Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 12 серпня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №CM-SME 706/342/2008, за яким останній отримав кредит у розмірі 200000 доларів США з кінцевим строком повернення - до 14 серпня 2023 року. В забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, у той же день між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки №РM-SME 706/342/2008, за яким [PERSON] передав в іпотеку належну йому земельну ділянку площею 0,1000 га та нежитлову будівлю СТО з допоміжними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ". У 2013 році позивачеві стало відомо про смерть [PERSON] , у зв`язку з чим вони звернулися до Другої Харківської державної нотаріальної контори з претензією, яка була надіслана Приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу - Саутенко Н.В. Позивач неодноразово звертався до приватного нотаріуса з метою отримання відомостей щодо спадкоємців [PERSON] , однак до 2018 року таких відомостей не мав. У 2018 році з Єдиного державного реєстру судових рішень він дізнався про те, що відповідачі є спадкоємцями [PERSON] Відповідачам була надіслана претензія щодо погашення заборгованості, однак до теперішнього часу ними ніяких заходів до виконання зобов`язань за кредитним договором вжито не було. Тому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові споруди СТО з допоміжними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га за тією ж адресою, з метою задоволення вимог за кредитним договором №CM-SME 706/342/2008 від 12.08.2018 року, в межах вартості предмету іпотеки - 1707500 грн., встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за договором іпотеки №РM-SME 706/342/2008 від 12.08.2008 року, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною 1707500 грн., стягнути з відповідачів судові витрати - 25612 грн.50 коп. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 березня 2018 року підготовче судове засідання було закрито і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 березня 2018 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу і провадження по справі було зупинено до отримання висновків експертів. 20 листопада 2018 року судом були отримані висновки експертів і ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року провадження по справі було відновлено і справу було призначено у відкрите судове засідання. 18 січня 2019 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові споруди СТО з допоміжними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га за тією ж адресою, з метою задоволення вимог за кредитним договором №CM-SME 706/342/2008 від 12.08.2018 року, в межах вартості предмету іпотеки - 2220500 грн., встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за договором іпотеки №РM-SME 706/342/2008 від 12.08.2008 року, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, стягнути з відповідачів судові витрати - 33308 грн.25 коп. 26 березня 2019 року представником відповідача - [PERSON] було подано відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позову та заяву про застосування строків позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити в межах уточнених позовних вимог, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, за участю її представника. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строків звернення до суду за захистом своїх порушених прав та на безпідставність позову, оскільки ані його доверитель, ані її син, спадщину у вигляді іпотечного майна не приймали, а тому не можуть нести відповідальність за кредитним договором. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сторінці суду на веб-порталі "Судова влада України". Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №CM-SME 706/342/2008, за яким останній отримав кредит у розмірі 200000 доларів США, зв сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 6% річних та з кінцевим строком повернення - до 14 серпня 2023 року. Також у судовому засіданні встановлено, що з метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, 12 серпня 2008 року між ним та позивачем було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №РM-SME 706/342/2008, за яким [PERSON] передав в іпотеку належну йому земельну ділянку площею 0,1000 га та нежитлову будівлю СТО з допоміжними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з вимогами ст.33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об`єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 27 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статі 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] позивач 18.11.2013 року надіслав до Другої Харківської державної нотаріальної контори претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором спадкоємцями [PERSON] . У той же час судом не приймаються до уваги доводи позивача стосовно того, що про наявність спадкоємців [PERSON] банку стало відомо лише у січні 2018 року, коли працівники банку з Єдиного державного реєстру судових рішень дізнались про наявність ухвали Ленінського районного суду міста Харкова від 18 березня 2014 року про затвердження мирової угоди відповідачами з одного боку, та кредиторами [PERSON] - з іншого. До такого висновку суд приходить виходячи з наступного. Надана позивачем копія ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень знеособлена, тобто не дозволяє достоменно зробити висновок про те, що ця ухвала стосується саме [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи міститься вимога позивача до відповідачів №12-4-8/2339 від 14 листопада 2017 року та докази її відправлення відповідачам, що спростовує доводи представника позивача щодо строків, коли він дізнався про порушення своїх прав. У той же час суд не приймає до уваги доводи представника відповідача - [PERSON] стосовно того, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, оскільки позов було подано до суду 01 лютого 2018 року, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого діючим законодавством. У той же час суд зазначає наступне - згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі свідоцтво про право на спадщину на спірне майно, після смерті [PERSON] не оформлювали, своє право власності на спірне майно не реєстрували, у встановленому законом порядку. За таких обставин, враховуючи той факт, що спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, а частки кожного із відповідачів у спадщині, яка є предметом спору, не визначені, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ "ОТП Банк" задоволенню не підлягають. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, суд вважає за доцільне залишити судові витрати за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed