Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

14.07.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який опісля уточнив, збільшивши обсяг вимог, та просив суд захистити його законне право на спілкування зі своєю рідною дитиною: зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому, позивачу [PERSON], перешкод та спілкуванні з їхньою спільною дочкою [PERSON], [INFO]; визначити йому, позивачу, час для спілкування з дитиною - з дочкою [PERSON], [INFO], - відповідно до висновку органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації №01/к-748/9 від 31.01.2017 року, а саме, - у суботу або неділю з 10.00 до 18.00 години, та у середу або у четвер з 17.00 до 19.00 години, - за відсутністю відповідача, - з правом вільного вибору ним, позивачем, території та місця для спілкування з дитиною - під час перебування матері дитини - відповідача [PERSON] на роботі - на чергуванні в СП "ІСЕ(С)МП" - (колишня назва - станція екстреної (швидкої) медичної допомоги), що розташована в м.Болград; та визначити йому, позивачу, час для оздоровлення дитини протягом одного тижня на рік в літній період - без присутності відповідача, - з правом вільного вибору ним, позивачем місця для відпочинку або оздоровлення. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000грн., завдану, на його думку, відповідачем невиконанням рішення органу опіки та піклування. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що відповідач, після розірвання з ним шлюбу - з 01.08.2016року - чинить перешкоди у спілкуванні з ним дитини, впливає негативно на свідомість дитини викликаючи в неї негативні почуття до нього, позивача, як батька, не відповідає не телефонні дзвінки з метою уникнути розмови про домовляння щодо зустрічів дитини з батьком, маніпулює його, позивача, правом на зустрічі з дитиною для отримання аліментів, - тобто, штучно утворює різні перешкоди на порушення його, позивача, право у спілкуванні з рідною дочкою, а в разі надання дозволу - контролює ці зустрічі шляхом своєї присутності, чим впливає на поведінку дитини, яка не може під впливом та наглядом матері, вільно спілкуватися з батьком; через нез'ясовані особисті стосунки між ними - позивачем і відповідачем, які продовжують з'ясовуватися при зустрічах - від чого страждає дитина, оскільки це на неї негативно впливає. На підкріплення своїх доводів позивач послався на висновок органу опіки та піклування, акт, складений начальником служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації №184 від 29.06.2017року, викликав до суду свідків, представив суду 9 квитанцій на про перерахування ним на ім'я [PERSON] - відповідача аліментів для утримання дитини на загальну суму 18725грн.75коп (2тис.грн. - вересень 2016, 800грн. - жовтень 2016, 2000грн. - грудень 2016, 1000грн. - січень 2017, 3000грн. - лютий 2017, 2475,25грн. - березень 2016, 2500грн. - квітень 2017, 2475,25грн. - травень 2017, 2475,25 - червень 2017), та квитанції за банківські послуги і оплату ліків - на загальну суму 974+923,7+24,75+30=1952,45грн., пояснюючи неоднакові суми тим, що він то працював, то - ні, та що суми залежали від курсу долара до гривні. Також позивач пояснив, що він надавав матеріальну допомогу для утримання дитини іншим чином - купував речі: курточку, штанці, тощо. Крім того, працює в морі, його зайнятість залежить від рейсів, тому він не міг регулярно спілкуватися з дитиною кожного тижня - як він того бажав, але наразі він не працює, проживає вдома у батьків, тому має можливість і бажає регулярно спілкуватися з дитиною, брати дочку додому, - щоб вона мала можливість спілкуватися й з його батьками, умови проживання його підтверджуються актом житлово-побутових умов, складеним представником органу опіки та піклування, з якого вбачається, що він проживає в окремій кімнаті, будинок в його батьків - свій, великий, з відповідними цивілізованими побутовими умовами для проживання та перебування дитини. Також, на думку позивача, на його користь з відповідача підлягає стягненню кошти у виді моральної шкоди за ухилення нею, відповідачем, вимог рішення органу опіки та піклування - на підставі вимог ст.158 СК України, оскільки з моменту ухвалення органом опіки такого рішення - з 31.01.2017 року - відповідач жодного разу не надавала можливість вільно поспілкуватися з дитиною, не відповідає на його, позивача, телефонні дзвінки щоб уникнути виконання цього рішення, а з моменту розірвання шлюбу - лише тричі надала можливості поспілкуватися з дитиною і лише у її присутності. У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги, пояснюючи, що підстави для їх заявлення, на момент розгляду справи, - не відпали. Позивач пояснив, що протягом року після розірвання шлюбу між ним і відповідачем він не має змоги вільно спілкуватися зі своєю рідною дитиною - дочкою [PERSON], оскільки відповідач перешкоджає йому в цьому, впливає на дитину негативними висловлюваннями на його, позивача, адресу, в тому числі у присутності дитини, що, на його думку - потягне за собою розірвання прив'язаності між ним та його дочкою - він відчуває відчуженість між ним та дочкою при тих зустрічах, які дозволила відповідач, та декілька разів - коли приходив до дитини у дитячий садочок. Позивач стверджував, що відповідач погрожувала взагалі "не давати дитину". Представник позивача, посилаючись на те, що відповідач надала можливість позивачу зустрітися з їхньою спільною дочкою після розірвання шлюбних стосунків рішенням суду лише тричі - восени 2016року, стверджував, що про існування рішення органу опіки та піклування про визначення часу для спілкування позивача з дитиною відповідач знала ще у січні, 2017року оскільки була присутня у січні на одному з засідань цього органу, який вирішував це питання за заявою позивача, і мала знати, що після засідання цей орган ухвалює рішення, яке має виконуватись. Це рішення надсилалося позивачці простим листом, і вона, напевно, його отримала, і надсилання їй копії рішення органу опіки рекомендованим листом у червні 2017 року - це лише повторний захід - для отримання поштового підтвердження про отримання. Тому, не виконуючи рішення органу опіки про надання можливості позивачу зустрічатися з рідною дочкою, відповідач спричинила йому певні моральні страждання, - позбавила права на участь у вихованні та спілкуванні, розвитку рідної дитини, а дитину - права на спілкування з батьком і дідусем з бабусею, іншою ріднею з боку рідного батька, що негативно вплине на розвиток дитини. На підтвердження стану здоров'я позивача його представник представив суду довідки від лікарів нарколога та психіатра про те, що позивач в них на обліку не перебуває. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, стверджуючи, що взагалі відсутній предмет позову, оскільки вона жодним чином не заперечує проти спілкування дитини з батьком, не перешкоджає в цьому, готова у будь-який час надати їм таку можливість - зустрітися і спілкуватися, - лише щоб позивач цього хотів, але, у зв'язку з тим, що дитина маленька, часто хворіє, позивач має родичів за кордоном - у Болгарії, до яких часто навідується, - вона, позивач, впевнена, що ці зустрічі мають проходити під її, позивача, наглядом, тому, що лише вона, яка виростила дитину, знає, як її годувати, вдягати, щоб вона не застудилася. Також вона, відповідач, має підстави побоюватися, що позивач не поверне їй дитину - вивезе без її дозволу за кордон. Щодо регулярності зустрічів - вона сама, буває, нагадує позивачу, щоб він не забув про його обіцянку дочці прийти та поспілкуватися з нею. За час з розірвання шлюбу вона жодного разу не відмовляла позивачу у спілкуванні з дитиною - лише просила його повідомляти про свої плани трохи завчасно, - щоб вона, відповідач, могла узгодити їх з графіком дитини, яка відвідує дитячі виховні заклади, відвідує її, відповідача, батьків, ходить в гості до знайомих дітей, бува, хворіє, тощо. Тому й виходило, що коли вона з дитиною вже кудись збиралася, телефонував позивач і просив негайно дати йому дитину. Вона відповідала, що трохи пізніше, але він удруге, пізніше, не телефонував і з'являвся лише через деякий тривалий час. Вона лише у липні цього року декілька разів не відповідала на телефонні дзвінки позивача після того, як він почав погрожувати, що відбере дитину. Одного разу, - це про який йдеться у згаданому позивачем акті - вона також не відмовляла позивачу у телефонній розмові про визначення вільного часу дитини для спілкування - лише просила вимкнути гучний зв'язок, оскільки це справа особиста - лише її й позивача і вона не бажала, щоб їхню розмову слухали чужі люди. Зустрічі батька з дитиною зазвичай відбуваються за межами місця проживання дитини. Представник відповідача пояснив, що факт перешкоджання позивачем у спілкуванні і зустрічах дитини з батьком - у судовому засіданні не підтверджений, навпроти, свідки підтвердили, що бачили позивача з дитиною принаймні три рази. Про існування рішення органу опіки, яким встановлено часи спілкування позивача з дитиною, - відповідач дізналася лише у червні, коли 16-го числа червня місяця цього року отримала копію цього рішення поштою, і, враховуючи цей факт, а також позицію відповідача, яка стверджує, що цілком позитивно ставиться до спілкування дитини з батьком, - стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у виді 10тис.грн. виглядає як намагання отримати матеріальну вигоду від обставин, що склалися між колишнім подружжям, між якими, вбачається, ще й досі збереглися почуття, і сторонам потрібен час, щоб вони досягли компромісу у своїх стосунках, який влаштує їх обох в інтересах дитини. Той факт, підкреслив представник відповідача, що сторони у шлюбі набули деяке майно - дві квартири, два автомобіля, які мирно поділили між собою після розірвання шлюбу, а також той факт, що позивач залишив своїй колишній дружині квартиру і автомобіль - в інтересах дитини, - щоб дочка зростала і розвивалася у комфортних умовах, була достатньо забезпечена матеріально, регулярно добровільно сплачує аліменти, а також пояснив, що відповідач - гарна мати, а також той факт, що відповідач у судовому засіданні пояснила, що позивачу можна довірити дитину - свідчить про те, що сторони ще не визначилися у своїх особистих стосунках, проте обидві дбають про інтереси дитини, тому рішення суду має захистити максимально права обох сторін і, особливо, дитини - на рівне спілкування з обома батьками та дідусями й бабусями. Оскільки сторони не проживають разом, з врахуванням нерегулярності роботи в позивача - потрібно встановити більш гнучкий графік спілкування його з дитиною. У судовому засіданні позивач, з дозволу відповідача, надав для долучення до матеріалів справи аудіозапис, яка була прослухана присутніми, - згідно якої позивач у присутності начальника служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації телефонував відповідачу, щоб домовитися про зустріч з дитиною, і відповідач відповіла, що їй потрібно визначитися, подумати, проте просила вимкнути гучний зв'язок, та, почувши невизначені звуки при телефонній розмові (це був фон аудіозаписування розмови), вирішивши, що це позивач не вимкнув гучний зв'язок, небезпідставно вважаючи, що їхню розмову чують треті особи, відмовилася розмовляти, перервавши її, попередньо пояснивши чому, і на повторний виклик не відповіла - про що й був складений акт органом опіки №184 від 29.06.2017року. Крім того, суд вислухав свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] - сестра та співробітники відповідача, - підтвердили суду, що бачили, як позивач гуляв з дочкою [PERSON] принаймні три рази - два - біля роботи відповідача - у парку і на дитячому майданчику біля магазину "Гоша", одного разу - біля будинку, де проживає відповідач з дитиною, та одного разу - у кафетерії, що розташований у приміщенні магазину "Гоша". Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - батьки й дядько позивача, стверджували, що в них достойна родина з добрими стосунками, позивач проживає з батьками, а дядько - окремо, але вболіває за долю племінника, який добре жив з дружиною після весілля, їм усі родичі допомагали, відповідача прийняли у родину як рідну, все було до ладу, і для усіх було несподіванкою, що сторони шлюб розірвали. Що ж до спілкування спільної дочки сторін з батьком - позивачем, - відповідач дійсно не дає можливості спілкуватися дитині з батьком і бабусею з дідусем - батьками позивача, від чого він, позивач, дуже страждає, оскільки для нього спілкування з дитиною - дуже важлива потреба, він турбується про долю дитини, любить її, має потребу у спілкуванні з нею і відчуває, що дитині це також потрібно. Свідки не заперечували, що відповідач - хороша мати. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими лише частково і підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - рішенням Болградського районного суду Одеської області від 01.08.2016року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений 29.10.2011року (а.с.8); - від цього шлюбу - між сторонами - [INFO] народилася дитина - [PERSON], сторони є її батьками, що вбачається зі свідоцтва про народження дитини (а.с.7), ця обставина ніким не оспорюється; - згідно висновку органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області №01/К-748/9 від 31.01.2017р. на №К-748 від 03.10.2016р., позивачу [PERSON] було визначено режим зустрічів з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], а саме, - у суботу або неділю з 10.00 до 18.00 години, та у середу або у четвер з 17.00 до 19.00 години, - під час перебування матері дитини - відповідача [PERSON] на роботі - на чергуванні в СП "ІСЕ(С)МП" - (колишня назва - станція екстреної (швидкої) медичної допомоги), що розташована в м.Болград (а.с.9); - Актом №184 від 29.06.2017р. - про ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації від 31.01.2017року №01/К-748/9, начальником служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Ульяновою Ю.Д. встановлено, що 21,22 та 24.06.2017 року [PERSON] телефонував в її присутності [PERSON], яка не відповіла на дзвінок, з чого зроблено висновок про ухилення [PERSON], з якою проживає малолітня дочка [PERSON], - від виконання рішення органу опіки та піклування щодо виконання графіку зустрічей [PERSON] з дочкою; (а.с.10) проте, у судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала факт відмови і ухилення від зустрічів батька з дитиною, та вислуханий у судовому засіданні запис одного з таких дзвінків позивача, зробленого у присутності працівника органу опіки не підтвердив факт відмови [PERSON] від спілкування з позивачем [PERSON] щодо зустрічів з дитиною - вона чітко декілька разів сказала "подумаю", і відмовилася розмовляти лише після того, як позивач відмовився вимкнути, на її думку, гучний зв'язок - що було її умовою для обговорення часу та місця побачення позивача з дитиною; - зі слів сторін, їхніх представників та свідків, дитина - [PERSON] - проживає з матір'ю у квартирі, яка була придбана на кошти, зароблені позивачем, умови проживання в ній - більш, ніж задовільні, дитина доглянута, оскільки позивач - добре виконує батьківські обов'язки - і це підтвердили усі свідки у судовому засіданні; - суду в ході судового засідання був представлений акт обстеження житлово-побутових умов позивача від 25.01.2017року - де він наразі проживає - умови проживання - краще, ніж достатні для проживання, тим більш, перебування там дитини - для дитини там є окрема кімната, будинок обладнаний газовим опаленням, боргів за комунальні послуги немає - і у судовому засіданні цей факт ніхто не заперечував, як не заперечений ніким був факт того, що позивач добре виконує свої батьківські обов'язки, турбується про здоров,я, розвиток та виховання дитини, відповідач на запитання суду дала чітку відповідь, що позивачу можна довірити дитину. Між батьками існують напружені стосунки й вони не можуть дійти згоди щодо способу та порядку спілкування з дитиною та її виховання, позивач вказує, що з моменту окремого проживання він неодноразово звертався до відповідача з проханням встановити порядок його участі у вихованні і спілкуванні з дочкою, але відповідач відмовляла йому в цьому, тому, з метою врегулювання цього спору він змушений був звернутись до органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 та 5 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, - обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Однак, згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Чинним законодавством України, що узгоджується з міжнародними законодавчими нормами щодо прав дитини, батьків, родини, - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Не перебування батьків у шлюбі, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений СК України. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ст.150 СК України). Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст.151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування (ст.153 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психологічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами тощо (ч.ч.1,2 ст.159 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, оскільки ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Сім'ї, як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей, мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування; зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною, та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до частин 1 та 2 ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того з батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки га піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків (а також бабусі, дідуся) у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний брати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача з дитиною виключно за домовленістю з відповідачем, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. У пункті 24 постанови №16 Пленуму «Про застосування судами деяких норм права Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року, Верховний Суд України роз'яснив, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із встановленої законодавством рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд може взяти до уваги й бажання дитини, яка досягла 10 років, хоча воно не є обов'язковим для нього. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частинами 3,4 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Верховного Суду України, з'ясовуючи конкретні обставини справи, що мають значення для справи, та наявні у справі докази, що були оцінені згідно із вимогами ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що твердження позивача і його представника щодо ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки і піклування - є передчасним, оскільки вона взагалі не була ознайомлена з текстом цього документу. Що ж до перешкоджання відповідача у спілкуванні позивача з дитиною, хоча у судовому засіданні не встановлено наявних і беззаперечних доказів цьому факту, проте встановлено, що дитина з часу розірвання шлюбу між батьками мала дуже мало часу для спілкування з батьком, відповідач виявила тверде небажання надавати можливість позивачу у спілкуванні з дитиною за її, позивача, відсутністю, побоюючись, щоб дитина не застудилася, та щоб позивач не відмовився повернути дитину після побачень з нею. Проте твердих доказів на підтвердження припущень відповідача щодо цього - суду не надано. Виходячи з того, що суд має враховувати інтереси батька, вік і стан здоров'я дитини, прихильність її до кожного з батьків, особисті якості батьків, умови проживання, і визначити такий порядок спілкування з дитиною та її виховання, який забезпечить баланс між правом батька на особисте спілкування з дитиною та її інтересами, тому дійшов висновку, що спілкування позивача з його малолітньою дочкою, в даному випадку, не буде перешкоджати нормальному вихованню дитини. Твердження відповідача щодо обґрунтованих підстав та побоювань, що дитині нашкодить спілкування з батьком за її, відповідача, відсутності, - не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Суд, визначаючи спосіб участі позивача у вихованні його малолітньої дитини, враховує характер стосунків між сторонами, та дійшов висновку про те, що в інтересах дитини зустрічі батька з дочкою можна допустити за відсутності матері дитини, у певні, визначені судом, часи, та за погодженням з відповідачем - в інший час, - враховуючи конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, з метою уникнення суперечок між батьками в присутності дитини, та з метою забезпечення належного психоемоційного стану дитини. Крім того, відповідачем не було надано доказів про наявність у дитини захворювань, які б унеможливили його зустрічі з батьком у відсутності матері, а зі слів відповідача, в разі виникнення нештатної ситуації, позивач взмозі прийняти рішення щодо повідомлення її, позивача, про зміни у стані здоров'я дитини, або викликати швидку допомогу в разі погіршення стану здоров'я дитини, йому можна довіряти дитину. Крім того, суд враховує той факт, що батько дитини - позивач - проживає зі своїми батьками, характеризуються позитивно, виховали своїх двох дітей, мають належні житлові умови, та мають право на спілкування з дитино, якого наразі позбавлені, тому спілкування позивача з його дочкою за місцем свого постійного проживання у присутності дідуся й бабусі з боку батька дитини, - відповідатиме інтересам та захисту прав дитини, оскільки на спростування цього факту суду не надано доказів чи відомостей. Як зазначено вище в тексті даного рішення, згідно з частиною 6 статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вивчивши текст рішення органу опіки та піклування, суд не вбачає висновку, що суперечили б правам дитини, або які будь-яким чином порушують права позивача чи відповідача, та не вбачає обґрунтованих підстав, щоб не погодитись з цим висновком щодо необхідності встановлення сторонам та їхній спільній дитині часу для спілкування дитини з батьком, лише трохи уточнивши ці висновки з врахуванням обставин, з'ясованих в ході судового розгляду справи. Оскільки відповідач фактично не заперечувала проти спілкування дитини з батьком у будь-який зручний для позивача час, але з завчасним попередженням її, відповідача, про плани позивача, щоб їх узгодити зі своїми, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав позовних вимог позивача щодо наявність в нього права на участь у вихованні дитини шляхом встановлення певних визначених судом днів і часів безпосереднього спілкування з дитиною, і цього ніким у судовому засіданні не заперечувалося. Що стосується вимоги позову щодо встановлення певного часу для спілкування з дитиною - за умовою відсутності відповідача при цих зустрічах, то відповідач категорично заперечувала поти тривалого спілкування батька - позивача з дитиною за її відсутністю, навівши підстави такої своєї думки, але не представила суду докази, що підкріплюють її припущення, з чого можна зробити висновок про відсутність перепон у спілкуванні батька - позивача з дитиною за відсутності відповідача. Але, враховуючи, що позивач не заперечував проти зустрічів його з дитиною й іноді - у присутності відповідача, суд дійшов висновку, що, враховуючи напружені стосунки між батьками, в інтересах дитини, потрібно визначити, що позивач має право на спілкування з дитиною за відсутності відповідача, визначивши це в резолютивній частині рішення суду, і, з вибором місця зустрічів, якщо це не зашкодить дитині, але за наявності його згоди і за попередньою домовленістю з позивачем - не забороняти присутність відповідача при зустрічах дитини з батьком. Проте, вимога позову про стягнення моральної шкоди на користь позивача з відповідача за невиконання рішення органу опіки та піклування від 31.01.2017р. щодо дотримання умов графіку, встановленого для спілкування батька з дитиною, то така вимога позову є передчасною і тому не підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач не була ознайомлена з існуванням такого рішення, не отримувала його до 16.06.2017р., з чого вбачається, що відповідач не був ознайомлений з існуванням графіку, а невиконання графіку протягом місяця з часу отримання нею копії рішення органу опіки до надходження позову до суду - 14.07.2017р., - не можна вважати систематичним невиконанням органу без поважної причини, оскільки причини відповідачем були озвучені - вона не відповідача на телефонні дзвінки позивача після отримання від нього погроз, а чітких заперечень щодо цих пояснень суду не було надано. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об'єктивно на підставі вищевикладених відомостей і доказів, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог частково з мотивів, викладених вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial