Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

ТОВ "Перший столичний хлібзавод" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, сплачених підприємством за шкоду, заподіяну працівником третій особі, який мотивує тим, що [PERSON] працював водієм в ТОВ "Перший столичний хлібзавод" з 24.02.2017 року по 12.12.2018 року. 17.07.2017 року на проїзній частині вул. Київська в м. Бровари Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ГАЗ 3302 д.н.з. [NUMBER] , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить ТОВ "Перший столичний хлібзавод", під керуванням [PERSON] , який допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля FIAT Ducato д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Внаслідок ДТП водій та пасажир автомобіля FIAT Ducato д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження середнього ступеню, а автомобілю були заподіяні механічні пошкодження. Вироком Броварського районного суду м. Києва від 29.03.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Згідно звіту №2017-08-17/001 про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу FIAT Ducato д.н.з. [NUMBER] від 18.08.2017 року, його вартість складає 286637,001 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3302 д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ СК "Провідна", яке здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] у розмірі 95000,00 грн. Потерпілий подав цивільний позов до ТОВ "Перший столичний хлібзавод" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП у залишку вартості матеріального збитку - 191637,00 грн. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19.03.2020 року позовні вимоги позивача задоволено повністю, стягнено з ТОВ "Перший столичний хлібзавод" на користь [PERSON] 191637,00 грн майнової шкоди та 1917,00 судового збору, які були сплачені ТОВ "Перший столичний хлібзавод", як роботодавцем [PERSON] . На підставі викладено, покликаючись на укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 193554,00 грн. матеріальної шкоди, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2903,31 грн. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області Куцана В.М. від 28.05.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 19.06.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги визнав частково та вказав, що з 24.02.2017 року по 12.12.2018 року він працював у ТОВ "Перший столичний хлібзавод" на посаді водія автотранспортних засобів. 17.07.2017 року в межах виконання трудових обов`язків ним було вчинено ДТП. Звертає увагу, що він не належить до категорії працівників, з якими укладається письмовим договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності, а тому на нього за заподіяну шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність - не більше середнього заробітку., який складає 16675,95 грн. На підставі викладеного, просив позов ТОВ "Перший столичний хлібзавод" до нього про стягнення коштів, сплачених підприємству за шкоду, заподіяну працівником третій особі задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача матеріальну шкоду в межах середнього заробітку в розмірі 16675, 95 грн. та судові витрати. Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.09.2021 року № 1978/0/15-21 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Буринського районного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до розпорядження керівника апарату Буринського районного суду Сумської області від 23.09.2021 року №83 проведено повторний автоматизований розподіл, згідно якого головуючим суддею для розгляду даної справи визначено суддю Гука Т.Р. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області Гука Т.Р. від 27.09.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав частково з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно наказу директора ТОВ "Перший столичний хлібзавод" №К-ПСХ000381 від 23.02.2017 року [PERSON] прийнято на роботу з випробувальним терміном 1 місяць, на посаду водія автотранспортних засобів (1 ставка) відділу транспорту, за основним місцем роботи з 24.02.2017 р. з оплатою згідно штатного розпису. Підстава заява [PERSON] (а.с.5). Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2018 року у справі №361/5250/17 [PERSON] визнано виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (с.с.9-11). Згідно вказаного вироку суду, що набрав законної сили, [PERSON] визнано винуватим у тому, що 17.07.2017 року близько 14 год. 00 хв. керуючи технічно справним транспортним засобом "ГАЗ 3302", державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується висновком експерта №12-1/155 від 15 серпня 2017 року, рухаючись проїзною частиною по вулиці Київська в місті Бровари Київської області, в смузі руху в сторону міста Чернігів, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого не впорався з керуванням та своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху. Чим порушив вимоги п.п.2.3 «б». 2.3. «д», 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв зіткнення із задньою частиною транспортного засобу "FIAT Ducato", державний реєстраційний номер [NUMBER] , після чого останній відкинуло на ліве узбіччя, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із перешкодою у вигляді паркану. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажир транспортного засобу "FIAT Ducato", державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Броварської ЦРЛ для надання невідкладної медичної допомоги (а.с.9-11). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Відповідно звіту №2017-07-17/001 про визначення вартості матеріального збитку, виконаного ТОВ "Експертплюс", вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ "FIAT Ducato" реєстраційний номер [NUMBER] складає 286637,00 грн. (а.с.20-39). Наказом керівника підприємства ТОВ "Перший столичний хлібзавод" №1497К (Розпорядження про припинення трудового договору (контракту) від 12.12.2018 року звільнено [PERSON] водія автотранспортних засобів відділу транспорту на підставі його заяви від 28.11.2018 року за ст.38 КЗпПУ (за власним бажанням) (а.с.6). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19.03.2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ "Перший столичний хлібзавод", третя особа: [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, позовні вимоги [PERSON] - задоволено. Стягнуто з ТОВ "Перший столичний хлібзавод" на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 191637,00 грн. (а.с.12-14). 25.04.2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Мельник Ф.В. звернувся до ТОВ "Перший столичний хлібзавод" з заявою про здійснення виплати майнової шкоди в розмірі 191637,00 грн. (а.с.15). Згідно платіжного доручення №3045 від 08.05.2019 року ТОВ "Перший столичний хлібзавод" було перераховано [PERSON] 65000,00 грн. відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с.16). Відповідно платіжного доручення №3475 від 24.05.2019 року ТОВ "Перший столичний хлібзавод" [PERSON] було перераховано 65000,00 грн. відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с.17). Згідно платіжного доручення №4091 від 19.06.2019 року ТОВ "Перший столичний хлібзавод" перерахувало [PERSON] 63554,00 грн. відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с.18). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до положень ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем. Згідно з ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП України) Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Як вбачається з матеріалів справи 24.02.2017 року між [PERSON] та ТОВ "Перший столичний хлібзавод" було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 7). Однак, згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та Всесоюзною Центральною Радою Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія не входить до цього Переліку. Крім того, згідно умов укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність водій транспортних засобів [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, зокрема транспортного засобу ГАЗ 3302 [NUMBER] . Будь-які умови про покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану ним третім особам під час виконання своїх трудових обов`язків, у вказаному договорі відсутні. Відтак, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача про стягнення коштів, сплачених підприємством за шкоду, заподіяну працівником третій особі, лише в межах середнього місячного заробітку [PERSON] . Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. №348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Із довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим соціальним страхуванням від 12.05.2020 №ПСХ00000026 виданої [PERSON] , який працював в ТОВ "Перший столичний хлібзавод" вбачається, що заробітна плата відповідача за два останні повністю відпрацьовані місяці, а саме серпень та вересень 2018 року становить 19959,35 грн. та 13392,54 грн. відповідно (а.с.19). Таким чином, середній місячний заробіток [PERSON] становить 16675,95 грн. ((19959,35+13392,54):2). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач отримав право зворотної вимоги до відповідача в межах середнього місячного заробітку останнього, який становить 16675,95 грн., в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд бере до уваги, що визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені по сплаті судового збору не відносяться до позовних вимог, а тому суд при вирішенні питання про їх розподіл не враховує, викладену в відзиві, позицію відповідача про їх стягнення з нього в повному розмірі. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково (на 8,62 %), то з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені ним по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 250,27 грн.

Outcome: partial