Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 25.10.1986 р. до 31.03.2006 р. перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Під час перебування у шлюбі в 1997 р. відповідачці [PERSON] на склад сім"ї з 3-х чоловік була виділена трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 04.04.2011 р. за позивачем було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], також визнано частково недійсним свідоцтво САС № 960067 від 08.04.2010 р., яке було видане [PERSON]. Державним виконавцем винесено постанову 08.11.2011 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження про стягнення заборгованості з [PERSON], але накладений арешт на власність позивача чинить перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. В зв'язку з вищевикладеним просив зняти арешт з майна та виключити його з акту опису та арешту майна від 10.12.2014 р.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, і просив позов задовольнити. Відповідач, відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, представника в судове засідання не направив, заяв не надіслав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Третя особа в судове засідання не з'явилася про час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.10.1986 р. по 31.03.2006 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 20.06.2000 р. на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради за № 295 відповідачці [PERSON] було видано свідоцтво САС № 960067 від 08.04.2010 р. про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] та зареєстрували в КП "Сумське МБТІ" право власності на вказану квартиру за [PERSON]. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04.04.2011 р. за [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири за вищевказаною адресою та визнано частково недійсним свідоцтво про право власності САС № 960067 від 08.04.2010 р.. Також судом встановлено, що 08.11.2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа виданого Зарічним районним судом м.Суми про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в розмірі 34 160,00 грн. було здійснено опис та арешт майна, а саме квартири [ADDRESS]. Як вбачається з акту опису й арешту від 10.12.2014 року, до складу описаного майна включено квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що частина вказаного майна належить позивачу (а.с. 4), відповідно до рішення Зарічного районного суд м.Суми від 04.04.2011 р.. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведене свідчить, що правовою підставою для звільнення майна з-під арешту є те, що арештоване майно в дійсності належить на праві власності не боржнику, а іншій особі. В даному випадку державний виконавець наклав арешт на майно, що фактично є власністю [PERSON], а тому ? частина квартири за адресою [ADDRESS] підлягає виключенню з акту опису й арешту від 10.12.2014 року.

Outcome: approved