Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.05.2014 року о 21 годині 50 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем Опель д.н.з. [NUMBER] на перехресті вул. О.Теліги - Мельникова в м. Києві, всупереч п. 10.1 ПДР України, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Форд д.н.з. [NUMBER], що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вина водія підтверджується постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 05.06.2014 року про застосування адміністративного стягнення до [PERSON]. Враховуючи викладене позивач просив стягнути з [PERSON] суму відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 73906,33 грн.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, а також залишки автомобіля відмовився віддавати відповідачу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та звернувся з запереченням, в якому зазначив, що позивач отримав від страхової компанії відшкодування в розмірі 42000,00 грн. та від нього також отримав 1000,00 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, в повному обсязі. Представник третьої особи ПАТ СК "ПЗУ Україна" у судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаних позовних вимог та зазначив, що відповідно до експертного висновку № 747/14 від 25.05.2014 р. замовником якого являється ПАТ СК "ПЗУ Україна", вказаний транспортний засіб є конструктивно загиблим та відшкодування завданих збитків здійснюється відповідно до п. 30.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до якого ПАТ СК "ПЗУ Україна" і здійснило виплату відшкодування в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 25 травня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить позивачу на праві власності. (а.с.9). На момент вчинення ДТП транспортний засіб відповідача "Опель Зафіра" д.н.з. [NUMBER], було застраховано в ПАТ СК "ПЗУ Україна" відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2835789 від 08.07.2013 року. Згідно експертного звіту № 747/14 (замовником котрого є ПАТ СК "ПЗУ Україна") про визначення вартості ремонту вказаного пошкодженого автомобіля від 25.05.2014 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля "Форд Транзіт" д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження складає - 114 208,99 грн.(а.с.8). Згідно Висновку про оцінку транспортного засобу (замовником котрого є ПАТ СК "ПЗУ Україна"), № 4083/07/14, вартість пошкодженого транспортного засобу складає 42000,00 грн.. Враховуючи те, що автомобіль "Форд Транзіт" д.н.з. [NUMBER] відповідно до експертного звіту № 747/14 від 25.05.2014 р. є фізично знищеним та відповідно до п. 30.2 Закону, якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між: вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.5 Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2835789 від 08.07.2013 року встановлено розмір франшизи, що складає 1000,00 грн.,яку відповідач сплатив позивачу, що сторонами не заперечувалось. Враховуючи наведене, ПАТ СК "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування Позивачу на підставі ст. 30 Закону, а саме: 40624,48 грн. = 83624,48 грн. (ринкова вартість) - 42 000,00 грн. (вартість залишків) - 1000,00 грн. (франшиза). З копії платіжного доручення, вбачається, що позивачу було перераховано ПАТ СК "ПЗУ Україна" суму відшкодування за завдані збитки в розмірі 40624,48 грн.. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. В своїх запереченням відповідач зазначив, що при виплаті страхового відшкодування ним, позивач повинен повернути йому залишки автомобіля пропорційно виплатам, оскільки вказане передбачено в п.14 Постанови №4 Вищого Спеціалізованого суду України від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року, вбачається, що "Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду". Відповідно п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року, вбачається, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Отже, виходячи з вищевказаного, не вбачається підстав щодо стягнення відшкодування матеріальної шкоди з відповідача в розмірі 73906,33 грн., з урахуванням того, що позивач в судовому засіданні відмовився надати залишки автомобіля, так як відповідно до ст. 30 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме відповідно до п. 30.1 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом, звітом чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.30.2 Закону якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між: вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Що в даному випадку і було здійснено ПАТ СК "ПЗУ Україна". Також представник відповідача просив суд стягнути з позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.. Правову допомогу, відповідно до приписів ст.. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Вимога представника відповідача про стягнення з позивача [PERSON] таких витрат задоволенню не підлягає, оскільки, [PERSON], не допускався до участі справи за заявою відповідача в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України, вказана особа діяла як представник відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нормами ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судові витрати позивачу не відшкодовуються оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed