Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнили, та просили в рахунок задоволення вимог позивача до відповідачів за Договором позики від 18.02.2011 року в розмірі суми основної заборгованості - 18 750 доларів США; процентів за користування коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 18 лютого 2011 року, по 2 березня 2015 в сумі 6 414 доларів США; 3% річних від суми за період з 24 травня 2011 року по 02 березня 2015 року в сумі 2 123 долари США; пені (штрафу) в розмірі 18 750 доларів США, а всього в розмірі 46 037 доларів США, що еквівалентно 1 011 145 грн. 45 коп. по курсу НБУ станом на 14 липня 2015 року, згідно заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року - звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], за процедурою згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом її продажу [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на власний розсуд за ціною згідно п. 2 Договору іпотеки в розмірі 200 000 грн. 00 коп., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, з виселенням. [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) та [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) із цієї квартири та переданням її в управління Позивача. В обґрунтування позову зазначили, що 18 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 462. За вказаним Договором позики Позичальники отримали від Позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 18 750 доларів США. Сторони дійшли згоди про повернення Позичальниками позичених у Позивача коштів частинами (з розстроченням). Зважаючи на цю домовленість, Позичальники зобовязались солідарно повернути Позивачеві позичені кошти не пізніше 18 травня 2011 року. В забезпечення виконання Позичальниками їхніх зобовязань за Договором позики, між позивачем та [PERSON] того ж дня був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручилася перед Позивачем за повернення Позичальниками позичених коштів і, в силу ст. 554 ЦК України, стала солідарним із ними боржником за зобовязанням з повернення позивачеві боргу, включаючи оплату процентів за користування коштами трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу, неустойки та сплату завданих збитків і моральної шкоди. Однак, в порушення умов Договору позики від 18 лютого 2011 року свої зобовязання повернення боргу Позичальники належним чином не виконали. Заочним рішенням Шевченківський районний суд м. Києва від 14 липня 2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто солідарно зі [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 18 лютого 2011 року в розмірі суми основної заборгованості 18 750 доларів США; процентів за користування коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 18 лютого 2011 року по 02 березня 2015 в сумі 6 414 доларів США; 3% річних від суми за період з 24 травня 2011 року по 02 березня 2015 року в сумі 2 123 долари США; кошти пені (штрафу) в розмірі 18 750 доларів США, а всього в розмірі 46 037 доларів США, що еквівалентно 1 011 145 грн. 45 коп. по курсу НБУ станом на 14 липня 2015 року та стягнуто зі [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] сплачену суму судового збору у розмірі 1 827 грн. 00 коп. з кожного. Рішення набрало законної сили. Незважаючи на вжиті Позивачем заходи щодо стягнення з Відповідачів на користь Позивача суми боргу, вони свої зобовязання не виконали. Також в позовних вимогах сторона позивача зазначила, що під час розгляду цивільної справи виявилося, що згідно актового запису про смерть від 01 липня 2014 року № 229, відповідач [PERSON] померла померла 23 червня 2014 року. Відповідно до інформації, що наявна в матеріалах спадкової справи № 90/2014, 29 липні 2014 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] звернулися дочка померлої [PERSON] та її чоловік [PERSON]. З метою забезпечення виконання Позичальниками їх зобовязань за Договором позики від 18 лютого 2011 року, того ж дня [PERSON] із [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 464. За умовами договору іпотеки, в забезпечення виконання власних зобовязань та зобовязань [PERSON] з повернення позивачу боргу за Договором позики від 18 лютого 2011 року, [PERSON] передала позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 Договору іпотеки, сторони оцінили майно в суму 200 000 гривень. Предмет іпотеки є власністю [PERSON] і належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 459 та зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № П-8-19585 в книзі № 1. В зв*язку з тим, що позивачем вжиті усі заходи щодо стягнення з Відповідачів на його користь суми боргу, але зобовязання до теперішнього часу не виконані, позивач просить за Договором позики від 18 лютого 2011 року в розмірі суми основної заборгованості - 18 750 доларів США; процентів за користування коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 18 лютого 2011 року по 02 березня 2015 в гумі 6 414 доларів США; 3% річних від суми за період з 24 травня 2011 року по 02 березня 2015 року в сумі 2 123 долари США; кошти пені (штрафу) в розмірі 18 750 доларів США, а всього в розмірі 46 037 доларів США, що еквівалентно 1 011 145 грн. 45 коп. по курсу НБУ станом на 14 липня 2015 року, згідно заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року - за рахунок предмета іпотеки із застосуванням визначеної положеннями Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на нього шляхом продажу будь - якій третій особі-покупцю за ціною згідно п. 2 Договору іпотеки в розмірі 200 000 грн. 00 коп. але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу. Позивач та представник позивача [PERSON] до судового засідання не з*явилися про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву про слухання справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутності не надходило. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про розгляд справи за її відсутності не надходило. Відповідачка [PERSON], в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації, надала суду заяву про слухання справи за відсутності відповідача, позов визнала в повному обсязі та просила його задоволити. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Представник третьої особи ПАТ «Ідея Банк» в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Представник третьої особи ПАТ «Альфа Банк» в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи за їх відсутності не надходило. З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не мають зареєстрованого місця проживання, а тому у відповідність до положень ч.9 ст.74 ЦПК України їх виклик у судове засідання було здійснено через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачів вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи (а.с. 91). Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши сторону позивача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 463. За умовами вказаного договору Позикодавець, передав у власність Позичальників, а Позичальники - прийняв валютні цінності у сумі 18750 доларів США та зобов'язалися повернути вказану суму в порядку та в строки, що передбачені п. 1 вказаного договору позики, але не пізніше 18.05.2011 року та виходячи з гіпотези норми ч. 2 ст. 1050 ЦК України, сторони дійшли згоди про повернення Позичальниками позичених у Позивача коштів частинами (з розстроченням) (а.с. 12). Відповідно до\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 18.02.2011 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 465, відповідно до якого у забезпечення виконання зобовязання, що викладено у п. 1 цього договору укладається договір іпотеки, предмет якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 45,4 кв.м, житловою 29,0 кв.м. У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], [PERSON]за договором позики було укладено договір поруки від 18.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON], яка згідно з п.1.1 договору поруки зобов'язалася відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і [PERSON] та [PERSON]І, зокрема за повернення основної суми позики, за договором позики від 18 лютого 2011 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 463. Договором поруки встановлено, що поручитель ознайомлений з умовами договору позики, жодних заперечень, а також непорозумінь їх положень не має. Відповідно до ч. 1 ст.\~553\~ЦК\~України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1 та 2 ст. 554\~ЦК України\~передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак, в порушення умов Договору позики від 18 лютого 2011 року свої зобовязання по пове\-рнення боргу Позичальники належним чином не виконали. Заочним рішенням Шевченківський районний суд м. Києва від 14 липня 2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто солідарно зі [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 18 лютого 2011 року в розмірі суми основної заборгованості 18 750 доларів США; процентів за користування коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період з 18 лютого 2011 року по 02 березня 2015 в сумі 6 414 доларів США; 3% річних від суми за період з 24 травня 2011 року по 02 березня 2015 року в сумі 2 123 долари США; кошти пені (штрафу) в розмірі 18 750 доларів США, а всього в розмірі 46 037 доларів США, що еквівалентно 1 011 145 грн. 45 коп. по курсу НБУ станом на 14 липня 2015 року та стягнуто зі [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] сплачену суму судового збору у розмірі 1 827 грн. 00 коп. з кожного. Рішення набрало законної сили (а.с. 14-17). Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищевказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року є належним у справі доказом, оскільки дане\~\~судове рішення містить інформацію щодо загальної суми заборгованості за договорами позики, укладеним між сторонами, тобто безпосередньо має відношення до предмету спору. Однак на теперішній час рішення Шевченківського районного суду м. Києва не виконано. На виконання зобов'язання за договором позики між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки та у відповідності до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписанням Іпотечного договору відповідачі погодилися, що у разі настання зазначених підстав Іпотекодержатель (Позивач) звертає стягнення на предмет іпотеки. Згідно актового запису про смерть від 01 липня 2014 року № 220, що знаходиться в матеріалах справи, Відповідач [PERSON] померла 23 червня 2014 року (а.с. 123). Відповідно до ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до спадкової справи до майна померлої 23.06.2014 року [PERSON], заведеної 29.07.2014 р. № 90/2014, 29 липні 2014 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] звернулися дочка померлої - [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредито\-ра повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2015 р., спадкова справа 90/2014, зареєстровано в реєстрі за № 212 - [PERSON] належить ? частина двокімнатної квартири, розташованої за адресою: місто Харків, вул. Рибалка, будинок 15 (пятнадцять), квартира 60 (шістдесят), яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 18 лютого 2011 року за реєстровим № 459. Право власності зареєстроване за спадкодавцем в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15.03.2011 року номер запису П-8-19585 в книзі № 1. (а.с. 167). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2015 р., спадкова справа 90/2014, зареєстровано в реєстрі за № 1199 [PERSON] належить ? частину вкладу в сумі 1218,67 Євро (одна тисяча двісті вісімнадцять євро 67 євроцентів), з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку 26200601162173, відкритому у Цюрупинському відділенні Херсонської філії ПАТ КБ «Приватбанк», згідно умов договору № SAMDN02000700092973 від 30.08.2007 року; вкладу в сумі 68,02 грн. (шістдесят вісім гривень 02 копійки), з відповідними відсотками, що знаходиться на рахунку 26357619662400, відкритому у відділенні № 49 Харківського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», згідно умов договору № SAMDN27000734877964 (депозит) від 26.04.2013 року, які належали спадкодавцю на підставі Довідки, виданої Публічним акціонерноим товариством Комерційним банком «Приватбанк» 27 січня 2015 року за № 20.1.0.0.0/7- 20141015/1544 (а.с. 180). Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредито\-ра повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Також, як вбачається зі спадкової справи, ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Ідея Банк», ПАТ «Альфа Банк» приватному нотаріусу Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] було направлено претензії кредитора, з вимогою включити кредиторські вимоги банків в спадкову масу та врахувати їх при оформленні спадщини , про що зробити записи в книзі спадкових справ (а.с. 129, 133, 138). Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений Договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Відповідно до ч.2 ст.590 ЦКУ заставодержатель набуває право звернення на стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦКУ іпотекою є застава нерухомого майна. Відповідно порядку звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотечного договору - звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом продажу Іпотекодержателем Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, з врахуванням особливостей, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку» Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" визначено, що за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнення на предмет іпотеки проводиться у порядку передбаченому\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). Частиною 5\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку»\~передбаченоправо іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~ст.38 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норми статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла надається інше постійне житло. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15, 24 червня 2015 року в справі № 6-447цс15, від 1 липня 2015 року в справі № 6-875цс15, 16 грудня в справі № 6-1469/15. Як вбачається з матеріалів справи , [PERSON] та [PERSON] отримала у позику 18750 доларів США. (а.с.12). В той час договір купівлі продажу спірної квартири 18 лютого 2011 року був здійснений за суму еквівалентну 33000 доларів США (а.с.20), тобто за суму, яка перевищує договір позики. Крім того, зі змісту договору позики не вбачається його цільового призначення, саме на придбання квартири [ADDRESS]. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку , що відсутні підстави для виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Що стосується вимоги позивача про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], суд відмовляє у її задоволенні, оскільки позивачем не надано доказів про проживання [PERSON] у вказаній квартирі. Матеріали справи містять відомості про проживання [PERSON] в Херсонській області, у м. Олешки, що унеможливує виселення її зі спірної квартири. Відносно вимог позивача про передання предмету іпотеки в його управління на період реалізації майна, то така умова не передбачена іпотечним договором. Крім того, позивачем не надано доказів про необхідність збереження предмета іпотеки або передачи його в управління на період до його реалізації, як це передбачає ст.. ст. 34, 39 Закону України «Про іпотеку», а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно п. 42 якого резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Враховуючи, що відповідно до ухвали суду від 18.12.2015 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення\~по цивільній справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів суму судового збору у розмірі 6090,00 грн. на користь державного бюджету України. На підставі ст. ст. 526, 554, 555, 651, 1054 ЦК України,

Outcome: partial