Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна та зобов`язання виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт (архівний запис). Ухвалою від 22.07.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Обставини справи, встановлені судом. [INFO] внаслідок смерті чоловіка позивачки [PERSON] , [INFO] відкрилась спадщина на нерухоме майно - 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] , яке належало йому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.02.1988 року. Місцем відкриття спадщини було останнє місце проживання спадкодавця за вказаною адресою. Спадкоємці першої черги - дружина спадкодавця - Позивачка та їх неповнолітній, на той час, син постійно проживали з спадкодавцем на час її відкриття та прийняли її, але не отримали свідоцтво про право на спадщину. Постановою Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 09.07.2020 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із наявністю арешту накладеного на спадкове майно. Так, в даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна дізналась, про існування запису від 25 жовтня 2004 року № 1408809 про арешт будинку [ADDRESS] , внесеного реєстратором - Першою київською державною нотаріальною конторою, через що вона не зможе оформити право власності як спадкоємиця. 13.08.2019 року Позивачка подала заяву до Київської міської державної адміністрації про зняття арешту, на що була отримана відповідь з посиланням на те, що до компетенції Київської міської державної адміністрації не входить зняття арешту накладеного Першою київською державною нотаріальною конторою. 30.07.2019 року Позивачка звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з проханням надати відомості на підставі яких було накладено арешт на будинок, в якому проживає Позивачка. 01.08.2019 року Першою київською державною нотаріальною конторою була надана відповідь та надані копії документів на підставі яких було накладено арешт, а саме: лист Головного управління капітального будівництва Київської державної адміністрації за № 048-202 від 06.03.1997 р. З Державного архіву міста Києва була надана відповідь на адвокатський запит в інтересах Позивачки від 02.04. 2020 р. № 068/02-12/757 та копії документів, серед яких рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 09.07.90 №586 "Про відведення ГоловУКБ виконкому міськради земельної ділянки для здійснення інженерної підготовки території для будівництва 4 мікрорайону житлового масиву Позняки, комунально-господарської зони та медмістечка в Дарницькому районі" та архівний витяг із додатку "Списка граждан подлежащих отселению из домов на ж/м Позняки-ІV м-н" в частині, що стосується Пер. Любарський дом 4: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На день звернення до суду рішення Головного управління капітального будівництва Київської державної адміністрації про відселення громадян з будинків, що належали їм на праві особистої власності ж/м Позняки-4, в тому числі за адресою: [ADDRESS] , в частині відселення, не виконано. Згідно Інформаційної довідки КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації" ПБ-2020№752 від 18.06.2020 року будинок [ADDRESS] є придатним для проживання. Позиція суду по суті справи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого?статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивачку можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1ст. 317 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Постановою Верховного Суду України від 23.01. 2013 року визначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Відповідно до п. 134 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 (в редакції чинній на момент накладення арешту) (далі- Інструкція) державний нотаріус за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладає заборону їх відчуження: 1) за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку; 2) при посвідченні договору довічного утримання; 3) при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; 4) в усіх інших випадках, передбачених законом. Пунктом 135 Інструкції зазначено, що накладання заборони провадиться шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, підприємства або організації про видачу позички. Один примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку, підприємству або організації, що видали позичку, а другий - залишається у справах державної нотаріальної контори. Накладання заборони за договором довічного утримання та про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться шляхом відповідного напису про це на договорі. Згідно положень п.136 Інструкції накладання заборони реєструється державним нотаріусом в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладання арешту на нерухоме майно, а також приватних нотаріусів, які посвідчили угоду, що буде підставою для накладання заборони відчуження майна. При накладанні заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку відчуження і арештів нерухомого майна (додаток № 6 Інструкції). У п.137 Інструкції вказано, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позички, повідомлення про припинення договору застави, а також припинення (у зв`язку зі смертю відчужувача чи набувача жилого будинку, за винятком випадку успадкування цього будинку спадкоємцями набувача) чи розірвання договору довічного утримання, державний нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами накладеного ними арешту на нерухоме майно державний нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Повідомлення судових або слідчих органів про зняття арешту залишається у справах державної нотаріальної контори. Проаналізувавши вказані норми, очевидно, що Інструкцією визначено конкретні підстави для накладення заборони відчуження нерухомого майна. В той же час, суд приходить до висновку, що до інших передбачених законом випадків накладення заборони відчуження нерухомого майна належить накладення арешту на об`єкти нерухомого майна органами дізнання чи слідства або судовими установами у зв`язку зі справами, що знаходяться в їхньому провадженні. Згідно п. 2.1 Положення про єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 41/5від 27.05.97 (в редакції чинній на момент накладення заборони) підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про заборони на відчуження та арешти об`єктів нерухомого майна, а також записів в алфавітну книгу заборон відчуження нерухомого майна є: а) накладення державним нотаріусом заборони на об`єкт нерухомого майна; б) повідомлення посадової особи виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів про накладення заборони на об`єкт нерухомого майна; в) повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна; г) повідомлення приватного нотаріуса, який посвідчив угоду, що буде підставою для накладення заборони на відчуження нерухомого майна. Відповідно до статті 73 Закону України "Про нотаріат" (в редакції чинній на момент накладення заборони) державний нотаріус чи посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладають заборону їх відчуження: 1)за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку; 2)при посвідченні договору довічного утримання; 3)при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; 4)в усіх інших випадках, передбачених законом. До інших передбачених законом випадків належить накладення арешту на об`єкти нерухомого майна органами дізнання чи слідства або судовими установами у зв`язку зі справами, що знаходяться в їхньому провадженні. Всі вказані нормативно-правові акти, що регулювали оскаржувані правовідносини на момент їх виникнення не містять такої підстави для накладення заборони відчуження нерухомого майна, як лист чи інший документ управління капітального будівництва обласної, Київської чи Севастопольської міської державних адміністрацій. Згідно Типового положення про управління капітального будівництва обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації затвердженоо постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 р. № 895 (в редакції чинній на момент накладення заборони) управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації (далі - управління) здійснює керівництво у галузі будівництва об`єктів житлово-цивільного і комунального призначення у межах своєї компетенції та виконує функції замовника будівництва цих об`єктів. Вказане положення не передбачає функції управління по накладенню обмежень (обтяжень) на нерухоме майно громадян. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.11.2001 року № 2524 "Про ліквідацію управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації" ліквідовано управління капітального будівництва без правонаступника. Наведе свідчить про те, що позивачка має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки обтяження її майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості остаточно оформити власне існуюче право власності на майно в порядку спадкування, а саме, отримати свідоцтво про право на спадщину, та розпорядитись своїм майном. Суд враховує відсутність повноважень управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації по накладенню заборони на відчуження нерухомого майна громадян на підставі якої було накладено арешт Першою київською державною нотаріальною конторою. За таких обставин, вимога позивачки про скасування арешту підлягає задоволенню. Позивачка також просить суд ухвалити рішення, яким виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 25 жовтня 2004 року № 1408809 про арешт будинку [ADDRESS] . Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про скасування арешту з майна після набрання законної сили є підставою для виключення є Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт будинку відповідним державним органом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial