Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. позивач звернулася в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича, треті особи: акціонерне товариство "ОТП Банк" та товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг", про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем по справі 20 березня 2019 року винесена постанова про опис та арешт майна, копію якої на днях закинули їй під двері в квартиру [ADDRESS] . Ознайомившись з вказаною постановою, вважає її не законною, оскільки вона не відповідає вимогам Законів та інструкції з організації примусового виконання рішень. Так, у ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені вимоги до виконавчого документа, зокрема у п.2 ч.4 ст.4 зазначено про те, що у випадку пропущеного встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, виконавчий документ повертається стягувачу. У даному випадку Постанова винесена після пропущених строків на прийняття будь-яких рішень, оскільки спливли строки давності, як розумні та нерозумні. Згідно ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", строки - це період часу, в межах яких учасники виконавчого провадження мають право прийняти рішення або вчиняти дію. Стаття 12 Закону України "Про виконавче провадження" вказує на термін три роки. А ст.22 Закону України (в редакції закону) від 21.04.1999 р. "Про виконавче провадження" передбачала пред`явлення виконавчих документів протягом одного року. Новий Закон підписано 2 червня 2016 року, а рішення Тячівського районного суду прийнято 1 жовтня 2013 року, яким задоволено позов ПАТ "ОТП Банк" про стягнення на їх користь з [PERSON] та [PERSON] сто вісімдесят три тисячі триста сорок чотири грн.79 коп. 01 жовтня 2013 року видано виконавчий лист за №307/1755/13-ц про стягнення за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк", 183344 грн. 78 коп. та 1948 грн.15 коп. судових витрат. Однак, відділом ДВС Тячівського РУЮ, своєчасно постанови про відкриття виконавчого провадження винесено не було і таким чином по їх вині рішення Тячівського районного суду від 01 жовтня 2013 року виконано не було. На даний час спливли строки пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно спливли строки винесення постанови про опис та арешт майна. Як зазначено в п.12 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється передбачений ст.257 ЦК України, трирічний строк позовної давності. Таким чином постанова про опис та арешт майна від 20 березня 2019 року винесена з грубим порушенням строків позовної давності та Закону України "Про виконавче провадження" а також інших законів. Крім цього, відповідачем по справі не надіслані копії документів виконавчого провадження боржнику чи представнику, щоб можна було дізнатися, в інтересах якої особи накладено арешт на майно, чи надавала ця невідома особа доручення відповідачу виконувати рішення суду якому вже 6 років, і який не виконує вимоги до виконавчого документа, які вказані в ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема: повне найменування усіх осіб, стягувача та боржника, їх реквізити розрахунків, номера та засоби зв`язку, тощо. Як зазначено в розділі 3 інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавчий документ повинен відповідати вимогам ст.4 Закону України "Про виконавче провадження". А згідно з вимогами ч.2 ст.18 вказаного Закону, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Однак, відповідач повністю ігнорує чинне законодавство. Так, у п.10 розділу 8 інструкції з організації примусового виконання рішень, вказано, що постанова про опис та арешт майна підписується боржником або його представником. Однак підпис боржника або підпису представника в постанові відсутній, як і відсутня будь-яка законність постанови про опис та арешт майна, яка повністю суперечить вищенаведеним нормам Законів, а також вимогам п.1, п.4 ст.203 ЦК України, виконання яких є необхідним для чинності правочину. Так, ч.1 ст.203 ЦК України передбачає про те, що зміст правочину, тобто оскаржувана постанова, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону від 21.04.1999 року) який був чинним на час відкриття виконавчого провадження, а також Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року, та інструкції з організації примусового виконання рішень від 2 квітня 2012 року із змінами від 29.09.2016 року. Тобто, є усі підстави для визнання недійсності правочину, тобто оскаржуваної постанови про опис та арешт майна від 20.03.2019 року, оскільки, як зазначено в ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, оскаржувана постанова про опис та арешт майна від 20.03.2019 року не відповідає ні нормам матеріального права ні нормам процесуального права. Просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладеного відповідачем по справі, [PERSON] , постановою про опис та арешт майна від 20.03.2019 року та стягнути з відповідача судові розходи та судовий збір. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Представник третьої особи - ТзОВ "ОТП Факторинг" в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує. Представник третьої особи - акціонерного товариства "ОТП Банк" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2019 року справу за позовом [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича, треті особи: акціонерне товариство "ОТП Банк" та товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг", про зняття арешту з майна, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2019 року провадження по даній справі було закрито. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2010 року скасовано. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року дану справу призначено для розгляду по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно постанови державного виконавця Тячівського районного відділу державної виконавчої служби від 16 листопада 2018 року, виконавчий лист № 307/1755/13-ц, виданий 22 листопада 2013 року Тячівським районним судом, повернуто стягувачу. Зазначено, що даний виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання до 15 листопада 2019 року (а.с.28). Із заяви АТ "ОТП Банк" від 25 лютого 2019 року вбачається, що стягувач АТ "ОТП Банк" звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 307/1755/13-ц, виданого 22 листопада 2013 року Тячівським районним судом (а.с.26). Згідно виконавчого листа № 307/1755/13-ц, виданого 22 листопада 2013 року Тячівським районним судом, рішенням Тячівського районного суду від 01 жовтня 2013 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк" 183 344 грн. 79 коп. та 1 948 грн. 15 коп. судових витрат, солідарно (а.с.27). Із постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2019 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 307/1755/13-ц, виданого 22 листопада 2013 року Тячівським районним судом (а.с.30). Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 20 березня 2019 року про опис та арешт майна боржника, останнім, при примусовому виконанні виконавчого листа № 307/1755/13-ц, виданого 22 листопада 2013 року Тячівським районним судом, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк" 183 344 грн. 79 коп. та 1 948 грн. 15 коп. судових витрат, солідарно, описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с.4). Із витягу з реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був понятим при описі та накладенні арешту майна боржника, а саме на квартиру [ADDRESS] . У постанові про опис та арешт майна боржника стоїть його підпис, і постанова складалася перед даною квартирою. V. Оцінка Суду. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або законом. Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частин 1 та 3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має прав накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно частин\~1\~та 2\~ст.\~56\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження",арешт\~майна (коштів)\~боржника застосовується\~для забезпечення\~реального виконання\~рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Беручи до уваги вищенаведене та те, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 20 березня 2019 року про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , у виконавчому провадженні по примусовому виконанні виконавчого листа № 307/1755/13-ц, виданого 22 листопада 2013 року Тячівським районним судом, про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк" 183 344 грн. 79 коп. та 1 948 грн. 15 коп. судових витрат, солідарно, є чинною та не скасованою, суд вважає, що відсутні будь-які підстави для зняття арешту з квартири [ADDRESS] , накладеного відповідачем по справі, [PERSON] , постановою про опис та арешт майна від 20.03.2019 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed