Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 28 березня 2014 року сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов"язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору не виконує своїх зобов`язань по поверненню кредиту та відсотків за користування ним, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 02 липня 2019 року в загальному розмірі складає 12 342 грн. 18 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також сплачені позивачем при подачі позову судові витрати у сумі 1921 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно заяви просить суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 28 березня 2014 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.8). Відповідач [PERSON] погодився, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с.8). Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Однак відповідач своєчасно не повертає АТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором по [PERSON] вбачається, що станом на 02 липня 2019 року заборгованість останнього за кредитним договором №б/н від 28 березня 2014 року становить 12 342 грн. 18 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 00 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2141 грн. 63 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 00 грн. 00 коп.; нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 7086 грн. 64 коп.; нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2050 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. -штраф (фіксована частина) та 563 грн. 91 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1.1.7.11. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонговується на той же строк (а.с.16). Письмової заяви ні про закриття рахунку, ні про припинення договору відповідач до банку не надавав, у зв`язку з чим на підставі норм, передбачених Умовами і правилами надання банківських послуг, договір було продовжено на такий же строк. Отже, Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ „ПРИВАТБАНК" передбачена пролонгація договору, яка полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Відповідно до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Протягом розгляду цивільної справи відповідач [PERSON] на підставі норм ст.ст.12,81 ЦПК України, не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. При цьому, щодо задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів, суд враховує, що цивільно-правова відповідальність- це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). У відповідності до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, зі змісту п.1.1.5.25 та п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні. У зв`язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15, який в подальшому також знайшов своє відображення у постанові №347/1910/15-ц від 11 жовтня 2017 року. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином умов договору про надання кредиту від 28 березня 2014 року не виконує, кредит в установлені строки його повернення не повертає, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 28 березня 2014 року в загальному розмірі 11 278 грн. 27 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 00 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2141 грн. 63 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 00 грн. 00 коп.; нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 7086 грн. 64 коп.; нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2050 грн.; На підставі ст. 141 ЦПК України суд враховує, що оскільки позов задоволено частково, тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення № PROM4BОХ8Н від 04 липня 2019 року (а.с.1) позивачем сплачено 1921 грн. судового збору. При цьому, враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором в розмірі 11 278 грн. 27 коп., що становить 91 % від ціни позову, тому на користь позивача підлягає стягнення з відповідача 1748 грн. 11 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного, керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: partial