Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» (надалі - підприємство) про стягнення недорахованої заробітної плати. В позовній заяві покликається на ту обставину, що він з відповідачем перебуває у трудових відносинах, обіймає посаду головного інженера. 18.03.2015 року директором підприємства був виданий наказ № 52 про встановлення неповного робочого тижня на підприємстві, який на думку позивача не є правочинним. Він особисто виходив на роботу всі робочі дні , що передбачені чинним законодавством протягом травня-серпня 2015 року, крім тих, коли перебував у відпустці, але протягом цього періоду йому не була нарахована заробітна плата в повному обсязі. Згідно проведеного ним розрахунку, підприємство повинно дорахувати йому внаслідок порушення законодавства про працю в травні 2015 року - 889,60 грн, в червні 2015 року - 898,11 грн., в липні 2015 року - 822,58 грн., в серпні 2015 року - 1667,33 грн., а всього - 4377,62 грн. заробітної плати. Просить стягнути з підприємства теплових мереж «Володимир- Волинськтенлокомуненерго» на його користь недораховану суму заробітної плати за травень-серпень 2015 року в сумі 4277,62 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Представники відповідача Будневський А.Г. та Рубанова Г.С. заперечили проти позову та вважають його безпідставним. Пояснили, що твердження позивача про те, що наказ №52 від 18.03.2015 року не є правочинним є безпідставним та необґрунтованим. У даному наказі мова йде про зміни істотних умов праці в порядку ч. З ст. 32 КЗпП України. В діючому колективному договорі підприємства, встановлений п'ятиденний робочий тиждень. Колективний договір визначає принципи взаємовідносин власника та трудового колективу при нормальних умовах роботи підприємства. Оскільки по підприємству за №52 від 18.03.2015р. був виданий наказ "Про встановлення неповного робочого тижня на підприємстві", як наказ про зміну істотних умов праці із зазначеними у вступній частині наказу змінами в організації виробництва і праці, то про такі зміни працівники, яких вони стосувалися, були попереджені та ознайомлені про дату таких змін, що в свою чергу підтверджується в тексті вищевказаного наказу та наявністю підписів про ознайомлення з ним таких працівників. До видачі наказу, для врахування думки профспілок, зі сторони директора на адреси профспілкових сторін, а саме: ПСП ВВТКЕ та НП "Теплоенергетик", 11.03.2015р. надіслано листи про заплановане тимчасове застосування робочого часу та відповідно до цього оплату праці. Також в листі висловлювалося прохання у разі непогодження запланованих заходів надати свої альтернативні пропозиції із відповідними обґрунтуваннями. Усіма працівниками підприємства, відповідно до ст. 56 КЗпП України, надано згоду на встановлення неповного робочого часу, де оплата праці здійснювалась пропорційно відпрацьованому часу. Крім цього, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що виходив на роботу всі робочі дні протягом травня 2015р., червня 2015р., липня 2015р. та серпня 2015р., та вважає, що протягом травня - серпня 2015р. недоотримав заробітної плати в повному обсязі. Усі виходи [PERSON] на роботу є зафіксовані у табелі обліку робочого часу встановленого зразка, відповідно до якого проведено розрахунок по заробітній платі. Просять відмовити в позові за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, допитавши свідків та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем та обіймає посаду головного інженера на даному підприємстві. Дана обставина не заперечується відповідачем та стверджується копією відповідного наказу. Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.56 КЗпП України, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На просьбу вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням, або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Як вбачається з копії наказу №52 від 18.03.2015р., на підприємстві був виданий наказ "Про встановлення неповного робочого тижня на підприємстві". Підставою даного наказу стало скрутне фінансове становище в країні в цілому, ряд фінансових та організаційних несприятливих факторів, що впливають на діяльність підприємства, зокрема зміна специфіки надходження коштів за надані послуги в міжопалювальний період та розподіл їх згідно Постанови КМУ №217 від 18.06.2014 року. Метою - запобігання банкрутству, масовому звільненню працівників та оптимізації виробничо-господарської діяльності підприємства в умовах макроекономічної та соціальної нестабільності. Даним наказом встановлено на підприємстві з 20.05.2015 року до 01.10.2015 року неповний (чотирьохденний) робочий тиждень для усіх працівників підприємства (крім операторів котелень, операторів ЦТІ1, операторів диспетчерської служби) з відповідним графіком роботи. З даним наказом працівники підприємства були ознайомлені та до 19.05.2015 року отримано письмові заяви про згоду продовжувати роботу після встановлення неповного робочого тижня, відповідно до ст. 56 КЗпП України. Як вбачається з копій листів адміністрації на адресу профспілкових організацій, що діють на підприємстві - ПСП ВВТКЕ та НП "Теплоенергетик", 11.03.2015 року надіслано листи про заплановане тимчасове застосування робочого часу та відповідно до цього оплату праці та висловлювалося прохання у разі непогодження запланованих заходів надати свої альтернативні пропозиції із відповідними обґрунтуваннями. За таких обставин справи, з огляду на зміст позовних вимог, суд не вбачає підстав визнавати даний наказ не чинним чи протиправним. Покликання позивача на ту обставину, що він виходив на роботу всі робочі дні протягом травня 2015р., червня 2015р., липня 2015р. та серпня 2015р., та вважає, що протягом травня - серпня 2015р. недоотримав заробітної плати в повному обсязі, не підтверджені належними доказами. Так, з досліджених судом табелів обліку робочого часу, показань допитаних в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що облік робочого часу позивача вівся відповідно до загальних правил обліку робочого часу, що діяв у той період на підприємстві. За відпрацьований ним час, зазначений в табелях, вся заробітна плата була нарахована та виплачена вчасно, про що ствердив сам позивач в суді. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Покликання позивача на ту обставину, що відомості про його виходи на роботу у неробочі дні відображені в журналі АДС підприємства, не можуть бути підставою для задоволення позову в частині оплати праці за ці дні, оскільки такий журнал не є документом, що обліковує робочий час працівника. Крім цього, як показала свідок [PERSON], яка працює диспетчером АДС підприємства, вона на прохання головного інженера [PERSON] зробила відповідні записи про те, що він прийшов на роботу. Чим він займався і коли вийшов з приміщення будівлі підприємства, вона не бачила. Сам позивач пояснив, що такі записи на його прохання робили і інші диспетчери АДС підприємства. За таких обставин справи суд вважає, що вимога позивача [PERSON] про не нараховану йому заробітну плату, відображену ним в особисто ним зроблених розрахунках, за період травень-серпень 2015 року, є безпідставною та не підтверджена належними доказами. Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. За таких обставин справи суд відмовляє у задоволенні даного позову повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір суд покладає на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 32, 56, 94 КЗпП України,

Outcome: approved