Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , Моторно-транспортного страхового бюро України, з залученням до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому позивач посилався на те, що йому на праві власності належить транспортний засіб марки ВАЗ-21043, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 19.08.2018 року відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "BMW" під державним номерним знаком [NUMBER] порушив вимоги ПДР України, внаслідок чого скоїв зіткнення з належним позивачеві транспортним засобом марки ВАЗ-21043 з державним реєстраційним номером [NUMBER] , що знаходився під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою судді Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренко С.М., що була винесена 22.10.2018 року по справі № 522/15735/18, згідно до якої він визнаний винним у скоєнні адміністративного проступку, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладений штраф у розмірі 340 грн. [PERSON] у добровільному порядку оплатити відновлювальний ремонт транспортного засобу марки ВАЗ-21043 з державним реєстраційним номером [NUMBER] відмовився, а його страховий поліс виявився фальшивим. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 18-3480/3482/3483 по дослідженню автомобіля ВАЗ-21043, д/н [NUMBER] , що був складений в ЛААД ОНДІСЕ 16.10.2018 року вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу визначається рівною 28?448 грн. 85 коп., а вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля визначається рівною 22?784 грн. 65 коп. Після направлення 23.11.2018 року до МТСБУ листа з претензійними вимогами про виплату страхового відшкодування, звідти була перерахована грошова сума у розмірі 22?353 грн. 09 коп. Оскільки межі відшкодування з боку МТСБУ встановлюються в ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то не відшкодованою залишається сума у розмірі 543 грн. 33 коп., яку позивач вважає необхідним стягнути з обох відповідачів: МТСБУ та [PERSON] . Також позивач вимагав стягнути особисто з відповідача [PERSON] на його користь різницю між вартістю відновлювального ремонту та визначеного експертом розміру збитку у сумі 5?664 грн. 20 коп. Позивач, посилався на те, що пошкодження належного йому транспортного засобу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки працюючи адвокатом, він, який звик до переміщень по місту та області до судових засідань та за викликами слідчих власним автотранспортом, вимушений користатися, або загальноміськім транспортом, або заздалегідь викликати таксі. Крім того, внаслідок ДТП позивач вимушений з урахуванням загального зниження прибутків населення, збільшенням цін, ставок та загально обов`язкових витрат чекати отримання від відповідачів належних йому грошових коштів для здійснення ремонту пошкодженого з вини [PERSON] транспортного засобу. Позивач не отримав від [PERSON] відшкодування спричиненої йому шкоди. Тому, позивач вважає справедливим та співмірним стягнення на його користь з [PERSON] компенсації за спричинені пошкодженням його транспортного засобу душевні страждання у розмірі 5?000 грн. Позовна заява надійшла до суду 28.02.2019 року. Справа автоматично розподілена до розгляду судді Шенцевій О.П. Провадження по справі відкрито 04.03.2019 року. 26.11.2019 року підготовче засідання по справі було закрите, а справа була призначена до розгляду по суті. Позивач [PERSON] , звернувся 20.02.2020 року до суду з уточненою позовною заявою, копія якої була направлена до відповідача [PERSON] , в якій виключив з кола відповідачів мтсбу, та просив стягнути на його користь з [PERSON] у якості компенсації за спричинену внаслідок ДТП майнову шкоду - 6?207 грн. 53 коп., компенсацію за спричинену внаслідок ДТП моральну шкоду 5?000 грн., та судові витрати: 1) за сплату судового збору - в сумі 768 грн. 40 коп.; 2) витрати на оплату за проведення експертизи на замову позивача по справі та виготовлення копії висновку - 4242 грн. 80 коп.; 3) витрати на оплату за направлення телеграми-запрошення в сумі 121 грн. 45 грн. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] до судового засідання, що було призначене на 08.04.2020 року не з`явилися, направивши до суду заяву про проведення розгляду справи по суті у їх відсутності, в якій також просили задовольнити позовні вимоги до [PERSON] , що викладені в уточненій позовній заяві від 19.02.2020 року. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився, заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечень по суті уточнених позовних вимог не подав. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд визнав причини неявки відповідача неповажними, які не перешкоджають розгляду справи у його відсутності. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 10.10.2017 року Центром 5141 позивачу [PERSON] належить транспортний засіб марки ВАЗ-21043, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 19.08.2018 року о 21 годині 50 хвилин, в районі вул. Генуезької м. Одеси [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "BMW" під державним номерним знаком [NUMBER] в порушення вимог п. п. 12.1 та 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з належним позивачеві транспортним засобом марки ВАЗ-21043 з державним реєстраційним номером [NUMBER] , що знаходився під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. за вчинене ДТП [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності, яке передбачене ст. 124 КУпАП, та постановою Приморського районного суду м. Одеси, що була винесена 22.10.2018 року по справі № 522/15735/18 (в провадженні № 3/522/8366/18, на нього був накладений штраф у розмірі 340 грн. страховий поліс № АЕ /9884903, укладений 21.05.2018 року із прат СК "Галицька", що був наданий [PERSON] у розпорядження співробітників патрульної поліції, виявився фальшивим. Для встановлення розміру майнової шкоди, що спричинена внаслідок ДТП, в ЛААД ОНДІСЕ 16.10.2018 року був складений висновок № 18-3480/3482/3483 судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля ВАЗ-21043, д/н [NUMBER] , згідно до якого: 1.Ринкова вартість автомобіля ваз-21043, д/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 19.08.2018 року, визначається рівною 45?917,35 грн. (сорок п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень 35 коп.). 2.Вартість відновлювального ремонту автомобіля ваз-21043, д/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 19.08.2018 року, визначається рівною 28?448,85 грн. (Двадцять вісім тисяч чотириста сорок вісім гривень 85 коп.). 3.Величина втрати товарного виду автомобіля ваз-21043, д/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 19.08.2018 року, визначається рівною 0,00 грн. 4.Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ваз-21043, д/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 19.08.2018 року, визначається рівною 22?784,65 грн. (Двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні 65 коп.). На користь позивача на його картку для виплат ПриватБанку була перерахована від МТСБУ грошова сума у розмірі 22?353 грн. 09 коп. Згідно до розяснень, наведених у п. 2 Постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами № 7 від 08.07.94 р., № 11 від 30.09.94 р., № 15 від 25.05.98 р. і № 9 від 24.10.2003 р.) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. (Абзац перший пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 9 від 24.10.2003). В ст. 1192 ЦК України, передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З цього приводу, у п. 9 наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, сказано, що «При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. (Абзац п`ятий пункту 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 7 від 08.07.94)». Роз`яснення, що аналогічні попереднім, наведені у п. 14 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що матеріалами справи повністю доведений факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу у насідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до викладеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути різницю між сумами, що зазначені в п. 2 висновку експерта за № 18-3480/3482/3483, тобто 6095 грн. 76 коп. та фактично перерахованими МТСБу на користь позивача грошовими коштами (28?448,85 - 22?353,09). Що стосується заявлених у позові вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] компенсації за спричинену внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля ваз-21043, д/н [NUMBER] моральну шкоду у розмірі 5?000 грн., то суд вважає, що ці вимоги недоведені та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Зі змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача(відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наведені позивачем докази не свідчать про те, що в зв`язку з діями відповідача позивач зазнав моральних страждань. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Відповідно до ст. ст. 133, 138-141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До них відносяться судовий збір, витрати, пов`язані з оплатою з проведенням судових експертиз та інші. Виходячи з викладеного, на підставі ст. ст. 1166, 1187,1188, 1192 ЦК України,

Outcome: partial