Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

16 січня 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Шевченко Андрія Миколайовича звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 25.12.2007 року між відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №47/АА-136.07.2, згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 11 652,00 доларів США, зі сплатою банку процентів за користування грошовими коштами в розмірі 12,5% річних та терміном повернення по 25.12.2014 року включно. Сума кредиту в повному обсязі була надана відповідачу, а відповідач зобов'язався щомісячно до "10" числа включно кожного календарного місяця, погашати кредит рівними частками в сумі 139,00 доларів США шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Також 25.12.2014 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №47/АА-136.07.2 від 25.12.2007 р., відповідно до умов якого відповідач, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором передав у заставу рухоме майно належне йому на праві власності, а саме: автомобіль марки DAEWOO модель FSO LANOS TF69Y, 2007 року випуску, колір зелений, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 47/АА-136.07.2, 25.12.2007 року між АТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 13.11.2017 року за відповідачем [PERSON] значиться заборгованість в розмірі 927,12 дол.США, що складається з: 856,29 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом; 70,83 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту; та 2 326,40 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості, що складається з: 2 151, 25 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту (за весь період), 175,14 грн. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту (за весь період). Просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 лютого 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження із повідомленням сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву. Клопотань про розгляд справи в загальному позовному провадженні від позивача та відповідача не надходило. Відповідач не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу без присутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що дійсно між ним та позивачем 25.12.2007 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав грошові кошти в сумі 11 652,00 доларів США, повертав своєчасно та в належному обсязі поки не почалась на території Донецької області антитерористична операція, він не мав можливості сплачувати борг за кредитним договором, оскільки за місцем його мешкання в м.Ясинувата позакривалися відділення банку. Наразі він та його дружина є пенсіонерами, єдиним джерелом доходів його сім'ї є пенсія, дружина його хворіє, що її лікування потрібні чималі кошти, тому просить суд врахувати ці обставини та надати йому розстрочку на погашення заборгованості. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення інформації про час і місце судового засідання на сторінці Дружківського міського суду у розділі "Громадянам. Оголошення про виклик до суду для учасників процесу (зона АТО)" офіційного веб-порталу "Судова влада України" в мережі Інтернет, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав. Суд, вислухавши відповідача [PERSON], з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 25.12.2007 року між відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" було змінено на Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК", та [PERSON] був укладений кредитний договір N 47/АА-136.07.2, згідно із умовами якого Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в доларах США на загальну суму 11 652,00 дол. США. Сума кредиту в повному обсязі була надана відповідачу, а той зобов'язався погашати кредит, сплатити банку проценти за користування грошовими коштами в розмірі 12,5% річних та повернути отримані кошти не пізніше 25.12.2014 року (а.с.17-22). 06.08.2008 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №1 до кредитному договору №47/АА-136.07.2 від 25.12.2007 року, за якою змінено умови п. 1.5 Кредитного договору, відповідно до цих змін процентна ставка за кредитом встановлюється 14,5 % річних, змінено п.3.8 КД щодо послідовності погашення кредиту, п. 3.9 щодо розміру пені та внесен до КД п.7.8 щодо надання позичальником згоди банку на доступ до його кредитної історії, на збір та отримання відносно нього відомостей, які складають кредитну історію, її використання і передачу третім особам (а.с. 23). 16 липня 2009 р. між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №2 до кредитному договору №47/АА-136.07.2 від 25.12.2007 року, за якою п. 3.1 КД викладено в новій редакції, відповідно до якої відповідач зобов'язався: починаючи з липня 2009 року щомісячно до "10" числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати згідно з графіком платежів, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку (а.с. 24). 04 серпня 2010 року між банком та позичальником укладено додатковий договір до кредитного договору №47/АА-136.07.2 від 25.12.2007 року, за яким сторони дійшли згоди про переведення відновлювальної кредитної лінії у невідновлювальну (а.с.26). 25.12.2014 р. між ВАТ "РОДОВІД БАНК" та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №47/АА-136.07.2 від 25.12.2007 р., відповідно до умов якого відповідач, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором передав у заставу рухоме майно належне йому на праві власності, а саме: автомобіль марки DAEWOO модель FSO LANOS TF69Y, 2007 року випуску, колір зелений, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], тип легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.31-36). Станом на 13.11.2017 року за відповідачем [PERSON] значиться заборгованість в розмірі 927,12 дол.США, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (винесення рішення) складає 24 346 грн. 17 коп., зокрема: 856,29 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом; 70,83 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем за невиконання відповідачем своїх зобов'язань також нараховано 2 326,40 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості, що складається з: 2 151, 25 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту (за весь період), 175,14 грн. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту (за весь період). Наданий позивачем суду розрахунок заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та трьох процентів річних судом перевірено та зроблено вырно (а.с.37). Виконання банком своїх зобов'язань перед відповідачем, щодо надання кредитних коштів в повному обсязі та наявність заборгованості у відповідача [PERSON] перед банком у заявленому позивачем розмірі підтверджено також випискою за особовим рахунком відповідача (а.с.38-50). Заборгованість відповідачем [PERSON] визнано в повному обсязі в судовому засіданні. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 47/АА-136.07.2, 25.12.2007 року між АТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором (а.с. 27-29). Відповідно до Додаткової угоди №1 від 06 серпня 2008 року до Договору Поруки №47/АА-136.07.2 від 25.12.2007 року, ВАТ "РОДОВІД БАНК" та [PERSON] домовилися, щодо викладення п.1.2 ДП в новій редакції про те, що поручитель свідчить, що він ознайомлений з умовами Кредитного договору: ліміт кредитної лінії - 11 652, 00 доларів США 00 центів; процентна ставка за користування кредитною лінією - 14,5 % річних; строк закриття кредитної лінії - 12 грудня 2014 року (а.с. 30). Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Оскільки відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання за укладеним договором та в добровільному порядку не сплачують заборгованість, суд вважає, що з них на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 927,12 дол.США, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (винесення рішення) складає 24 346 грн. 17 коп. та 2 326,40 гривень - сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості (за весь період). Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ «РОДОВІД БАНК» в повному обсязі. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп., які підлягають відшкодуванню банку за рахунок відповідачів по 881 грн. 00 коп. з кожного. Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідно до п.2 ч.4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан. Згідно ч.5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Враховуючи майновий стан заявника, суд вважає можливим розстрочити виконання судового рішення на 6 місяців з часу набрання рішенням законної сили, з виплатою щомісяця по 4445 грн. 43 коп.

Outcome: approved