Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

у грудня 2014 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 11 серпня 2014 року на проспекті Бажана в м. Києві за вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], що належить [PERSON], відбулося зіткнення, внаслідок якого належний позивачу автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно звіту № 2014-08-11 від 25.09.2014 р., складеного ТОВ "Експертплюс", вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 86 137 грн. 37 коп. За проведення автотоварознавчого дослідження та складення даного звіту позивачем понесені витрати у сумі 420 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "МАN" номерний знак [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "Перша" на підставі полісу № АС/2186625 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно умов якого обов"язковий ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн., а франшиза складає 0,00 грн. 03 жовтня 2014 року позивач звернувся до ПрАТ "СК "Перша" із заявою про виплату страхового відшкодування, проте 16.10.2014 р. страховик литом № 695/с повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п. 32.1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за сприинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності до закону. Позивач зазначає, що водій [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із [PERSON] За таких підстав, позивач просив стягнути з ПрАТ "СК "Перша" на його користь 50 000 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, судовий збір у сумі 550 грн. Також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 36 557,37 грн. матеріальної шкоди, 15 000 грн. моральної шкоди та судовий збір у сумі 515,38 грн. (а.с. 8) У заяві про збільшення позовних вимог [PERSON], з якою він звернувся 30 березня 2015 року, просив стягнути з ПрАТ "СК "Перша" на його користь 50 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 550 грн. судового збору. Також просить стягнути з [PERSON] на його користь 85 721,64 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1007,22 грн. судового збору. В обгрунтування заяви про збільшення позовних вимог зазначає, що 24.03.2015 р. ТОВ "Експертплюс" було підготовлено звіт № 2014-08-11 (Д) про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 135 301,64 грн. (а.с. 175 т. 1) В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача ПрАТ "СК "Перша" в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що на місці зіткнення був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], проте будь-які документи, які посвідчують вину [PERSON] в матеріалах справи відсутні, протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього не складався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Третя особа - [PERSON] також в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Норми ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначають підстави відшкодування майнової і моральної шкоди. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушенням, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. Таким чином, за зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина. 11 серпня 2014 року на проспекті Бажана в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER], що належить [PERSON], яким керував [PERSON], та належним позивачу автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. (а.с. 18 т. 1) Так, протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону, наслідком якої є порушення прав та інтересів іншої особи та заподіяння збитків (шкоди). Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкода, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтями 1 ЦПК України регламентовано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду. Крім того, Конституція України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості (ст. 62): "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду". Загалом нормативне опесередкування презумпції невинуватості при розгляді справ про адміністративні правопорушення має фрагментарний характер - особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення. Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини. Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (п. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України). Відповідно ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема статтею 124 цього Кодексу (Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Згідно ч. 1 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24 1 цього Кодексу; про закриття справи. Тож, належним і допустимим доказом, який би підтверджував обставини порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а отже його вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення. На підставі положень ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Зазначені обставини повинні бути доведені належними у справі доказами. Саме позивач повинен довести і надати суду належні докази на підтвердження завдання шкоди, вини відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, причинного зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали, а також на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с. 23 т. 1) Постановою судді Апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідльності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 8 с. 247, ст. 38 КУпАП. (а.с. 25-26 т. 2) Судом встановлено, що з урахуванням того, що станом на 09 січня 2015 року, тобто на час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON], після події ДТП пройшло більше, ніж три місяці, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] не могло бути розпочате. Як вбачається із постанови Апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року, питання про відповідальність [PERSON] у скоєні ДТП не вирішувалося. За клопотанням представника позивача ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року у даній справі призначена судова автотехнічна експертиза. (а.с. 45 т. 2) Згідно висновку № 5488/16-52/5770/16-35 від 16.11.2016 р. експерта Київського НДСЕ [PERSON]та [PERSON] за результатами проведення комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи в даній дорожній обстановці водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для його руху (з моменту в"їзду в його смугу руху автомобіля "КІА"), повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. Відповідно в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля "КІА" [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху. В даному дослідженні не видалось за можливе вирішити в категорічній формі питання стосовно відповідності (не відповідності) дій водія автомобіля "КІА" [PERSON] вимогам п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху, а тому вирішити в категоричній формі питання чи знаходились вони у причинному зв"язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, також не можливо. В свою чергу встановлена невідповідність дій водія автомобіля "МАN" [PERSON] вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходилась в причинному зв"язку з виникненням ДТП. В той же час, в діях водія автомобіля "МАN" [PERSON], з технічної точки зору, вбааються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку, вирішити питання стосовно відповідності (не відповідності) дій водія автомобіля "КІА" [PERSON] вимогам п. 10.1 та 10.3 в категорічній формі не вбачається за можливе. За умови якщо в момент зміщення автомобіля "КІА" в смугу руху автомобіля "МАN" змушувало водія [PERSON] вдаватись до додаткових дій для уникнення зіткнення, то з технічної точки зору, дії водія автомобіля "КІА" [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху. (а.с. 86 т. 2) Будь-якої іншої постанови компетентного органу про визнання [PERSON] винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено майно позивача, та будь-які інші належні докази встановлення його вини, в матеріалах справи відсутні. Суд вважає за можливе покласти в основу рішення при вирішенні заявлених позивачем вимог висновок комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи, оскільки при її призначенні експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків. Судова експертиза проводилась експертами, які мають відповідну фахову підготовку, при її проведенні експертам надавались матеріали цивільної справи. Висновок судової експертизи кореспондується з іншими доказами по справі та не суперечить їм. З огляду на те, що під час проведення дослідження питання стосовно відповідності (не відповідності) дій водія автомобіля "КІА" [PERSON] вимогам п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху в категоричній формі не встановлено, суд вважає, що дорожньо-транспортна пригода 11.08.2014 р. на проспекті Бажана в м. Києві між автомобілями [NUMBER] та "КІА" номерний знак [NUMBER] відбулося внаслідок порушення водієм [PERSON] п. 12.3 Правил дорожнього руху України. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] була забезпечна ПрАТ "СК "Перша" на підставі полісу № АС/2186625 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з терміном дії від 10 грудня 2013 року по 09 грудня 2014 р., згідно умов якого обов"язковий ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн., а франшиза складає 0,00 грн. (а.с. 69) 13 серпня 2014 року позивач внаслідок пошкодження належного йому автомобіля під час ДТП звернувся до ПрАТ "СК "Перша". 03 жовтня 2014 року ним була надана страховику заява на виплату страхового відшкодування. (а.с. 70 та 85 т. 1) 16.10.2014 р. ПрАТ "СК "Перша" листом № 695/с повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п. 32.1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності до закону. (а.с. 74 т. 1) У п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов"язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ "СК "Перша" 50 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідача [PERSON] 85 721 грн. 64 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Згідно звіту № 2014-08-11 від 25.09.2014 р., складеного ТОВ "Експертплюс", вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 86 137 грн. 37 коп., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля становить 63 472,75 грн. (а.с. 43 т. 1) За проведення автотоварознавчого дослідження та складення даного звіту позивачем понесені витрати у сумі 420 грн. (а.с. 28 т. 1) На підтвердження заяви про збільшення позовних вимог позивач надав звіт № 2014-08-11 (Д) від 24.03.2015 р. ТОВ "Експертплюс" про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], згідно якого вартість відновлювального ремонту належного [PERSON] автомобіля складає 135 301,64 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля становить 90 851,83 грн. (а.с. 192 т. 1) Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Автомобіль позивача не відновлений, тому суд вважає, що реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи є сума матеріального збитку, визначена на день проведення повторного дослідження - 90 851 грн. 83 коп. (а.с. 192 т. 1). Третя особа - [PERSON] на відповідній правовій підставі керував автомобілем, перебуваючи в трудових відносинах з [PERSON], що підтверджується його письмовими поясненнями від 11.08.2014 р., наданими водієм працівникам ДАІ під час оформлення матеріалів дорожньої пригоди. (а.с. 64) Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вбачається, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, перебуваючи в трудових відносинах, відшкодовується не безпосередньо винним водієм, а роботодавцем. За таких обставин, завдана позивачу майнова шкоди в межах ліміту застрахованої цивільної відповідальності у сумі 50 000 грн. підлягає стягненню з відповідача ПрАТ "СК "Перша", а з відповідача [PERSON], з якою на момент зіткнення водій автомобіля "МАN" перебував у трудових відносинах, підлягає стягненню 40 851 грн. 83 грн. (90 851,83 грн. - 50 000 грн.) Для визначення вартості матеріального збитку позивач звертався до спеціаліста у відповідній галузі та за проведення експертного дослідження сплатив 420 гривень, що підтверджується квитанцією (а.с. 28 т. 1) Зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Позивач також просить стягнути з [PERSON] на його користь 15 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що пошкоджене його майно, і в силу ст. 23 ЦК України це є підставою для задоволення такої вимоги. Суд вважає, що вимоги позивача до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на законі, оскільки пошкоджено його майно. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 3000 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з ПрАТ "СК "Перша" 5000 грн моральної шкоди. Згідно ст. 26-1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, яка була чинною на дату ДТП, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "Г" п. 41.1 та підпунтом "в" п. 31.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізчній особі , який зазнав ушкодження здоров"я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 (п"яти) відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров"ю. В матеріалах справи, у якості додатків до позову надано копії медичної картки амбулаторного хворого (позивача), рецепта із призначенням препаратів до лікування та чеку, який посвідчує придбання таких препаратів. Загальна сума витрат, понесених позивачем внаслідок шкоди, заподіяної його здоров"ю, складає 219,30 грн. За таких підстав, суд вважає необхідним стгнути з ПрАТ "СК "Перша" 5% від загальної матеріальної шкоди, заподіяної здоров"ю, тобто 219,30 грн." 5% = 10,97 грн. на відшкодування моральної шкоди. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial