Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем до 02.11.2013 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2016 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.01.2016 року і до закінчення навчання. Але добровільно відповідач не сплачує аліменти, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 25.01.2016 року по 31.01.2018 року у розмірі 46000, 00 грн. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання доньки у розмірі 460000, 00 грн. та пеню за несплату аліментів у розмірі 13949, 06 грн. 17.04.2018 року до суду надійшов відзив на позов відповідача. Відповідно до викладених у відзиві заперечень відповідач вказує про те, що, дійсно, на даний час існує заборгованість по сплаті аліментів, але розмір боргу значно менший, ніж вказує позивачка. Він не заперечує проти стягнення пені, але у розмірі, що наданий ним у розрахунку, при цьому просить відмовити у задоволенні позову про стягнення боргу по аліментах, тому що це призведе до подвійного стягнення. 08.05.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив позивачки, в якій вона вказує про те, що заперечення відповідача є безпідставними і тому вона наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по аліментах та пені об'єднано із цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по аліментах та пені. Відповідно до позову, з яким об'єднано даний позов, позивачка зазначає про те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем до 02.11.2013 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 27.01.2014. Але добровільно відповідач не сплачує аліменти, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23967 74 грн. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання доньки у розмірі 23967, 74 грн. та пеню за несплату аліментів у розмірі 7199, 67 грн. У подальшому позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 27.01.2014 року по 25.01.2016 року у сумі 7199, 67 грн. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що відповідач не заперечує щодо факту наявності у нього заборгованості, але при цьому просить борг не стягувати, оскільки це буде подвійним стягненням. Також зазначила, що нею надано розрахунок пені, який відповідає дійсності, оскільки при його проведенні було враховано суми аліментів, що були сплачені відповідачем. На підставі викладеного представник відповідача просила позови задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період до 02.11.2013 року. У період шлюбу у сторін народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 27.01.2014. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2016 року з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітньої дочки [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.01.2016 року і до закінчення навчання. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вказує у своїх позовних вимогах [PERSON], відповідач не виконує у повному обсязі свої зобов"язання щодо сплати аліментів, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, а саме: за судовим рішенням від 24.03.2014 року у розмірі 23967, 74 грн. та за судовим рішенням від 03.03.2016 року у розмірі 46000, 00 грн. Враховуючи наявний борг, позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за першим судом рішенням у розмірі 46000, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності. У разі задоволення позовних вимог та стягнення боргу по аліментах, фактично це призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки та пені за несплату аліментів, то слід зазначити наступне. Як зазначено у позовних вимогах, на даний час у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів, при цьому позивачкою було надано розрахунок пені за несплату аліментів. Але стороною відповідача під час розгляду справи було надано відповідний розрахунок та письмові докази на підтвердження сплати відповідачем певної суми боргу по аліментах. Так, відповідно до наданого стороною відповідача розрахунку пеня за несплату аліментів за судовим рішенням від 24.03.2014 року становить 7199, 67 грн., а за судовим рішенням від 03.03.2016 року - 13949, 06 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів підлягають частковому задоволенню, відповідно до розрахунку, що був наданий представником відповідача під час розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial