Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з приватного Чернігівського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Чернігівтурист" на його користь у відшкодування збитків 77 723 грн., 4000 грн. витрат на правову допомогу, а також 150 грн. у відшкодування вартості експертного дослідження. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що він на підставі довіреності з 2010 року володіє та користується прогулянковим катером „Тrасkеr Рrо Guid" V-16, номер корпусу [NUMBER] з двигуном Меrcury, 74 кВТ (100) к.с., [NUMBER], який належить [PERSON] За договором оренди місця на автостоянці ПрАТ „Чернігівтурист" даний катер зберігається на автостоянці по вул.Шевченка, 103 в м.Чернігові.Останній раз [PERSON] користувався катером 27 жовтня 2013 року, після чого того ж дня доставив його до місця стоянки, а вже 07 листопада 2013 року, коли позивач прибув на автостоянку, він виявив відсутність на катері двигуна Меrcury, 74 кВТ (100) к.с., [NUMBER]. 08.11.2013 року відомості про крадіжку були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, порушено кримінальне провадження і згідно постанови слідчого потерпілим по даному кримінальному провадженню визнано [PERSON] Позивач зазначав, що укладений між ним та відповідачем договір оренди місця на автостоянці є договором зберігання, а тому відповідач зобов'язаний був забезпечити схоронність переданої на зберігання речі. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 лютого 2014 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує його ухвалення судом з порушенням норм матеріального і процесуального права за неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи. За доводами апелянта, судом не враховано, що згідно записів в журналах обліку транспортних засобів та обліку оплат за орендоване місце (касова книга) на орендованому у відповідача місці на автостоянці знаходився причіп-лодка з двигуном, а тому саме на зберігача законом покладено обов'язок забезпечити схоронність того транспортного засобу, який прийнято на зберігання та розміщено на орендованому місці, а у разі його зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання зберігач повинен нести відповідальність у встановленому законодавством порядку. Оскільки черговим приймальником на зберігання на автостоянку фактично було прийнято лафет (причіп), на якому знаходився катер (лодка) з двигуном, то зберігач взяв на себе відповідальність за схоронність фактично прийнятих на зберігання предметів незалежно від умов та предмету договору, який існує між сторонами. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що прогулянковий катер „Тrасkеr Рrо Guid" V-16, номер корпусу [NUMBER] з двигуном Меrcury, 74 кВТ (100) к.с., [NUMBER] згідно свідоцтва про право власності для прогулянкових суден [NUMBER] (назва судна ua 0439 kv; регістровий номер судна [NUMBER]), виданого 8 вересня 2008 року, належить [PERSON], який на підставі довіреності від 21 червня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], передав зазначений катер у володіння та користування [PERSON] терміном до 21 червня 2015 року. Відповідно до умов договору на оренду місць на автостоянці ПрАТ „Чернігівтурист", укладеного 01 липня 2013 року між приватним Чернігівським обласним акціонерним товариством по туризму та екскурсіях „Чернігівтурист" (орендодавець) і [PERSON] (орендар), орендодавець надає 1 місце під навісом і гарантує схоронність транспортного засобу (договором визначено, що таким транспортним засобом є причіп, державний номер [NUMBER]), прийнятого згідно з цим договором, а у разі його зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несе відповідальність у встановленому законодавством порядку. Як вбачається з журналу обліку транспортних засобів довготермінового зберігання автостоянки №1 Приватного Чернігівського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Чернігівтурист", 22 жовтня 2013 року [PERSON] передав на зберігання човен, реєстраційний номер [NUMBER]; у вказаному журналі стоїть підпис охоронця стоянки, що не оспорювалось в ході розгляду справи (а.с.80). З витягу з кримінального провадження (а.с.7) вбачається, що 07 листопада 2013 року до Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України Чернігівської області надійшла заява [PERSON] про те, що ним було виявлено зникнення двигуна „Меркурій" з автомобільної стоянки за адресою: м.Чернігів, вул. Шевченко, 103, вартістю 100 тис. грн. На аркушах справи 8-10 міститься акт автотоварознавчої експертизи, складений 26 листопада 2013 року приватним підприємством „Експертна фірма „АС-Експерт", з якого вбачається, що ринкова вартість човнового двигуна „Меrcury" [NUMBER], 100 к.с., 2007 року випуску, 74 ватт, на 26 листопада 2013 року складає 77723 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що договірні зобов'язання відповідача перед позивачем про зберігання вказаного вище прогулянкового катера та забезпечення схоронності його двигуна відсутні, оскільки між сторонами було укладено договір про оренду місця на автостоянці для зберігання причепу, державний номер [NUMBER], а не катера. За результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] апеляційним судом Чернігівської області 8 квітня 2014 року було скасовано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2014 року та ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з Приватного Чернігівського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Чернігівтурист" на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 77 723 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року за касаційною скаргою відповідача зазначене рішення апеляційного суду Чернігівської області від 8 квітня 2014 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки, за доводами суду касаційної інстанції, є переконливими і не спростованими апеляційним судом доводи товариства про відсутність доказів на підтвердження того, що двигун зберігався на автостоянці. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення касаційною інстанцією, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з врахуванням висновків і мотивів, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року, апеляційний суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до положень ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки, а тому під визначення речі в даному випадку підпадають як судно, так і двигун. В силу статті 188 ЦК України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові, якщо інше не встановлено договіром. З врахуванням викладеного апеляційний суд враховує, що хоча виробником прогулянкового катера є фірма „Тгаскег Рго Guid", а двигуна - фірма „Меrсurу", тобто різні виробники, але оскільки дані про двигун Меrcury, 74 кВТ (100) к.с., [NUMBER] внесено до свідоцтва про право власності для прогулянкових суден [NUMBER] (назва судна ua 0439 kv; регістровий номер судна [NUMBER]), виданого 8 вересня 2008 року на прогулянковий катер „Тrасkеr Рrо Guid" V-16, номер корпусу [NUMBER], то зазначений двигун входить в комплект обладнання прогулянкового катера. Таким чином, прогулянкове судно складається з самого судна та двигуна і вважається однією складною річчю. Зазначене підтверджується актом огляду малого судна №101-16528-08 від 07.07.2008 року та свідоцтвом про придатність малого судна до плавання, виданих Регістром судноплавства України, в яких двигун Меrcury, 74 кВТ (100) к.с., [NUMBER] є головним механізмом малого судна і дані про нього включено до основних технічних характеристик судна (а.с. 5, 6). Згідно довіреності від 21 червня 2010 року [PERSON] уповноважив, зокрема, [PERSON] управляти та розпоряджатися зазначеним прогулянковим катером, укомплектованим двигуном вказаної марки, що узгоджується з вимогами ст.188 ЦК України про чинність правочину щодо складної речі на всі її складові частини. Одним із різновидів правочину є договір зберігання, згідно якого одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності. При передачі на зберігання складної речі договір зберігання поширюється на всі її складові частини (в даному випадку як на сам човен, так і на його двигун). Порядок укладення договору зберігання, обов'язки сторін врегульовано параграфом 1 глави 66 ЦК України. Проте, статтею 977 ЦК України передбачено один із спеціальних видів зберігання - зберігання автотранспортних засобів. Безпосереднього порядок зберігання транспортних засобів на автостоянках врегульовано Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою КМУ № 115 від 22 січня 1996 року (далі Правила), які згідно пункту 1 регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів, а саме: автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів, що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами господарської діяльності, чи належать цим суб'єктам (надалі - автостоянки). Враховуючи викладене, зазначені Правила не поширються на зберігання плавзасобів. Як встановлено судом, між сторонами 1 липня 2013 року було укладено договір на оренду місця на автостоянці, згідно якого орендодавець надав одне місце під навісом і гарантував схоронність транспортного засобу, а саме причіпа, державний номер [NUMBER], можливість зберігання на автостоянці яких (а не самого прогулянкового катеру) передбачено Правилами. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вказаний причіп призначений для перевезення човнів. Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. В ході розгляду справи сторони визнали факт здачі на стоянку саме зазначеного причіпа з загруженим на нього прогулянковим судном. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з протоколу огляду місця події від 07 листопада 2013 року та ілюстративних таблиць до нього, на автостоянці зберігався причіп, на якому знаходився човен „Тrасkеr", ua 0439 kv. В матеріалах справи на а.с.80 міститься виписка з журналу обліку транспортних засобів довготермінового зберігання автостоянки №1, яка містить інформацію про передачу [PERSON] 22 жовтня 2013 року на зберігання „лодки [NUMBER]". Відповідно до п. 25 Правил не виключається передача на зберігання транспортного засобу з зазначенням предметів, які знаходяться в салоні транспортного засобу, але не входять до комплекту обладнання та приладів, передбачених заводом-виробником. Перелік повинен бути внесений до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання і засвідчений підписами володільця та чергового приймальника. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність запису окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів по справі у їх сукупності, запис в журналі обліку транспортних засобів довготермінового зберігання автостоянки №1 підтверджує передачу на зберігання саме причіпу з прогулянковим судном, оскільки цифри і букви [NUMBER] відповідають державному номеру причіпа, призначеного для перевезення човнів, а незазначення в Журналі індивідуальних ознак речі, яка знаходилася на причіпі відповідно до даних про реєстрацію судна, та відсутність підпису володільця з врахуванням вищевикладеного не може бути належним доказом непередачі на зберігання складної речі - прогулянкового катера „Тrасkеr Рrо Guid" V-16, номер корпусу [NUMBER] з двигуном Меrcury, 74 кВТ (100) к.с., [NUMBER]. Крім того, Правилами передбачено ведення надавачем послуг із зберігання транспортних засобів обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних транспортних засобів, але відповідачем не надано доказів щодо прийняття в жовтні 2013 року на зберігання причіпу з „лодкою", яка не була б укомплектована двигуном згідно реєстраційних документів. В порушення Правил відповідачем не вівся журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів автостоянки. Відповідно до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно абз.3 ч.2 ст.977 ЦК України прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). Зі змісту положень ст.208 та ч.1 ст.937 ЦК України випливає, що договір зберігання між фізичною та юридичною особою повинен укладатися в письмовій формі. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до положень ст.ст. 942, 949 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому самому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, на позивачеві лежить обов'язок доведення факту передачі речі на зберігання та розміру завданих збитків, а зберігач звільняється від відповідальності, якщо доведе, що збитків завдано не з його вини. Діючим законодавством не передбачено звільнення зберігача від відповідальності за незбереження речі в зв'язку з неналежним оформленням документів на річ, прийняту на зберігання. Таким чином, оскільки в судовому засіданні належними і допустимими доказами підтверджено факт передачі на зберігання на автостоянку причіпа для перевезення човнів, на якому знаходився прогулянковий катер „Тrасkеr Рrо Guid" V-16, номер корпусу [NUMBER], що передбачено Правилами, передачу якого на зберігання визнано сторонами в судовому засіданні, який разом з двигуном Меrcury, 74 кВТ (100) к.с., [NUMBER], як окремі речі, утворюють єдине ціле, в зв'язку з чим вчинення правочину щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини (ч.2 ст. 188 ЦК України), а відповідачем не надано доказів щодо прийняття на зберігання некомплектної речі та відсутності його вини у викраденні двигуна з прогулянкового судна, то висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону. За викладених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. При цьому апеляційний суд враховує, що право позивача, який був володільцем прогулянкового судна в силу довіреності, на відшкодування шкоди ґрунтується на нормах глави 30 ЦК України, якою передбачено захист речових прав на чуже майно відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і від власника майна. В зв'язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] про стягнення збитків, підлягають задоволенню його вимоги про стягнення судових витрат. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 150 грн. у відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження, 777 грн. 23 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 386 грн. 62 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси [PERSON] в судах представляв адвокат [PERSON], за послуги якого позивачем сплачено 4000 грн. (а.с.52). Відповідно до ст.1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене, компенсації підлягають не будь-які види правової допомоги, а ті, що визначені вищевказаним законом. Відомості про вчинення адвокатом позивача окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді в матеріалах справи відсутні, в зв'язку з чим компенсації підлягають його послуги у судовому засіданні. За годину участі особи, яка надавала правову допомогу, витрати складають 487 грн. 20 коп. (1218 грн. х 40%). Як вбачається з матеріалів справи, адвокат [PERSON] приймав участь в судових засіданнях 10 лютого (1 год. 10 хв.), 19 березня (35 хв.), 25 березня (35 хв.), 08 квітня (25 хв.), 31 липня (36 хв.), 11 серпня 2014 року (20 хв.). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1794 грн. 52 коп. на оплату послуг адвоката.

Outcome: approved