Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов'язання до вчинення дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року задоволений позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. За цим судовим рішенням Позивачу надано право продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] і [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], для задоволення вимог за Кредитним договором № E012-08/S від 11 березня 2008 року. Позивач є іпотеко держателем зазначеного предмету іпотеки. Власником нежилого приміщення магазинів є [PERSON]. Для продажу нежилого приміщення магазинів Позивачу необхідний правовстановлюючий документ. Таким документом є Договір купівлі-продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] і №172, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідчених 13 березня 2008 року, за реєстровим № 750 та № 753 приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON]. Враховуючи, що Позивач не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу, даний документ відсутній у Позивача. Без наявності цього документу Позивач не може укласти договору купівлі-продажу, так як відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження, що підлягають реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Позивач звернувся до Відповідача з заявою про видачу дублікату Договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] і [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. посвідчених 13 березня 2008 року, за реєстровим № 750 та № 753 приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON]. Відповідач відмовив у вчиненні цієї нотаріальної дії. Відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідач аргументує посиланням на неоднозначність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідач аргументує посиланням на те, що дублікати нотаріально посвідчених документів видаються за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Відмовляючи у вчиненні нотаріальних дій відповідач, як на підставу для такої відмови посилається на положення ст. 8, 53 Закону України «Про нотаріат». Позивач не погоджується із відмовою відповідача у видачі дублікату правовстановлюючого документу. По-перше, на сьогодні існує Акт застосування законодавства, яким є судове рішення від 12 листопада 2010 року. Згідно цього рішення банку надані усі права, що необхідні для продажу квартири, яка перебуває в іпотеці. Якщо у банка немає правовстановлюючого документу на це майно з причини його втрати іпотекодавцем, то логічно що в банку виникає право на отримання дублікату такого документу. Ці права випливають із резолютивної частини рішення: «в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E012-08/S від 11 березня 2008 року, в розмірі 76388,19 [Долар США] - звернути стягнення на нежиле приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER] в [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 3 019-08 13 березня 2008 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (49094. м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50. код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки». По-друге, слід зазначити на існуючу колізію між статтею 53 Закону України "Про нотаріат" і статтею 38 Закон України "Про іпотеку". Стаття 53 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що дублікат нотаріально посвідченого документу видається лише юридичним і фізичним особам, за дорученням яких або в відношенні яких здійснювалися нотаріальні дії. Згідно статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотеко держателя на продаж предмету іпотеки. Наявність у іпотеко держателя права продажу предмету іпотеки за логікою речей дозволяє йому отримувати усі документи, які необхідні для такого продажу (витяги з реєстру, технічний паспорт, дублікат правовстановлюючого документу тощо). Зазначена колізія має вирішуватися на підставі положень пункту 2 Розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку": "Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону". Закон України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року №898-ІУ набрав чинності 01 січня 2004 року, Закон України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року набрав чинності 01 січня 1994 року. Враховуючи зазначені правила вирішення існуючої колізії законів, стаття 53 Закону України "Про нотаріат" не підлягає застосуванню у разі, якщо за дублікатом документу звернувся іпотеко держатель. По-третє. Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України "Про нотаріат" (в редакції Закону N 614-VI від 01.10.2008). Відповідно до положень ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: -вчинення такої дії суперечить законодавству України; -не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; -дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; -є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під виливом насильства; -з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; -правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; -особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; -особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; -в інших випадках, передбачених Законом України "Про нотаріат". Відповідно до ст. 49 Закону України "Про нотаріат" перелік підстав до відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальної дії є вичерпним і встановлюється Законом України "Про нотаріат". Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з підстав неоднозначного розуміння рішень суду в цивільних справах не передбачена Законом України "Про нотаріат", отже відмова Відповідача у видачі дублікату правовстановлюючого документу з підстави неоднозначного розуміння рішення суду є незаконною. У судовому засіданні представник позивача - Мошнєгуц Л.В. яка діє на підставі Довіреності № 3086-К-Н-О від 24 липня 2015 року (а.с.21) підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що вона не знає чи звертався Банк до відповідача з Заявою про надання дублікату Договору купівлі -продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться за адресою - [ADDRESS] від 13 березня 2008 року за реєстровим номером №750. Просить суд визнати незаконною відмову Приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії з підстави неоднозначного розуміння рішення суду. А також зобов'язати Приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] видати Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» дублікат Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення магазинів [NUMBER] і [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідчених 13 березня 2008 року за реєстровим № 750 та № 753 Приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON], та судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] не визнала позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та суду пояснила, що 13 березня 2008 року нею, приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим № 756 дійсно був посвідчений договір іпотеки № 3 019-08 нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та №172, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] (іпотекодавець) та Банком (іпотекодержатель). У зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань Позивач звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені. У зв'язку з цим Позивач вимагає видати дублікат правовстановлюючого документа на вказане вище нежиле приміщення магазинів [NUMBER] та №172 та вважає свою відмову у видачі цього дубліката незаконною. Проте Заява про видачу дубліката від 08 вересня 2015 року не могла бути задоволена і така вимога Банку є незаконною, оскільки: В заяві про видачу дубліката від 08 вересня 2015 року, яка надійшла поштою, ПАТ КБ « ПриватБанк», просить видати дублікат договору купівлі - продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER],що знаходяться за адресою: [ADDRESS] від 13 березня 2008 року за реєстровим номером 753, але договір купівлі - продажу вказаного нежилого приміщення магазинів 13 березня 2008 року за реєстровим № 753 нею не посвідчувався. Отже ПАТ КБ « Приватбанк» взагалі не звертався до нотаріуса із заявою про видачу дубліката договору купівлі - продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER],що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідчених 13 березня 2008 року за реєстровим № 750 та 753. Позивач посилається на рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року, за яким Банку надано право для продажу вказаного нежилого приміщення магазинів, але рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року із заявою про видачу дубліката їй надано не було та у неї не було можливості перевірити зміст цього рішення. ПАТ КБ «ПриватБанк» не було подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії за участю юридичної особи. Так, відповідно до статті 34 Закону України «Про нотаріат» видача дубліката документа є нотаріальною дією, що включена в перелік нотаріальних дій. При вчиненні нотаріальної дії за участю юридичної особи нотаріус перевіряє цивільну правоздатність та дієздатність юридичної особи. Стаття 44 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що при перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов'язаний ознайомитися з установчими документами, інформацією про неї, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців цієї юридичної особи і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності, але вказані документи для перевірки цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріусу не подані. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей. Пунктам 4 глави 4 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачено, що дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. Таким чином, не подання нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а також зазначення в Заяві про видачу дубліката невірного реєстрового номеру нотаріальної дії, є самостійними підставами для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Також є безпідставними висновки позивача про автоматичне право Банку на отримання дубліката правовстановлюючого документа у нотаріуса на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року, за яким Банку надані усі повноваження для продажу вказаного нежилого приміщення магазинів. Так, стаття 53 Закону України «Про нотаріат» встановлює, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Тобто, по-перше, дублікат видається лише у разі втрати або зіпсування документа, а не для вчинення правочину з реалізації Банком предмета іпотеки на підставі рішення суду. Як вбачається із заяви Позивача про видачу дубліката від 08 вересня 2015 року, Банк звернувся до нотаріуса із заявою про видачу дубліката договору купівлі - продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER] не у зв'язку з втратою або зіпсуванням цього документа, а для вчинення правочину з реалізації Банком предмета іпотеки на підставі рішення суду, а такі підстави надання дубліката документа Законом не передбачені. По-друге, дублікат видасться не будь-якій особі, яка цього забажала, а виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат»). Тобто дублікат договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазинів може бути виданий лише сторонам цього договору (їх представникам). Таким чином, враховуючи усе вищенаведене, підставою відмови в даному випадку є те, що видача дубліката правовстановлюючого документа Банку, який не був стороною правочину, суперечить законодавству України (п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»); не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. ( п. 2. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»). Стосовно покладення на неї судових витрат не згодна, оскільки: вимога про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є незаконними, безпідставними та мають бути відхилені судом і як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення про сплату судового збору, збір сплачено за подання до суду позову до [PERSON], а не нотаріуса [PERSON] Отже судовий збір позивачем у даній справі взагалі не сплачувався. Просить суд в задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дубліката правовстановлюючого документа та зобов'язання до вчинення дії відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов'язання до вчинення дії не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі Рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року задоволений позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. За цим судовим рішенням Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» надано право продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] і [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], для задоволення вимог за кредитним договором № E012-08/S від 11 березня 2008 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від імені [PERSON] Договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, та наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу ( а.с.7-9). Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність (п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування , підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. В позовній заяві Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» посилається на те, що Приватним нотаріусом Слов»янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] було безпідставно відмовлено у видачі дубліката договору купівлі - продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідченого мною 13 березня 2008 року за реєстровим № 750 та 753 та просить зобов'язати приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу [PERSON] видати дублікат вказаного договору. Позовні вимоги Банку є повністю незаконними та безпідставними з огляду на наступне: Як встановлено в судовому засіданні, 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим № 756 дійсно був посвідчений договір іпотеки № 3 019-08 нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та №172, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] (іпотекодавець) та Банком (іпотекодержатель). Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувалися. У зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені. У зв'язку з цим Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» вимагає видати дублікат правовстановлюючого документа на вказане вище нежиле приміщення магазинів [NUMBER] та №172 та вважає відмову нотаріуса у видачі цього дубліката незаконною. Проте Заява про видачу дубліката від 08 вересня 2015 року не могла бути задоволена і така вимога Банку є незаконною, оскільки: - В заяві про видачу дубліката від 08 вересня 2015 року, яка надійшла поштою на адресу нотаріуса, ПАТ КБ «ПриватБанк», просить видати дублікат договору купівлі - продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER],що знаходяться за адресою: [ADDRESS] від 13 березня 2008 року за реєстровим номером 753, але договір купівлі - продажу вказаного нежилого приміщення магазинів 13 березня 2008 року за реєстровим № 753 Приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] не посвідчувався. Також, як вбачається з Заяви позивача від 08 вересня 2015 року, ПАТ КБ « Приватбанк» взагалі не звертався до нотаріуса із заявою про видачу дубліката Договору купівлі - продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER],що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідчених 13 березня 2008 року за реєстровим № 750 ( а.с.25) Позивач посилається на рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року, за яким Банку надано право для продажу вказаного нежилого приміщення магазинів, але рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року із заявою про видачу дубліката нотаріусу надано не було та у нотаріуса не було можливості перевірити зміст цього рішення. Вказана обставина також підтверджується Заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 08 вересня 2015 року, з якої не вбачається, що нотаріусу не було направлено Рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року ( а.с. 25). Крім того, ПАТ КБ « ПриватБанк»» не було подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії за участю юридичної особи. Так, відповідно до статті 34 Закону України «Про нотаріат» видача дубліката документа є нотаріальною дією, що включена в перелік нотаріальних дій. При вчиненні нотаріальної дії за участю юридичної особи нотаріус перевіряє цивільну правоздатність та дієздатність юридичної особи. Стаття 44 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що при перевірці цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріус зобов'язаний ознайомитися з установчими документами, інформацією про неї, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців цієї юридичної особи і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності, але вказані документи для перевірки цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи нотаріусу не подані ( а.с. 25). Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей. Пунктам 4 глави 4 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачено, що дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. Таким чином, не подання нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а також зазначення в Заяві про видачу дубліката невірного реєстрового номеру нотаріальної дії, є самостійними підставами для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Також є безпідставними висновки позивача про автоматичне право Банку на отримання дубліката правовстановлюючого документа у нотаріуса на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року, за яким Банку надані усі повноваження для продажу вказаного нежилого приміщення магазинів. Проте в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року, говориться дослівно наступне: «...з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу ...». Право на отримання дублікату правочину або зобов'язання нотаріуса рішенням суду не встановлено. В той же час, відповідно до ст. ст. 3, 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність. Тож, нотаріус як суб'єкт права, на якого покладені особливі функції і відповідальність, не може тлумачити, розширювати рішення суду на власний розсуд. Крім того, позивач вважає, що існує колізія між ст. 53 Закону України «Про нотаріат» (яка регулює порядок видачі дублікатів) та ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (яка надає іпотекодержателю здійснювати усі дії, необхідні для продажу предмету іпотеки). І ця колізія, на думку позивача, має вирішуватися виходячи із дати прийняття нормативно-правового акта, тобто, так як Закон України «Про іпотеку» був прийнятий пізніше, то мають застосовуватись норми цього закону. Це твердження є помилковим. Адже колізії вирішуються виходячи з часу прийняття нормативно-правових актів лише в тому випадку, якщо ці акти регулюють однакові за своєю сутністю правовідносини. А в даному випадку один закон регулює відносини у сфері іпотеки, а інший - у сфері вчинення нотаріальних дій. Видача дублікатів документів є нотаріальною дією, а не частиною іпотечних відносин. Отже, пріоритет має не час прийняття закону, а його спеціалізація: застосовуватися має той закон, який регулює конкретні (спеціальні) правовідносини. Правовідносини по видачі дублікатів нотаріусами регулюються Законом України «Про нотаріат», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Так, стаття 53 Закону України «Про нотаріат» встановлює, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Тобто, по-перше, дублікат видається лише у разі втрати або зіпсування документа, а не для вчинення правочину з реалізації Банком предмета іпотеки на підставі рішення суду. Як вбачається із заяви Позивача про видачу дубліката від 08 вересня 2015 року, Банк звернувся до нотаріуса із заявою про видачу дубліката договору купівлі - продажу нежилого приміщення магазинів [NUMBER] та [NUMBER] не у зв'язку з втратою або зіпсуванням цього документа, а для вчинення правочину з реалізації Банком предмета іпотеки на підставі рішення суду, а такі підстави надання дубліката документа Законом не передбачені. По-друге, дублікат видасться не будь-якій особі, яка цього забажала, а виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат»). Тобто дублікат договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазинів може бути виданий лише сторонам цього договору (їх представникам). Аналогічний висновок міститься в Узагальненні нотаріальної практики на тему: «Задоволення вимог іпотекодержателя. Окремі питання укладання та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу предмета іпотеки іпотеко держателем (стаття 38 закону України «Про іпотеку»)», виконаному Управлінням нотаріату Головного управління юстиції у м. Києві: «...Крім того, іпотечний договір як документ, що надає іпотекодержателю право продажу предмета іпотеки від свого імені, не надає останньому правових підстав для отримання дубліката правовстановлюючого документа, оскільки, згідно зі статтею 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону...» Таким чином, враховуючи усе вищенаведене, підставою відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» є те, що видача дубліката правовстановлюючого документа Банку, який не був стороною правочину, суперечить законодавству України (п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»); не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. ( п. 2. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»). Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення правосуддя. Як вбачається з доданого до позовної заяви Платіжного доручення № ВОТМ3В121Н від 03 листопада 2015 року ( а.с. 2) про сплату судового збору, збір сплачено за подання до суду позову до [PERSON], а не нотаріуса [PERSON] Отже судовий збір позивачем у даній справі взагалі не сплачувався. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складала 1 218 грн і тому суд вважає, що з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1218,00 гривен на користь держави. На підставі викладено,

Outcome: approved