Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області (далі відповідач) про часткове визнання незаконним рішення виконавчого комітету, його скасування в цій частині та часткове визнання недійсним свідоцтва про право власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю по агропромисловому будівництву «Шаргород Райагробуд». В обґрунтування позову зазначив, що він проживає в гуртожитку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 28 листопада 2001 року за № 110 «Про оформлення права власності на будівлі Шаргородського райагробуду», свідоцтва про право власності від 17 грудня 2001 року за №17, виданого виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області, та додатку до нього, ТОВ «Шаргородський райагробуд» набув права власності на ряд будівель і споруд, в тому числі, на вищевказаний гуртожиток. Рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 28 листопада 2001 року за № 110 «Про оформлення права власності на будівлі Шаргородського райагробуду» та свідоцтво про право власності від 17 грудня 2001 року за № 17, видане виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області, на думку позивача, порушує його житлові права, є незаконними, оскільки гуртожиток за адресою [ADDRESS] , приватизації не підлягав, так як, не був виведений з державного житлового фонду на момент приватизації, крім цього, назви підприємства в указаному рішенні міської ради та назва в свідоцтві про право власності є різними. Зважаючи на вищевказане, позивач просить суд, визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 28 листопада 2001 року за № 110 «Про оформлення права власності на будівлі Шаргородського райагробуду», а також скасувати свідоцтво про право власності від 17 грудня 2001 року за № 17, видане виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області в частині, що стосується гуртожитку розташованого в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Країло С [PERSON] В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] визнав в повному обсязі, пояснивши, що дійсно має місце розбіжність в назві підприємства «Шаргородський райагробуд» та ТОВ «Шаргородський райагробуд», які зазначені в рішенні виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 28 листопада 2001 року №110 «Про оформлення права власності на будівлі Шаргородського райагробуду» та свідоцтві про право власності від 17 грудня 2001 року №17, виданого виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області. Крім цього, представник відповідача вказав, що на думку Шаргородської міської ради, приватизація гуртожитку була проведена в порушення вимог Житлового кодексу України, в частині не виведення гуртожитку, розташованого за адресою [ADDRESS] , з державного житлового фонду, у відповідності до статті 8 вказаного Закону. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТОВ «Шаргород Райагробуд» Бойко Р.М. в судове засідання не з`явився, але в поясненні, направленому на адресу суду, заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на принцип непорушності права власності, а також посилаючись на те, що позовні вимоги вже були предметом судового розгляду у цивільній справі №2-64/2011 - відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 березня 2012 року визначено, що гуртожиток за адресою [ADDRESS] , в процесі приватизації був включений у статутний фонд ТОВ «Шаргород Райагробуд», а отже являється власністю товариства. (а.с. 84-93). Поряд з цим подав заяву про застосування строків позовної давності у справі. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, дослідивши письмові докази, виходячи з принципу верховенства права та захисту порушених прав осіб, установив наступне. Частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Так, на переконання суду, визнання відповідачем позову у даній справі суперечить закону, а тому необхідно з`ясувати та дослідити інші обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач зареєстрований 04 листопада 2005 року за адресою [ADDRESS] (а.с. 5); Згідно з довідкою № 3942 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Товариство з обмеженою відповідальністю по агропромисловому будівництву «Шаргород райагробуд» включено до реєстру 15 липня 1999 року (а.с. 7). Зі змісту статуту ТОВ по агропромисловому будівництву «Шаргород райагробуд» створене шляхом перетворення на базі Закритого акціонерного товариства «Шаргород райагробуд» у відповідності до Законів України «Про господарські товариства», «Про підприємства в Україні», «Про підприємництво» (а.с. 8-24). Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області №110 від 28 листопада 2001 року «Про оформлення права власності на будівлі Шаргородського райагробуду» вирішено оформити право власності за Шаргородським райагробудом на адміністративне приміщення та виробничі і господарські будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] та видати свідоцтво про право власності (а.с. 25). Рішенням № 380 від 28 квітня 2014 року Шаргородської міської ради Вінницької області «Про перейменування вулиці» перейменовано вулицю Леніна на Героїв Майдану (а.с. 42). Відповідно до свідоцтва № 17 від 17 грудня 2001 року про право власності на будівлі ТОВ «Шаргород райагробуд» посвідчено, що в цілому адміністративна будівля з господарськими спорудами, які розташовані в [ADDRESS] , належить ТОВ «Шаргородський райагробуд» на праві колективної власності та складається з тринадцяти будівель (а.с. 26); копія короткої технічної характеристики містить назву будівлі, серед інших - гуртожиток (цегл., 352129) (а.с. 27). Судом також досліджено експлікацію приміщень до плану квартирного (багатоповерхового) житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 28-31), який зі слів позивача та представника відповідача стосується гуртожитку, що відповідно до свідоцтва про право власності на будівлі ТОВ «Шаргород райагробуд» № 17 від 17 грудня 2001 року, розташований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного плану гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 43-55). Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , до складу його сім`ї (зареєстровані) входять [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] внучка, [PERSON] внучка (а.с. 41). Відповідно до ч. 4\~ст. 13 Конституції України\~держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. При цьому частина 2\~статті 19 Конституції\~вказує, що органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. За змістом\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його\~порушення,\~невизнання\~або\~оспорювання. Відповідно до приписів ч. 2\~ст. 16 ЦК України, встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або\~законом. Виходячи із системного аналізу норм\~ЦПК України,\~право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів реалізується за допомогою такого процесуального документа як позовна заява. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов. Подати позов - означає звернутися до суду із заявою, в якій повинно міститися прохання, адресоване суду, про розгляд спору про право, що виник. Позов, як процесуальний документ складається із елементів\~- структурних складових, які сукупно визначають його зміст. При цьому вирізняють два елементи позову: а) предмет позову; б) підстави позову. Предметом позову\~як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є\~спосіб захисту\~цього права чи інтересу (тобто предмет позову прямо кореспондується із способом захисту, який передбачено законодавством).\~Підстави позову\~- це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення. Разом з тим, заявляючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 28 листопада 2001 року за № 110 «Про оформлення права власності на будівлі Шаргородського райагробуду», а також скасування свідоцтва про право власності від 17 грудня 2001 року за № 17 видане виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області в частині, що стосується гуртожитку розташованого в [ADDRESS] , позивач послався на\~ст. 345 ЦК України,\~аналіз якої свідчить про те, що остання не є нормою, яка визначає спосіб захисту порушеного права. Відповідно до доказів, досліджених в судовому засіданні, вбачається, що позивач зареєстрований в гуртожитку 04 листопада 2005 року, поряд з цим, оформлення права власності на нього здійснено раніше, в 2001 році. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності - Стаття 41 Конституції України закріплює, що\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 28 листопада 2001 року за №110 «Про оформлення права власності на будівлі Шаргородського райагробуду», а також скасувати свідоцтво про право власності від 17 грудня 2001 року за № 17, видане виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області в частині, що стосується гуртожитку, розташованого в [ADDRESS] , посилаючись на те, що гуртожиток будувався в 1976 році ще «ПМК 23» м. Шаргород, яке в процесі приватизації перетворене у Закрите акціонерне товариство «Шаргород райагробуд», а згодом реформоване у Товариство з обмеженою відповідальністю по агропромисловому будівництву «Шаргород райагробуд», однак, жодних доказів на доведення порушення своїх житлових прав суду не надав, клопотань про витребування актів РВ ФДМУ щодо процедури приватизації не заявляв, посилаючись на порушення Закону, допущені в ході приватизації гуртожитку, доказів цього суду не надав. До тверджень позивача, що назви підприємства в указаному вище рішенні міської ради та назва в свідоцтві про право власності є різними, а тому існують підстави для його скасування, суд ставиться критично та сприймає дану обставину, як допущену описку. Поряд з цим, суд при ухваленні даного рішення, враховує правову позицію, закріплену постановою Верховного Суду України від 08.11.2010 року по справі №\~3/039-08/5, де з посиланням на ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", ч. 2 ст. 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", п. 39 Методики оцінки вартості об`єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 18 січня 1995 року, ч. 2 ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", п. 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 6 листопада 1995 року, визначено, що до 26.05.2004 року гуртожитки не відносилися до об`єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних Рад, і\~могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації,\~оскільки законодавчої заборони не існувало. Крім того, суд враховує, що вимога про скасування свідоцтва про право власності на будівлі ТОВ «Шаргородрайагробуд», виданого 17 грудня 2001 року Шаргородської міською радою Вінницької області, в частині права власності на будівлю гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] була предметом розгляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 90, на звороті, абз. 4). Так, ухвалою від 21 березня 2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено касаційну скаргу ТОВ «Шаргородрайагробуд». Скасовано рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2011 року, а рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2011 року про відмову в задоволенні позову залишено в силі. Вирішуючи вимогу про застосування строків позовної давності, заявлену представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Шаргород Райагробуд», суд виходить з того, що в розумінні статті 48 ЦПК України вказана третя особа не є стороною у справі, а тому позбавлена можливості заявляти такі клопотання. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення його права, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій справі.

Outcome: dismissed