Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідачів, Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області, Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, згідно даних якої позивач просить: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування шкоди у вигляді суми штрафу, стягнутого на виконання вироку суду у розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 150000 (сто пятдесят тисяч) гривень шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачем, [PERSON] у позові зазначено про те, що 06 квітня 2012 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області щодо неї було порушено кримінальну справу № 19-4033 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 10 травня 2012 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області їй було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Вину у вчиненні цього злочину вона не визнавала, оскільки злочину не вчиняла. Цього ж дня їй було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 11 червня 2012 року її дії було перекваліфіковано з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та цього ж дня їй було предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України. Вину у вчиненні цих злочинів вона також не визнала, оскільки жодних злочинів не вчиняла. 12 червня 2012 року слідчим в кримінальній справі було складено обвинувальний висновок за обвинуваченням її у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, який 19.06.2012 року затверджено прокурором Семенівського району Чернігівської області, після чого кримінальну справу скеровано до Семенівського районного суду Чернігівської області для розгляду. 30 жовтня 2012 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області її було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на неї покладено обовязки: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи навчання. Запобіжний захід відносно неї залишено попередній - підписку про невиїзд до набрання вироком суду законної сили. Стягнуто з неї на користь потерпілої [PERSON] 3095 гривень 57 копійок на відшкодування майнової шкоди та 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди. 10 січня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області апеляцію її адвоката в її інтересах було задоволено частково, вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2012 року щодо неї скасовано, а справу направлено прокурору Семенівського району Чернігівської області для організації додаткового розслідування. Також даною ухвалою було залишено їй запобіжний захід підписку про невиїзд. Прокурором Семенівського району Чернігівської області справу було скеровано для проведення додаткового розслідування до слідчого відділення Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області. 06 лютого 2013 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області відомості з кримінальної справи № 19-4033 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 03 квітня 2013 року слідчим, за погодженням з прокурором прокуратури Семенівського району, їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, загалом у вчиненні 4-х епізодів крадіжок у [PERSON] на загальну суму 4650 гривень. Свою вину у вчиненні цих злочинів вона не визнавала. 25 квітня 2013 року слідчим СВ Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області в кримінальному провадженні щодо неї складено обвинувальний акт, який було затверджено прокурором прокуратури Семенівського району, після чого з обвинувальним актом прокурор звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області. Під час судового провадження в суді першої інстанції 10 вересня 2013 року прокурором Семенівського району Чернігівської області [PERSON] було складено щодо неї новий обвинувальний акт за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні крадіжки у [PERSON] електричної духовки «Сатурн» вартістю 448 гривень та грошей в сумі 300 гривень, усього на загальну суму 748 гривень. Свою вину в новому обвинуваченні вона також не визнавала, як і в попередньому обвинуваченні. 02 жовтня 2013 року Семенівським районним судом Чернігівської області було винесено вирок, яким її визнано винною за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень в дохід держави. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року її апеляційну скаргу на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року залишено без задоволення, а вирок щодо неї - без змін. Після набрання вироком законної сили, 28.02.2014 року нею на виконання вироку суду було сплачено всю суму штрафу в дохід держави двома платежами по 300 та 550 гривень.18 березня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ її касаційну скаргу було задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В цій ухвалі суд констатував, що під час розгляду в суді апеляційної інстанції апеляційному суду необхідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону перевірити всі доводи апеляції, а також касаційної скарги, дати їм належну оцінку та схвалити законне і обґрунтоване рішення. 22 квітня 2015 року за наслідками нового апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області її апеляційну скаргу на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року знову залишено без задоволення, а вирок щодо неї - без змін. 08 грудня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ її другу касаційну скаргу було задоволено частково, вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 квітня 2015 року щодо неї скасовано і на підставі п. 2 ч. 1ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження. У вказаному рішенні суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд при новому розгляді кримінального провадження проігнорував висновки ВССУ, викладені в ухвалі від 18.03.2015 року. Суд зазначив, що оскільки порушення кримінального закону залишилося поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій, судові рішення щодо неї підлягають скасуванню, а справа закриттю на підставі відсутності у її діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Весь час в ході розслідування та розгляду в судах всіх інстанцій зазначеної кримінальної справи, вона своєї вини не визнавала, але, не зважаючи на це та на відсутність доказів, її притягували до кримінальної відповідальності та неодноразово засуджували. Факт притягнення її до кримінальної відповідальності, обрання запобіжного заходу, тривалий час знаходження під дією запобіжного заходу, подальшого засудження призвели до того, що вона не могла вільно пересуватися територією України, виїхати за кордон, це призвело до порушення її звичного способу життя, порушення нормальних життєвих звязків. Явки до слідчого та судових органів робили неприємним її життя, забирали її вільний час, вона не могла в цей час займатися своїми улюбленими справами. Все це на даний час вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Окрім того, під час досудового розслідування 21.05 2012 року слідчим була винесена постанова про накладення арешту на її майно, опис майна за даною постановою було проведено 28.05.2012 року, про що мається інформація в реєстрі матеріалів досудового розслідування (реєстр на а.с. 4-5 тому № 1 кримінального провадження). В звязку з цим вона тривалий час не мала змоги розпоряджатися своїм майном, яке було описане. Також 23 квітня 2013 року на підставі ухвали Семенівського районного суду Чернігівської області органами внутрішніх справ здійснювався її привід, як підозрюваної, до слідчого. Сам факт здійснення цього приводу значно порушив її права, завдав моральної шкоди, оскільки вона була ні в чому не винна. Окрім того, під час двох розглядів кримінального провадження в судах першої інстанції допитувалися як свідки працівники Семенівського районного будинку культури [PERSON] та [PERSON], які на той час були її колегами по роботі (вона працювала в будинку культури по вересень 2015 року), що дуже негативно вплинуло на її репутацію та призвело до порушення нормальних життєвих звязків, адже через це весь трудовий колектив знав, що засуджена за крадіжки. Весь час, поки справа розглядалася в судах всіх інстанцій, вона відчувала на собі неприємні погляди колег по роботі, слухала перешіптування колег про її справу. Захищаючи свої законні інтереси протягом більш ніж трьох з половиною років, вона була змушена нести матеріальні витрати на оплату послуг адвоката, постійно шукати кошти для цього. Зазначене в сукупності свідчить про порушення її конституційних прав та свобод, а незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду їй завдано шкоди, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності, незаконне засудження змушує її звертатись до суду в вимогою про відшкодування шкоди у вигляді сум штрафу, стягнутого на виконання вироку суду, у розмірі 850 гривень. Крім того, грошову компенсацію завданої їй моральної шкоди за той час, коли вона з квітня 2012 року по грудень 2015 року знаходилася під слідством та судом, вона оцінює у 150000 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, доручила представляти свої інтереси адвокату [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив суду про те, що, на його думку, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача, Державної казначейської служби України, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю, просила суд відмовити у його задоволенні та дала пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на її думку, задоволенню не підлягають. Представник відповідача, Прокуратури Чернігівської області, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Представник відповідача, Прокуратури Чернігівської області, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та підтримав пояснення представника відповідача [PERSON] Представник відповідача, Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Представник відповідача, Семенівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні та підтримав пояснення представника відповідача [PERSON] Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, кримінального провадження єдиний унікальний № 744/430/13-к (провадження № 1-кп/744/33/13) та матеріалів наглядового провадження прокуратури Семенівського району Чернігівської області по вказаному кримінальному провадженню, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин. Як вбачається з наявних в матеріалах цивільної справи, матеріалах кримінального провадження та матеріалах наглядового провадження процесуальних документів, 10 травня 2012 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області відносно [PERSON] за фактом шахрайства було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (копія постанови на а. с. 95). 10 травня 2012 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області їй було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (копія постанови на а. с. 96-97). Цього ж дня їй було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (копія на а. с. 98). Таким чином, саме з 10 травня 2012 року фактично почалося кримінальне переслідування позивача. 11 червня 2012 року її дії було перекваліфіковано з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та цього ж дня їй було предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України. 12 червня 2012 року слідчим в кримінальній справі було складено обвинувальний висновок за обвинуваченням її у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, який 19 червня 2012 року затверджено прокурором Семенівського району Чернігівської області, після чого кримінальну справу скеровано до Семенівського районного суду Чернігівської області для розгляду (копія обвинувального висновку на а. с. 5-7). 30 жовтня 2012 року вироком Семенівського районного суду Чернігівської області її було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначено покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на неї покладено обовязки: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи навчання. Запобіжний захід відносно неї залишено попередній - підписку про невиїзд до набрання вироком суду законної сили. Стягнуто з неї на користь потерпілої [PERSON] 3095 гривень 57 копійок на відшкодування майнової шкоди та 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди. (копія вироку на а. с. 8-10). 10 січня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області апеляцію її адвоката в її інтересах було задоволено частково, вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2012 року щодо неї скасовано, а справу направлено прокурору Семенівського району Чернігівської області для організації додаткового розслідування. Також даною ухвалою було залишено їй запобіжний захід підписку про невиїзд (копія ухвали на а. с. 11-12). Прокурором Семенівського району Чернігівської області справу було скеровано для проведення додаткового розслідування до слідчого відділення Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області. 06 лютого 2013 року слідчим відділенням Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області відомості з кримінальної справи № 19-4033 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 03 квітня 2013 року слідчим, за погодженням з прокурором прокуратури Семенівського району Чернігівської області, їй було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (копія постанови на а. с. 14-15). 25 квітня 2013 року слідчим СВ Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області в кримінальному провадженні щодо неї складено обвинувальний акт, який було затверджено прокурором прокуратури Семенівського району, після чого обвинувальний акт з відповідними додатками було скеровано до Семенівського районного суду Чернігівської області. Під час судового провадження в суді першої інстанції 10 вересня 2013 року прокурором Семенівського району Чернігівської області [PERSON] було складено щодо неї новий обвинувальний акт за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (копія на а. с. 20-21). 02 жовтня 2013 року Семенівським районним судом Чернігівської області було винесено вирок, яким її визнано винною за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень в дохід держави (копія на а. с. 22-23). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року її апеляційну скаргу на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року залишено без задоволення, а вирок щодо неї - без змін (копія на а. с. 24-27). Після набрання вироком законної сили 28.02.2014 року нею на виконання вироку суду було сплачено всю суму штрафу в дохід держави двома платежами по 300 та 550 гривень (копії квитанцій на а. с. 36, 37). 18 березня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ її касаційну скаргу було задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції (копія на а. с. 28-29). 22 квітня 2015 року за наслідками нового апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області її апеляційну скаргу на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року залишено без задоволення, а вирок щодо неї - без змін (копія на а. с. 30-32). 08 грудня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ її другу касаційну скаргу було задоволено частково, вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 квітня 2015 року щодо неї скасовано і на підставі п. 2 ч. 1ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження (копія на а. с. 35). Таким чином безпосередньо кримінальне переслідування відносно позивача, яке фактично обмежувало її права, тривало в періоди часу з 10 травня 2012 року по 06 лютого 2013 року та з 03 квітня 2013 року по 08 грудня 2015 року, тобто 41 місяць 4 дні, а тому суд вважає, що діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду щодо кримінального переслідування [PERSON] було порушено її права, оскільки вона була змушена реалізовувати всі можливі способи захисту від незаконного переслідування, чим їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що під час перебування під слідством та судом, позивач зазнала моральних страждань, які повязані з тим, що змінився спосіб її життя, оскільки вона неодноразово була змушена зявлятися до органів досудового розслідування та прокуратури для проведення слідчих дій та брати участь у судових розглядах кримінальної справи (провадження), у неї порушилися стосунки з колегами по роботі. Згідно ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначені Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України. Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03 квітня 1998 року) (далі за текстом - Положення). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Пунктами 3 і 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону та п. 7 Положення передбачено відшкодування шкоди у вигляді штрафів, стягнутих на виконання вироку суду та у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п. п. 3, 5 ст. 3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та абз. 1, 2 п. 17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п. 17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Суд, проаналізувавши вищенаведене в сукупності, вважає доведеним те, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок здійснення її кримінального переслідування, незаконного притягнення в якості обвинуваченої, незаконного застосування де неї запобіжного заходу, незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, незаконного засудження, при цьому моральна шкода відшкодовується державою незалежно вид вини посадових осіб органів досудового розслідування, прокуратури, суду, оскільки, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 грудня 2015 року кримінальне провадження відносно позивача було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, чим було припинено її кримінальне переслідування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом позивача [PERSON], а саме з 10 травня 2012 року (предявлення обвинувачення, застосування запобіжного заходу) по 06 лютого 2013 року (внесення відомостей з кримінальної справи до Єдиного реєстру досудових розслідувань) та з 03 квітня 2013 року (повідомлення про підозру) до 08 грудня 2015 року (закриття кримінального провадження) що складає 41 місяць 4 дні, та з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на час розгляду справи в суді становить 1378 гривень. В період з 07 лютого 2013 року по 02 квітня 2013 року [PERSON] не перебувала у статусі підозрюваної (обвинуваченої), тому відсутні підстави вважати, що стосовно неї в цей час здійснювалося кримінальне переслідування. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, 1378 гривень х 12 місяців : 365 днів х 4 дні = 181 гривня 22 копійки; 1378 гривень х 41 місяць = 56498 гривень + 181 гривня 22 копійки = 56679 гривень 22 копійки коштів на відшкодування моральної шкоди, які і підлягають стягненню на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання зазначеної суми з єдиного казначейського рахунку. Суд також вважає можливим задовольнити позовну вимогу про стягнення на користь позивача суми штрафу, сплаченого на виконання вироку суду, у розмірі 850 гривень шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Що стосується решти позовних вимог, то виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також із врахуванням фінансового становища держави, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні решти позовних вимог.

Outcome: partial