Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. В обгрунтування позовних вимог позивач в позові зазначив, що в вересні 2020 року йому (позивачу) стало відомо, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції 01.09.2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадженя №14722828 з примусового виконання постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області №3-03-323/09, виданої 06.09.2009 року про стягнення з нього штрафу в розмірі 2550 грн., яке було завершене 28.10.2010 року з підстав, передбачених п.10 ч.1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції Закону, що діяла на час виконання виконавчих дій (передача до іншого органу за належністю). Цією ж постановою було накладено арешт на все майно боржника (позивача) та оголошено заборону на його відчуження. 06.12.2010 року вказана постанова надійшла на виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби, де 09.12.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. До теперішнього часу на підставі вищевказаної постанови державного виконавця в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження за №9765352 від 26.04.2010 року про арешт всього нерухомого майна, належного позивачу, на підставі вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадженя №14722828 від 01.09.2009 року. При зверненні до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (правонаступник відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиці), позивачем отримано відповідь про неможливість зняття арешту з його майна, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. На думку позивача наявне у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження у вигляді арешту належного йому майна порушує його право власності, оскільки перешкоджає реалізації права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить зняти арешт з належного йому майна, що був накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиці від 01.09.2009 року про відкриття виконавчого провадженя №14722828 та виключити архівний запис про обтяження номер 9765352 від 26.04.2010 року про арешт всього належного йому нерухомого майна. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Відзив на позов не надходив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію витягу з виконавчого провадження 14722828; Інформаційну довідку №223319003 від 09.09.2020 року; світлокопію витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; повідомлення Миколаївського районого суду Миколаївської області від 16.09.2020 року; повідомлення Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.09.2020 року та 20.10.2020 року; повідомлення Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.10.2020 року), суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником земельних ділянок площею 5,6811 га (кадастровий номер 4820681800:01:000:0463) та площею 5,6797 га (кадастровий номер 4820681800:01:000:0464), що розташовані на території Кашперо-Миколаївської сілської ради Баштанського району Миколаївської області. Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції 01.09.2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадженя №14722828 з примусового виконання постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області №3-03-323/09, виданої 06.04.2009 року про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 2550 грн., яке було завершене 28.10.2010 року з підстав, передбачених п.10 ч.1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції Закону, що діяла на час виконання виконавчих дій (передача до іншого органу за належністю). Цією ж постановою було накладено арешт на все майно боржника (позивача) та оголошено заборону на його відчуження. 06.12.2010 року вказана постанова надійшла на виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби, де 09.12.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. До теперішнього часу на підставі вищевказаної постанови державного виконавця в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження за №9765352 від 26.04.2010 року про арешт всього нерухомого майна, належного [PERSON] , на підставі вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадженя №14722828 від 01.09.2009 року. Згідно повідомлення Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.10.2020 року вирішити питання щодо зняття арешту з майна боржника (позивача) не являється можливим, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. Згідно ст.16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно дост. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом не встановлено законних підстав подальшого перебування майна позивача під арештом на підставі вище вказаної постанови державного виконавця, при цьому беручи до уваги той факт, що арешт майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном та неможливість вирішення питання щодо зняття арешту з майна позивача органами державної виконавчої служби, суд вважає позовні вимоги позивача в частині зняття арешту з майна позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу, позов в частині виключення запису про арешт майна не підлягає задоволенню, оскільки ч.3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесенні до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Крім того, на думку суду, знятя арешту з майна позивача в даному випадку є достатньо ефективним способом захисту порушеного права позивача та застосування інших способів за даних умов не є необхідним. З урахуванням наведеного, позов підлягає частковому задоволенню. На підстав викладеного та

Outcome: partial