Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.03.2014 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого вона прийняла спадщину, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/12 частини квартири №6 по вул. Ізяславська (Фрунзе),13 в м. Славута Хмельницької області у звязку з наявністю помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом виданому [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 24 серпня 2007 року де замість 1/6 частини спадкового майна вказано ? частина спадкового майна. В ході судового розгляду справи позивачка [PERSON], неодноразово змінюючи позовні вимоги, просить визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 25.04.2008 року [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 24 серпня 2007 року на ? частину квартири №6 по вул. Ізяславська (Фрунзе),13 в м. Славута Хмельницької області, визнати за нею право власності на 5/12 частини квартири №6 по вул. Ізяславська (Фрунзе),13 в м. Славута Хмельницької області та стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати у виді сплати судового збору та витрат на оплату правової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримали і дали аналогічні пояснення викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] про день, час і місце розгляду справи, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлена судом належним чином. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив, що дійсно його мати [PERSON], маючи право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку з ? частини квартири №6 по вул. Ізяславська (Фрунзе),13 в м. Славута Хмельницької області хоч мала право лише на 1/6 частку спадкового майна. Після смерті матері, яка померла у 2015 році ні він, ні його сестра, відповідачка [PERSON], як спадкоємці першої черги, свідоцтва про право на спадщину за законом на даний час не отримали. Згідний, що видане матері свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка є частково недійсним тому згідний сплатити позивачці судові витрати у виді сплати судового збору в цій частині. В решті вимоги позивачки про стягнення витрат на сплату судового збору в частині вимог майнового характеру та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката не визнає, оскільки через неуважність нотаріуса та не оформлення спадщини спадкоємцем за заповітом він сам змушений нести витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката. Представник відповідача в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав частково і дав аналогічні пояснення поясненням відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 24.08.2007 року помер [PERSON], який за життя 18.01.2000 року склав заповіт і все своє майно заповів синові [PERSON], який 14 грудня 2007 року подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак свідоцтва про право на спадщину за заповітом не одержав. Крім цього право на обовязкову частку у спадковому майні заявила дружина померлого [PERSON], якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку з ? частини квартири №6 по вул. Ізяславська (Фрунзе),13 в м. Славута Хмельницької області хоч вона мала право лише на 1/6 частку у спадковому майні. [PERSON] помер 13.03.2014 року. Право на спадщину після його смерті 12.06.2014 року заявила позивачка. [PERSON] померла у 2015 році, її спадкоємцями є відповідачі [PERSON] та [PERSON] 15.10.2015 року позивачці [PERSON] державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] у звязку з наявністю помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому [PERSON]. Наведене стверджується наявними у справі копіями спадкових справ (а.с.32-42) і не заперечується відповідачем та його представником в судовому засіданні. Аналізуючи наведене суд вважає необхідним відновити порушене право позивачки на спадкове майно і визнати частково недійним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області 25 квітня 2008 року [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 24 серпня 2007 року і зареєстроване в реєстрі за №2237 на ? частку, з ? частини квартири №6 по вул. Ізяславська (Фрунзе),13 в м. Славута Хмельницької області та визнати за позивачкою право власності на 5/12 частини квартири №6 по вул. Ізяславська (Фрунзе),13 в м. Славута Хмельницької області в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого 13.03.2014 року. В решті позовних вимог відмовити. Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Втрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Встановлено, що між адвокатом [PERSON] та позивачкою [PERSON] 30 грудня 2015 року укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом правової допомоги останній та представництво в суді. Згідно п. 3 даного договору правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує за домовленістю. Підтвердженням факту оплати послуг адвоката є надана адвокатом квитанція до прибуткового касового ордера. Згідно розрахунку та обґрунтування витрат на правову допомогу відповідно до акту наданих-спожитих послуг вартість виконаної роботи адвокатом становить 4000 грн., що складається: з консультацій - 2 год. на суму 1102 грн.40 коп., з вивчення документів, судової практики Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, складання позовної заяви - 3 год. на суму 1653 грн.60 коп., з представництва в суді, ознайомлення з матеріалами цивільної справи - 0,5 год. на суму 1244 грн.00 коп. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 30.12.2016 року позивачка сплатила адвокату гонорар в сумі 4000 грн.(а.с.76) Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №417 відповідно до Закону України «Про адвокатуру» адвокат [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачка надала суду належні та допустимі докази понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн.00 коп Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтведжені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] сплатила по справі судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. в частині вимог нематеріального характеру і в сумі 487 грн. 20 коп. в частині вимог майнового характеру, що стверджується банківськими квитанціями. За таких обставин суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати у виді сплати судового збору, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів в користь позивачки порівну. Враховуючи часткове задоволення позову та той факт, що помилка в свідоцтві про право на спадщину за законом допущена нотаріусом, спадщину за заповітом прийняв чоловік позивачки, однак свідоцтва про право на спадщину не одержав, допустивши порушення свого права, а тепер права позивачки і відповідач [PERSON] також через вказані помилки змушений нести витрати на правову допомогу, за таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу слід задовольнити частково і стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати на сплату судового збору в сумі 243 грн.60 коп. з кожного та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. 00 коп. з кожного. В решті судові витрати покласти на сторонни в тих розмірах в яких вони їх понесли. На підставі наведеного ст.ст. 1268-1270 ЦК України та

Outcome: partial