Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] за послугу з постачання теплової енергії, вказавши, що відповідачу щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалося постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.06.2013 року по 01.02.2020 року за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 38565,92 грн. та за послугу з гарячого водопостачання в розмірі - 389,74 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів та сплачений судовий збір. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2020 року, вказана справа надійшла до провадження судді Хлистуненко О.В. (а.с.23) Ухвалою судді Хлистуненко О.В. від 17 серпня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с.32) Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року за клопотанням представника Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» Нестерук А.В. залучено до участі у вказаній справі, у якості співвідповідача [PERSON] . (а.с.46) Заочним рішенням суду від 23 грудня 2020 року заявлені позовну вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задоволено в повному обсязі. (а.с.62-63) 30 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яку ухвалою суду від 14 липня 2021 року задоволено та заочне рішення суду від 23 грудня 2020 року по вказаній справі скасовано. Розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадження без виклику (повідомлення) сторін. (а.с.88) Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2021 року, вказана справа надійшла до провадження судді Ступак С.В. (а.с.90) Ухвалою судді Ступак С.В. прийнято вказану справу до свого провадження, призначено проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання. (а.с.91) 22 липня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» Нестерук А.В., в яких представник позивача зазначила, що в заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності, однак, посилаючись на вимоги ст.ст. 256, 261 ЦК України зазначила, що підприємство дізналося про те, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, за адресою: [ADDRESS] , лише з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином, перебіг позовної давності починається від дня коли КПТМ «Криворіжтепломережа» довідались про особу власника житлового приміщення. Крім того, представник позивача зазначила, що тарифи на послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надаються населенню встановлюються постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг посилання на які містяться в позовні заяві. Відповідачами не надано до суду контррозрахунку, для обґрунтування неправильності розрахунку здійсненого Позивачем. Також у письмових поясненнях представник позивача зазначила, що в заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає однією з підстав для звернення до суду є нарахування позивачем заборгованості за надані житлово-комунальній послуги за відсутності укладеного договору, що на думку представника відповідача свідчить про неправомірність нарахування даної заборгованості. Однак, представник позивача посилаючись на вимоги ст.ст. 319, 322 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанову Верховного Суду України від 26.09.2018 р. №750/12850/16-ц зазначила, що зобов`язання в умовах не укладення договору про надання послуг з постачання теплової енергії виникає на підставі дії закону, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє від цивільно-правової відповідальності. 22 липня 2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що позивачем не долучено до матеріалів справи належні докази, які повинні були бути надані позивачем в підтвердження обліку теплової енергії за будинковими приладами обліку для визначення вартості послуг, а саме відсутні акти про зняття показів лічильників або інші відомості про підтвердження правильного нарахування послуг. Вимоги позивача, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, відповідачу е було відомо про заборгованість, договір з позивачем не укладався, рахунків відповідач не отримував, доказів про їх вручення відповідачу в матеріалах справи не надав. Крім того, представник відповідача зазначив, що розрахунок заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , а не відповідача [PERSON] , в матеріалах справи немає розподілу сум нарахування згідно права власності на 1/3 та 2/3 площі квартири. Також, представник відповідача посилаючись на вимоги ст. 256, 257 ЦК України, просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про стягнення суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги гарячого водопостачання. 09 серпня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що підприємство дізналося про те, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, за адресою: [ADDRESS] , лише з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості. Таким чином, перебіг позовної давності починається від дня коли позивач довідався про особу власника житлового приміщення. 16 серпня 2021 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] направила на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що не погоджується з доводами представника позивача щодо відсутності підстав застосування строків позовної давності та зазначила, що початок перебігу строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись, зокрема, про особу яка його порушила, обов`язок позивача знати про стан своїх майнових прав це доводить хибності та безпідставність аргументу позивача, що перебіг позовної давності починається від дня коли позивач дізнався довідався про особу власника житлового приміщення. Також, у запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначила, що наданий позивачем розрахунок заборгованості має безліч неточностей, так у розрахунку зазначено, що прилад обліку встановлено 15.10.2015 року, а в розрахунку заборгованості вказано груповий прилад обліку встановлено з 21.11.2018 року, вказана сума 125,34 (за період з 01.12.2019 року - 31.12.2019 року), яка відсутня у розрахунку заборгованості по особовому рахунку, при цьому загальна сума заборгованості в обох рахунках є однаковою. Відповідач [PERSON] ухвалу суду від 14 липня 2021 року не отримала, що підтверджується поштовими направленням яке повернулось на адресу суду з відміткою «За закінченням строку зберігання». Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч.1 ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , є власники житлового приміщення квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , вказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою №195960941 від 11.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.5) На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за вказаною адресою особи відсутні. (а.с.8) Відповідно до п.18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України та п.30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. За положеннями ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Судом встановлено, що договір на надання послуг з постачання теплової енергії між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачами по справі не укладався, але теплова енергія у квартиру, надавалась належним чином, заяву про відключення від теплопостачання відповідачі не надавали, таким чином, останні знаходиться у фактичних договірних відносинах з КПТМ «Криворіжтепломережа». Згідно розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.06.2013 року по 01.01.2020 року в сумі 38565,92 грн. (а.с.9) Нарахування плати за надані послуги з централізованого опалення проведено на підставі тарифів, затверджених постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010 року, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року, Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 року в редакції від 09.06.2016 року, Постанов НКРЕКП. Крім того, ст.ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами. В даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами по справі є акти про подачу теплоносія та про його відключення. Відмова відповідачів сплачувати заборгованість за використану теплову енергію веде до неможливості розрахунків позивача з постачальником енергетичних ресурсів, що значною мірою погіршує фінансове та економічне становище енергетичних галузей, паралізує їх діяльність. У зв`язку з цим, позивачу значною мірою обмежуються ліміти на постачання природного газу та електроенергії, що спричиняє позивачу шкоду у великих розмірах. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачами не позбавляє останніх обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у їх власності, користуванні. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Дослідивши заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] від 22.07.2021 року та посилання на застосування позовної давності, суд вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за період з червня 2013 року по січень 2020 року включно. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Між тим, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувшись до суду з заявою від 22.07.2021 року просили суд застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості. Суд зазначає, що з урахуванням того, що по справі судом було ухвалено заочне рішення у відсутність відповідача, якій не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до суду при первісному розгляді справи, то розглядаючи справу після скасування заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути заяву відповідача, викладену в заяві про перегляд заочного рішення, щодо застосування строку позовної давності. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14ц. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93 та №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами. передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають суми, що були нараховані у межах трирічного строку позовної давності, з урахуванням того, що позов був поданий 27 квітня 2020 року, тобто період з 01.04.2017 року по 01.01.2020 року у розмірі 22 472,39 грн. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трьохрічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 01 квітня 2017 року по 01 січня 2020 року, що становить 22 472,39 грн. Відповідачами до суду не надано доказів та відповідно оформлених претензій щодо неналежної якості наданих послуг, як і в цілому не наведено ніяких фактів невиконання позивачем вказаних вище послуг. Відповідно до ст.541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, суд зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 01.06.2013 року по 01.01.2020 року з відповідача [PERSON] , [INFO] , яка у період з 01.06.2013 року по 19.08.2020 року була неповнолітньою. (а.с.66) Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) ( ч.1 ст.34 ЦК України). Спірні правовідносини не підпадають під вимоги ст.33 ЦК України, якою передбачено цивільна відповідальність неповнолітньої особи. Відповідач [PERSON] досягла повноліття [INFO] , тому з цього часу вона має відповідати по зобов`язанням щодо оплати житлово-комунальних послуг, в т.ч. за послугу з централізованого опалення, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] за послуги з постачання теплової енергії задоволенню не підлягають. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, підлягають частковому задоволенню, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з постачання централізованого опалення, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі своєчасно не здійснювали оплату спожитих послуг, що сприяло накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, з відмовою від отримання послуг не зверталися. На підставі вище викладеного, з відповідача [PERSON] підлягає стягнення заборгованість за послуги з централізованого опалення станом в межах трьохрічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 01 квітня 2017 року по 01 січня 2020 року, що становить 22 472,39 грн. При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру, як юридична особа у розмірі 2 102 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про заборгованість в сумі 22472,39 грн. Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 57,69 % (18801,57х100:24475,47), а пропорційність вимог, в задоволені яких відмовлено становить 42,31 (100-57,69=42,31). Оскільки вимоги позивача задоволені на 42,31%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 889,36 грн. (2102,00:100 х 42,31=889,36). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial