Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] (надалі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (надалі по тексту - відповідач 2), в якому просила суд визнати недостовірними, та такою, що не відповідають дійсності інформацію стосовно [PERSON]: - оприлюднену на сайтах [INFO] - цитата мовою оригіналу - «в декларации о доходах, которую [PERSON] подала в парламент при трудоустройстве к [PERSON] (а она их подала две! - обычную и "'уточненную") не фигурирует недвижимость за рубежом площадью 764 кв.м. - как ее дом в графстве [PERSON] еще один эпизод для следствия, если оно наконец перестанет заниматься отписками, а решит проверить, кем на самом деле является [PERSON].»; -оприлюднену на сайті [INFO] - цитата мовою оригіналу - «[PERSON] владела недвижимостью под Каннами и в графстве [PERSON] через офшорные компании, при этом у нее не было лицензии НБУ на вывод денег зарубеж. Очередное нарушение закона»; -оприлюднену на сайті [INFO]/[INFO] звою «[INFO]», цитата мовою оригіналу: «За всіма ознаками, з такою репутацією [PERSON] сама мала би постати перед правосуддям - але аж ніяк не займатися питаннями повернення активів.»; -оприлюднену на сайті [INFO]/ [INFO] під о "[INFO]", цитата мовою оригіналу: - «[PERSON] і далі тримає біля себе людину, за якою плаче протокол про корупцію.» -оприлюднену на сайті: [INFO]/ [INFO] року «[INFO]", цитата мовою оригіналу: «закон о спецконфискации от [PERSON] - это типичная "операция прикрытия". В предчувствии того, что [PERSON] надо увольнять с должности, депутатами от "Народного фронта" в парламент вносится закон на такую популярную тему. И теперь у [PERSON] дилемма: ты просто снимаешь аферистку [PERSON] - теперь ты выгоняешь "борца за возвращение активов [PERSON]". Что делает ее увольнение гораздо более проблематичным. Циничная пиар-афера, разигранная на обостренных чувствах страны, которую годами обманывали и продолжают обманывать.»; -оприлюднену на сайті [INFO] [INFO] року щодо порушення проти Позивача кримінальної справи, -оприлюднену на сайті [INFO] цитата мовою оригіналу: «С недавних пор у нас при МВД открыто Управление по возврату активов, полученных преступным путем. Возглавила его гражданка [PERSON] Параллельно пряталась от правосудия, находилась в московском СИЗО и так дальше.»; -оприлюднену на сайті: [INFO]/. "[INFO]" (цитата мовою оригіналу): - «[PERSON] і далі тримає біля себе людину, за якою плаче протокол про корупцію. »; -оприлюднену на сайті [INFO]/ "[INFO]"), в якій Відповідач-1 зазначає мовою оригіналу): «...устраиваясь на три дня штатной помощницей депутата [PERSON]. Как я уже объяснял ранее, [PERSON] сделала столь краткосрочную запись в трудовой книжке, чтобы потом при переводе в МВД избежать специальной проверки, которая могла выявить ее сомнительное прошлое.» «закон о спецконфискации от [PERSON] - это типичная "операция прикрытия". В предчувствии того, что [PERSON] надо увольнять с должности, депутатами от Народного фронта" в парламент вносится закон на такую популярную тему. И теперь у [PERSON] диллема: ты не просто снимаешь аферистку [PERSON] - теперь ты выгоняешь "борца за возвращение активов [PERSON]". Что делает ее увольнение гораздо более проблематичным, тая пиар-афера, разыгранная на обостренных чувствах страны, которую годами обманывали и продолжают обманывать.» Позивач просила суд зобов»язати відповідачів відновити становище, яке існувало до порушення шляхом видалення з інформаційних ресурсів поширених персональних даних щодо позивача; зобов»язати спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом опублікування на сайті інтернет-видання «Українська правда» повідомлення, що вказана інформація є неправдивою із оприлюднення вказаного тексту; заборонити відповідачам розповсюджувати вказані відомості у подальшому у будь-якій формі та стягнути з кожного з відповідачів по 150 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у вказаних інтернет-виданнях «Української правди», що належить відповідачу 2 та належних відповідачу 1 інтернет блогах було розповсюджено негативну інформацію щодо позивача, яка носить негативний зміст щодо неї, порочить честь і гідність та ділову репутацію позивача. Така інформація є публічною образою та звинуваченням позивача у протиправних діях, які є явно спланованими з метою звільнення її з займаної посади. Між тим, викладена щодо позивача інформація носить неправдивий характер та дискредитує позивача у громадській думці з точки зору дотримання нею під час своєї діяльності законів України, а тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, пояснивши, що вищезазначена інформація є недостовірною щодо позивача, а вказане у статті слово «аферистка» є таким, що принижує її ділову репутацію. Зокрема, викладені нею у декларації відомості є вірними та там вказано усе належне їй майно, а в Російській Федерації позивачку затримали у розслідуваній там кримінальній справі. Внаслідок поширення вказаної інформації її репутація погіршилась і вона була вимушена звільнитись з роботи. Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, зазначивши, що в силу внесених змін в ст..277 ЦК України доказування усіх обставин у справах вказаної категорії належить позивачу, а ним не доведено сукупності усіх обставин, необхідних для задоволення позову, а саме викладене у статті слово «аферистка» - це особисте бачення відповідачем певної діяльності позивачки, що відповідно до ст..30 ЗУ «Про інформацію» є оціночним судженням. Відповідно до позиції у відповідних справах Європейського суду з прав людини у статтях та висловленнях журналістів є презумпція правомірності. Інші речення у статті відповідача викладають також правомірну інформацію відносно позивача, а сам про те, що дійсно позивачка вказала у декларації неправдиву інформацію, а інші інформація отримана з відкритих джерел та є оціночним судженням. Відтак, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідача 2 в судове засідання не з»явилась, хоча про дату і час розгляду справи була повідомлена неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Стаття 297 Цивільного кодексу України встановлює, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що саме відповідачами у інтернет ресурсі «Українська правда» та блогах відповідача 1 були опубліковані відповідні неправдиві твердження щодо [PERSON], що порушують майнові та немайнові права позивача, порочать її ділову репутацію та є неправдивими. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. У зв'язку зі внесенням з 27.03.2014р. змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування Позивачем обгрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем 1 і 2 та її недостовірності поширеної Відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Між тим, в якості додатків до позовної заяви та в судовому засіданні представниками позивача не було надано письмових доказів тому, що уся вказана інформація щодо позивача дійсно була розповсюджена та розміщена на відповідних сайтах відповідачів 1 і 2. Надані ж додатки до позовної заяви стосуються іншої інформації щодо позивача, ніж та, яку просить спростувати позивач у цьому позові. Суд також самостійно не зміг пересвідчитись у існуванні та розповсюдженні такої інформації щодо позивача саме відповідачами 1 і 2, оскільки в мережі Інтернет її виявлено не було. Зазначені обставини вказують на не доведення стороною позивача факту поширення саме відповідачами щодо позивача не правдивої інформації за викладених у позовній заяві обставин. Між тим, наявна у додатках інформація щодо того, що відповідач 1 висловився щодо позивачки «Аферистка» та зазначив про володіння нею нерухомістю у Франції шляхом виведення коштів за кордон. Зважаючи на заперечення сторони відповідача, де останній частково визнав факт розповсюдження інформації відповідачем 1 - [PERSON] щодо [PERSON] в частині зазначення неправдивої інформації в декларації про доходи; образливого висловлювання «Аферистка» по відношенню до позивача; переховування позивачки у «московському сізо» слід зазначити наступне. Так, у наданих представником позивача вказаних статтях відповідача усі дані висловлювання не є таким, що порушують немайнові права позивача та характеризує його в контексті статті як злісного порушника законів. Суд не приймає до уваги та вважає такі посилання позивач помилковим, оскільки за змістом оприлюднених словесних виразів такого висновку не вбачається. Вказані висловлювання суд вважає оціночним судженням, оскільки не містять конкретних даних щодо оцінки дій позивача в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій у слові «аферистка», а володіння нерухомістю за кордоном та перебування у «московському сізо» не є такими, що порочать честь і гідність позивача. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з положеннями ст.10 ЦПК України позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Також, на думку суду, позивачем в судовому засіданні не доведено, що уся поширена відповідачами у викладеному ними тексті у позові у наведеному контексті порушує особисті немайнові права позивача або завдала шкоди її особистим немайновим благам або перешкоджає займатись будь-якою діяльністю чи стало наслідком звільнення позивача із займаної посади. При вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди судом враховано, що відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п.3 ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З огляду на наведене, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача з відповідачів не вбачається, оскільки такі вимоги є супутніми та їх задоволення можливо лише в разі встановлення судом порушень прав позивача та протиправних дій щодо нього. Таким чином, судом не встановлено сукупності чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому позовні вимоги в частині викладених у позові відомостей такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача задоволенню не підлягають. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов»язання відповідачів щодо припинення дії про незаконну обробку персональних даних про позивача та щодо видалення поширених персональних даних по відношенню до позивача, оскільки в розумінні ст..16 ЦК України суд вправі захистити лише порушено право, а доказів його порушення шляхом їх поширення з боку відповідачів не доведено та судом не встановлено. Крім того, у відповідності до вимог п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed