Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] 16.12.2016 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 19.11.1996 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Драчевською Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2139 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.02.2012 року державним нотаріусом Жмеринської районної нотаріальної контори Вінницької області Суською С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2-80. Рішенням виконкому Браїлівської селищної ради від 16.03.2015 року "Про перенумерацію житлових будинків в смт.Браїлів" номер її будинку був змінений з 38 на 32 та розпорядженням Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 16.02.2016 року [ADDRESS]. 16.06.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] та останній 26.11.1996 року, будучи її чоловіком, зареєструвався у належному їй будинку за адресою: [ADDRESS]. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], проте спільне життя з відповідачем не склалось та рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 30.10.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Вказала, що відповідач проживає окремо від сім'ї з 06.12.2015 року, а саме з часу спричинення їй тілесних ушкоджень та реальної погрози її вбити, по факту якої відносно нього було відкрите кримінальне провадження №12015020130001036 за ч.1 ст.129 КК України. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 31.03.2016 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.129 КК України було закрито на підставі її відмови від обвинувачення у формі приватного обвинувачення. Зазначила, що вона направляла відповідачу листа про зняття його з реєстрації, але він відмовлявся отримувати його, у зв'язку з чим їй повернувся лист "за відмовою адресата від одержання". Відповідач, незважаючи на те, що понад рік не проживає у її будинку, не бажає добровільно знятись з реєстрації, що має негативні наслідки для неї, бо вона не може оформити субсидію на комунальні послуги, позаяк розрахунок доходів сім'ї здійснюється з урахування всіх громадян, зареєстрованих за даною адресою; також вона не бажає, щоб людина яка здійснила замах на її життя, була зареєстрована у її будинку та мала право на користування ним. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Чаленко Н.В. підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Повідомили, що відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивача [PERSON], 16.12.2015 року виїхав з належного особисто позивачу житлового будинку по [ADDRESS], та не повертався надалі, однак, залишається зареєстрованим у ньому. Переважно перебуваючи на сезонних роботах за кордоном, він на кілька місяців приїздить до будинку своєї матері. Добровільно знятись з реєстрації у вказаному спірному будину відповідач не бажає. У будинку не проживає без поважних причин понад один рік. Просила задоволити позов. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.32-33), вдруге не з'явився в судове засідання, причин своєї повторної неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позову суду не представив. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Свідок [PERSON] суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] .її дочка - позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у жовтні 2014 року. Після цього до грудня 2015 року відповідач іще проживав у одномубудинку з позивачем, однак, вчинивши щодо позивача кримінальне правопорушення, він з 06.12.2015 року не проживає у будинку, що належить її дочці на праві особистої власності. З того часу відповідач постійно проживає у будинку своєї матері по [ADDRESS]. Відповідач зловживає алкогольними напоями. Бачила його останній раз влітку минулого року випадково на вулиці. За весь час своєї відсутності в спірному будинку відповідач лише двічі заходив до дітей, таруючи їм дрібні подарунки. Будь-яких скарг щодо перешкод у спілкуванні з дітьми та щодо своє відсутності в будинку він не висловлював. Від допиту свідка [PERSON] сторона позивача в судовому засіданні відмовіились. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідка, вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Так, із копій договору дарування, посвідченого 19.11.1996 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №2139 (а.с.8) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.02.2012 року державним нотаріусом Жмеринської районної нотаріальної контори Вінницької області Суською С.В., зареєстрованого в органі БТІ (а.с.9-10), з копії свідоцтва про справо на спадщину за заповітом від 02.02.2012 року та витягу з державного реєстру прав на нерухоиме майно від 13.02.2012 року (а.с.9,10) вбачається, що позивач [PERSON] є власником 2/3 частин та 1/3 частини будинку [ADDRESS], тобто одноособовим власником останнього. Згідно копій виписки з рішення засідання виконавчого комітету Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області про перенумерацію житлових будинків в смт.Браїлів по вулицях Ульянова, Суворова, Леніна від 16.03.2015 року (а.с.11) та розпорядження №9 Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області про перейменування вулиць, провулків, тупиків на території Браїлівської селищної ради (смт.Браїлів, селище Браїлів, село Сьомаки) (а.с.12) номер будинку позивача було змінено [ADDRESS]. Згідно довідки №02-19/763 від 16.12.2016 року Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.13) та витягу з Будинкової книги ТОМ «22» від 22.04.1996 року по 26.09.1997 року (а.с.14-16) [PERSON], [INFO], був зареєстрований 26.11.1996 року за адресою: [ADDRESS] та в період з 4 квітня 2016 року по даний час жодних реєстраційних дій місця реєстрації по даній особі виконавчий комітет селищної ради не здійснював та відомостей про його місце проживання та місця реєстрації, їм невідома. З акту обстеження місця проживання від 13.12.2016 року, складеного комісією в складі депутатів Браїлівської селищної ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] та засвідченого підписами свідків: [PERSON] та [PERSON] (а.с.17) при перевірці місця проживання [PERSON] 1977 року народження, яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS], встановлено, що за вказаною адресою у будинку зареєстровані та проживають заявник [PERSON] та донька [PERSON], 2009 року народження, також в даному будинку зареєстрований, але переважно не проживає син позивача - [PERSON], 1997 року; також в даному будинку зареєстрований, але не проживає з грудня 2015 року колишній чоловік [PERSON], 1973 року народження. Згідно копії рішень Жмеринського міськрайонного суду від 30.10.2014 року, 13.01.2016 року та від 14.01.2016 року (а.с.18-21) вбачається, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано та з останнього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO]. Згідно копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31.03.2016 року (а.с.22) закрито кримінальне провадження №1-кп/130/60/2016 (130/152/16-к), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015020130001036 від 07.12.2015 року відносно [PERSON], за обвинуваченням у вчиненні злочину за ч.1 ст.129 КК України. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Враховуючи наведене та вимоги діючого законодавства, а також те, що позивач, як власник нерухомого майна має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, наразі відповідач [PERSON] не є власником даного житлового приміщення, а також фактично відсутній у зазначеному будинку терміном понад один рік, поважності причин чого суду ніким не повідомлено та не доведено відповідачем ні в який спосіб, сукупність встановлених обставин визначає застережені законом підстави визнання відповідача [PERSON] особою, яка втратила право користування спірним будинковолодінням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 та п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тому з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пов'язані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн. стосовно консультації та підготовки поовної заяви згідно представленого розрахунку витраченого часу, в межах суми сплаченого гонорару за представленою квитанцією №53 від 05.12.2016 року (а.с.26), враховуючи також участь адвоката Чаленко Н.В., яка згідно укладеного письмового договору від 05.12.2016 року надавала правову допомогу позивачу [PERSON], упродовж однієї повної години судового засідання від 18.04.2017 року (640 грн. х 1 год.), а також з урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача стягненню на його користь з відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved