Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Свій позов обґрунтовувала тим, що з 09.11.1994 року по 20.12.2001 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO] На даний час [PERSON] навчається у Приватному вищому навчальному закладі "Галицька академія" на третьому курсі на денній формі навчання за спеціальністю "Маркетинг", форма навчання платна, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Надавати таку матеріальну допомогу відповідач в змозі, так як отримує пенсію та працює в Російській Федерації на ООО "Газпром добыча Ямбург", отримує великі доходи, інших утриманців та стягнень по виконавчих листах у нього немає, однак добровільно цього не робить. Оскільки, позивачка щороку повинна сплачувати лише за навчання 6 500,00 грн., на даний час ніде не працює, здійснює догляд за хворою матір"ю, а тому просила суд стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до закінчення ним навчання - 31.07.2015 року починаючи з 31.03.2014 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, суду повідомили, що відповідач [PERSON] хворіє, переніс хірургічне втручання, а тому не зможе в подальшому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Відповідач стверджує, що [PERSON] є студентом Галицької Академії м.Івано-Франківська, проте, заняття не відвідує, фактично тільки рахується в навчальному закладі з метою отримання коштів від відповідача. Стверджує, що позивачка аліментні кошти, які сплачував відповідч до досягнення сином повноліття використовувала не за призначенням (в своїх інтерсах). Крім цього, позивачка займається підприємницькою діяльністю, отримує доходи, а тому має можливість самостійно утримувати сина на період навчання. На підставі вищенаведеного просили в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні поянення, заначив, що шлюб укладений між сторонами носив фіктивний характер - для отримання 4-х кімнатної квартири. Свідок [PERSON] в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої відмовився від дачі показань по даній справі і просив розглядати справу на підставі документів які є у справі (а.с.237 том 1). В судовому засіданні представник відповідача відмовилась від повторного виклику та допиту свідків [PERSON] та [PERSON], які були заявленні за клопотанням відповідача в попередніх судових засіданнях. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає повнолітній син, який продовжує навчання. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 22.07.1995 року сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] виданого 20.12.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №899 (а.с.12). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.03.1998 року призначено стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів його доходів. Відповідач звертався до Івано-Франківського міського суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.07.2012 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.106-108 том. 1). Судом встановлено, що повнолітній син [PERSON], [INFO] навчається у Приватному вищому навчальному закладі "Галицька академія" на третьому курсі на денній формі навчання за спеціальністю "Маркетинг", форма навчання платна, терміном навчання з 01.09.2013 року по 31.07.2015 року, що підтверджується довідкою №04-11/5408 від 03.03.2014 року та копією договору про навчання №006/ІФР/13/МА (а.с. 71, 22 том 1). У відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дочки, сина; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні було встановлено, що загальна сума доходу відповідача [PERSON] за 2014 рік становить 350 380,90 грн., що підтверджується висновком спеціаліста незалежної аудиторської фірми "Аудит-Сервіс ІНК" від 12.01.2015 року (а.с.198, 199 том. 1). Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на погіршення стану здоров'я відповідача, що передбачає витрати на лікування, придбання медикаментів та отримання медичного обслуговування і здійсненням операційного втручання. Однак, ні відповідачем, ні його представником не доведено, що внаслідок погіршення стану здоров'я його матеріальне становище суттєво погіршилося через понесення додаткових витрат на лікування та придбання медикаментів, оскільки, суду не представлено жодного належного доказу про те, що для лікування були використані медикаменти, придбані ним за особисті кошти, а також жодного доказу того, що кошти необхідні на оперативне втручання повинні бути сплачені безпосередньо позивачем. Рішенням Івано-Франківського муського суду від 06.07.2012 року встановлено, що "в рішенні Івано-Франківського міського суду по справі №2-1099/2007 від 05.12.2007 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина зазначено, що "з усіх медичних установ Росії, в яких перебував на стаціонарному лікуванні позивач (а.с. 129-134 ), дано на запити суду відповіді про те, що особистих коштів за проведене оперативне втручання та стаціонарне лікування на рахунки медичних закладів [PERSON] не вносив, що медичні послуги надавалися йому за кошти "ООО Ямбурггаз добича"», а також вказано, що "всі види медичних послуг безоплатно надає своїм працівникам Медико-санітарна частина ООО "Ямбурггаз добича" за кошти підприємства" (а.с.107). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Подані суду: довідка медико-санітарної частини ВАТ "Газпром добича "Ямбург" від 09.10.2014 року та від 10.10.2014 року; попередній розрахунок лікування з висновком спеціаліста АФ "Аудит-Сервіс ІНК"; консультативний висновок кардіолога; довідка медико-санітарної частини ВАТ "Газпром добича "Ямбург" від 27.10.2014 року; виписка та листок непрацездатності; копія довідки ТОВ "Адоніс-ІВФ" від 01.12.2014 року; виписка та листок непрацездатності (а.с.97-99, 123-129, 131, 132, 137 том 1, а.с.1, 2 том 2) не підтверджують понесення додаткових витрат на лікування та придбання медикаментів відповідачем, що медикаменти були придбані ним за особисті кошти, а також, що кошти необхідні на оперативне втручання сплачені безпосередньо позивачем. Крім цього, представник відповідача стверджує, що позивачка використовує аліменти не за цільовим призначенням, однак, ні відповідачем, ні представником відповідача не представлено суду належних доказів того, що відповідачка використовує аліментні платежі не за призначенням, оскільки будь-який акт перевірки органом опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської Ради використання позивачкою аліментних платежів відсутній в матеріалах справи. Також, представник відповідача в судовому засіданні наполягала на тому, що позивачка займається підприємницькою діяльністю, торгує на ринку, отримує доходи, а тому може самостійно утримувати сина. Відповідно до листа ДПІ у м.Івано-Франківську №5487/9/09-15-17-02-02-23/10596 від 12.11.2014 року [PERSON] у період з 01.01.2003 року по 31.12.2010 року підприємницьку діяльність здійснювала на умовах сплати фіксованого розміру прибуткового податку та згідно поданих декларацій одержала такі доходи: 2003 рік - 4 690,00 грн.; 2004 рік - 5 300,00 грн.; 2005 рік - 6 600,00 грн.; 2006 рік - 27 000,00 грн.; 2007 рік - 17 200,00 грн.; 2008 рік - 25 500,00 грн.; 2009 рік - 36 000,00 грн.; 2010 рік - 50 000,00 грн.; 2011 рік - 60 000,00 грн. У період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року підприємницьку діяльність здійснювала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Дохід згідно поданої податкової декларації ПЄПФОП склав 40 000,00 грн. (а.с.120, 121 том 1). Позивачка в судовому засіданні повідомила, що оскільки, її перестаріла мати [PERSON], [INFO], 17.10.2011 року перенесла ішемічний інсульт з ураженням головного мозку, є важко хворою, а тому потребує стороннього догляду, що підтверджується копією довідки Войнилівської районної лікарні №2 від 13.01.2012 року(а.с.75 том 1). У зв"язку з чим позивачка позбавлена можливості займатись підприємницькою чи іншою діяльністю з 2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, обов"язок утримання повнолітньої дитини на період навчання до досягнення 23 років покладається на обох батьків, а тому, посилання представника відповідача, що позивачка самостійно може утримувати сина не заслуговує на увагу, так як відповідач від такого обов"язку не був звільнений. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, що відповідач є працездатною особою (отримує пенсію та заробітну плату), інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина на його утриманні немає, [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, він продовжує навчатись, тому з відповідача слід стягувати аліменти на його утримання на час його навчання. За приписами ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, визначивши розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до закінчення ним навчання - 31.07.2015 року, починаючи з 31.03.2014 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 88, 367 ЦПК України,

Outcome: approved