена в акті №667 від 15.06.2016 року медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у п. 16 про підтвердження вживання приблизно 300 гр горілки, не може бути прийняте судом до уваги, оскільки вказаний акт [PERSON] не підписаний. Натомість як встановлено вище у протоколі про адмінстратвине правопорушення, який підписаний позивачем, міститься заперечення щодо перебування в стані алкогольного сп'яніння під час ДТП. Також заслуговує уваги і направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.06.2016р., копія якої була надана в якості доказу представником відповідача. Так, згідно п. 8 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за текстом Інструкція), у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп'яніння учасників цієї пригоди є обов'язковим у закладі охорони здоров'я. Таким чином, працівник поліції не зважаючи на наявність або відсутність ознак алкогольного сп'яніння вимушений був виписати вказане направлення. Як вбачається з тексту вказаного документу, поліцейським при огляді і направлені [PERSON] для проведення огляду на стан сп'яніння, жодних ознак стану сп'яніння визначених в п. 3 розділу І Інструкції вказано не було, що в сукупності з іншими доказами в котре підтверджує відсутність підстав вважати, що [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року в справі № 6-34135ск15. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому у відповідності до ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом стані алкогольного сп'яніння є адміністративним правопорушенням, за яке встановлена відповідальність. Матеріали справи не містять доказів визнання позивача винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, навпаки з постанови суду від 07.11.2016 р. у справі №319/1203/16-п, яка набрала законної сили, слідує, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи вказане, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів того факту, що позивач під час скоєння ДТП керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що така шкода до стягнення підлягає частково, оскільки не зважаючи, що правовідносини, які виникли між сторонами є зобов'язальними, в даному випадку судом встановлені порушення законних прав позивача, як споживача послуг, що мають охоронятися державою. Як було встановлено, між сторонами виникли правовідносини які регулюються не тільки Законом України «Про страхування» та Цивільним кодексом, а також і Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 4. Закону України «Про захист прав споживачів», позивач має право на належну якість обслуговування та звернення до уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової)шкоди. Нормами ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не може взяти до уваги твердження позивача про завдання йому моральної шкоди у зв'язку з значним пошкодженням транспортного засобу та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, так як дорожньо-транспортна пригода сталася з його вини, проте судом береться до уваги, що останньому в результаті несвоєчасно виплаченої суми страхового відшкодування, як споживачу послуг, довелося особисто знаходити кошти на відновлювальний ремонт автомобіля, що призвело до душевних страждань та порушенні життєвого укладу сім'ї. Щодо тверджень представників відповідача про відмову позовних вимог про стягнення моральної шкоди, так як за умовами Договору в пункті 28.3.12 вказано, що страховик не відшкодовує непрямі збитки, викликані страховим випадком (моральна шкода, втрачений прибуток інше), суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 8 Законом України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ч. 16 ст. 9 Законом України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно п. 22 Договору до страхового ризику відноситься «Збитки в наслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання в наслідок ДТП. Вирішуючи питання про моральну шкоду, суд приходить до висновку про її стягнення не через настання страхового випадку (як це вказано в Договорі), а через неправомірну відмову відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування відповідно до умов Договору, так як судом встановлено порушення прав споживача. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину та тривалість душевних страждань та зміни в житті позивача, через завчасно не отримане страхове відшкодування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яка на думку суду є достатньою для відновлення порушених прав. Представниками відповідача не визнається позов з тих підстав, що позивач на їх думку знаходився в стані алкогольного сп'яніння під час настання страхового випадку (ДТП). Будь яких заперечень щодо розрахунку вказаної суми стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних збитків не надали. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Тобто судовими витратами є витрати, які несуть сторони за здійснення цивільних процесуальних дій, пов'язаних з розглядом справи в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень. Таким чином 1600х40/100= 640 грн. за годину. Згідно п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 №13-рп/2000; від 30.09.2009 №23-рп/2009; від 11.07.2013 №6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно із ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оплата труда адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином або юридичною особою і адвокатським об'єднанням або адвокатом. Встановлено, що між адвокатом [PERSON] та позивачем укладено договір про надання правової допомоги від 16.06.2016 р., предметом якого є надання правової допомоги останньому. Позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені ним на правову допомогу у сумі 9600 грн., надав акт виконаних робіт від 06.06.2016р. з розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу, в якому вказано, що кошти за надану правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 16.06.2016 у справі про виплату (стягнення) страхового відшкодування за договором №1357/15/Т/ЗП1 від 31.08.2015р. в сумі 9600 грн. отримав адвокат [PERSON], і вказані кошти оплатив [PERSON], документи скріплені їх підписами та печаткою адвоката. В розрахунку зазначені характер правової допомоги (послуги), кількість витраченого часу, розрахунок вартості. Також факт оплати позивачем вказаної суми підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.06.2017р., в якому зазначено що адвокат [PERSON] отримав від [PERSON] за надання правової допомоги по стягненню страхового відшкодування 9600грн. Виходячи з умов надання правової допомоги, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, витрачений на її надання адвокатом час; сума гонорару, який мав право отримати адвокат від позивача за надану правову допомогу у даній справі, складається з наступного розрахунку: консультація та правовий аналіз документів - 1 год; роз'яснення норм діючого законодавства України, ознайомлення з судовою практикою по аналогічним справам - 2 год; витребування та отримання документів - 1 год.; складення позовної заяви та інших документів, необхідних для надання суду - 7 год.; участь в судових засіданнях (по домовленості сплачено за 4 години) 2560 грн. Отже, за розрахунком представника позивача загальний час, витрачений ним на правову допомогу складає 15. Суд зваживши на об'єм матеріалів цивільної справи, документів, які були складені адвокатом та час судових засідань, приходить до висновку, що розмір витраченого часу встановлений адвокатом - 15 годин є завищеним і вважає, що він повинен становити 7 годин. Таким чином витрати на правову допомогу складають: 1600 грн. х 40% х 7 год. = 4480 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4229,94 грн., так як вони підтверджені належними доказами. Оскільки позов задоволено частково (195688,95 грн), сума судового збору пропорційно задоволеної частини вимог, що має бути стягнута з відповідача, становить 1956,89 грн.

Outcome: partial