Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

30.12.2016 року представник позивача ТОВ « ОТП Факторинг Україна" через пошту звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який до суду надійшов 06.01.2017 року. Позов мотивований тим, що 13 лютого 2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 1001144283 на суму 21 328 грн. на придбання товару. Строк повернення кредиту - 20 місяців. Відповідно до умов договору банк взяті на себе зобов'язання виконав, а відповідач порушив умови договору, через що виникла заборгованість у розмірі 22 756 грн. 14 коп., з якої залишок заборгованості за кредитом - 21 861 грн. 93 коп. та відсотки за користування кредитом - 894 грн. 21 коп. 22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ "ОТП Банк" відступив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за вказаним договором, через що позивач просить стягнути суму заборгованості у повному обсязі на його користь. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю,просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити. При цьому вона вказала про те, що за вказаним кредитним договором суму заборгованості кредитору погасила повністю ще до закінчення строку дії договору, а саме останнє погашення відбулось 23.09.2013 року, що підтверджується оригіналами квитанцій. Наприкінці листопада 2016 року їй прийшов лист від ТОВ « ОТП Факторинг Україна", з якого стало відомо, що банк відступив суму боргу та заборгованість становить 22756 грн. 14 коп. Не погодившись з цим, вона зателефонувала до представника цього товариства та повідомила про повне погашення по кредиту перед банком, на що їй було повідомлено про звернення до суду з відповідним позовом. Також, відповідач просила суд застосувати строки позовної давності встановлені законом. Заслухав пояснення відповідача, дослідив письмові докази, які надані сторонами, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 13 лютого 2012 року між кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Кредит» ( надалі кредитор), публічним акціонерним товариством « ОТП Банк» ( далі банк) з однієї сторони та позичальником [PERSON] ( надалі позичальник) з другої сторони у простій письмовій формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 1001144283 на загальну суму 21 328 грн. на придбання товару. Датою надання кредиту встановлено 13 лютого 2012 року, строк кредиту - 20 місяців, розмір процентної ставки 0, 01 % річних. Відповідно до вказаного договору ( п. 1.4), встановлено, що позичальник зобов»язаний повністю повернути кредитору суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов»язання встановлені кредитним договором не пізніше 13 жовтня 2013 року. Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів - Додаток №1, що є невід»ємною частиною даного договору. Позичальник суму кредиту отримала на придбання товару 13.02.2012 року та не заперечувала проти цього. Позивач у позові вказує про те, що позичальник порушила умови виконання вказаного договору та з моменту підписання щомісячні платежі не вносила, що вбачається з розрахунку та графіку погашення заборгованості. Згідно розрахунку, наданого позивачем у цій справі, у відповідачки станом на 28.12.2016 року виникла заборгованість у розмірі 22 756 грн. 14 коп., з якої залишок заборгованості за кредитом - 21 861 грн. 93 коп. та відсотки за користування кредитом - 894 грн. 21 коп. Відповідно до ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Досліджуючи розрахунок заборгованості, який міститься в даній справі, суд вважає його неповним та необґрунтованим через неможливість вказаним письмовим доказом підтвердити суму заборгованості нараховану позивачем за вказаним позовом, тому не приймається судом до уваги при вирішенні позовних вимог. Натомість, відповідачка надала до суду належні та допустимі докази, якими спростувала твердження позивача про наявність заборгованості за договором та підтвердила повне погашення по кредиту відповідно до його умов та графіку погашення. Розрахунок заборгованості наданий позивачем спростовується відповідними квитанціями: -№ 3105.325.1 від 07.03.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 3105.582.1 від 13.04.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 3105.328.1 від 11.05.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 2986.849.1 від 13.06.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 3105.607.1 від 10.07.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 499.80.1 від 14.08.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 3105.566.1 від 10.09.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 2986.939.1 від 09.10.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 2986.1073.1 від 12.11.2012 року на суму 1736 грн. -№ 2986.643.1 від 16.12.2012 року на суму 1736 грн.; -№ 2986.679.3 від 09.01.2013 року на суму 1800 грн.; -№ 2986.1877.1 від 18.02.2013 року на суму 1736 грн.; -№ 3105.124.1 від 01.04.2013 року на суму 1800 грн.; -№ 3105.1705.1 від 15.04.2013 року на суму 800 грн.; -№ 3105.3202.1 від 29.04.2013 року на суму 1800 грн.; -№ 3105.1451.2 від 20.05.2013 року на суму 1800 грн; -№ 3105.2680.1 від 25.06.2013 року на суму 1800 грн.; -№ 3105.3673.2 від 25.07.2013 року на суму 1700 грн.; -№ 3105.2064.3 від 30.08.2013 року на суму 1736 грн.; -№ 3105.1627.1 від 16.09.2013 року на суму 1000 грн.; -№ 3105.2458.2 від 23.09.2013 року на суму 1700 грн. Таким чином, судом встановлено, що позичальник не порушила взяті на себе кредитні зобов'язання та в строк, встановлений договором - до 13 жовтня 2013 року, суму по кредиту повністю погасила. 22 грудня 2014 року між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу №22/12/14/1-1, відповідно до якого АТ "ОТП Банк" відступив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за договором № 1001144283. 28.11.2016 року позивач направив відповідачу повідомлення (що підтверджується описом вкладення в цінний лист), в якій повідомив останнього про укладення 22.12.2014 року між позивачем та ПАТ ОТП Банк договору факторингу. У вказаному повідомленні позивач також вимагав від відповідача, в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення достроково повернути суму боргу. Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача не порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, портфелем заборгованості є сукупність невиконаних грошових зобов»язань боржників перед клієнтом, які складаються із заборгованості боржників за тілом( основною сумою) кредиту, за неоплаченими відсотками за користування кредитом, за неоплаченою комісією. Розмір портфеля заборгованості розраховується станом на день підписання сторонами цього договору. Встановив у судовому засіданні, що на момент укладення договору факторингу ( 22.12.2014 року) заборгованість позичальником перед кредитором повністю погашена, тобто відсутня грошова вимога, яка може бути предметом договору факторингу, у задоволенні позову необхідно відмовити через його необґрунтованість та безпідставність. Що стосується заяви відповідача про застосування строків давності, то у даному випадку вказана заява правового значення немає через відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Як роз'яснено в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, залишаються за останнім.

Outcome: dismissed