Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 22.11.2017 ухвалою суду у вказаній справі замінено відповідача [PERSON] на співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 155). Позовні вимоги мотивовано тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 публічне акціонерне товариство УкрСиббанк, надалі АТ УкрСиббанк, Банк) та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 11254223000 від 19.11.2007 (далі кредитний договір), з додатковими угодами № 1 від 19.11.2007, № 1 від 17.02.2009, № 2 від 21.12.2009, № 3 від 21.12.2009. Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 80000 доларів США, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені договором, але не пізніше 16.11.2020, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за використання кредитних коштів позичальник зобовязався сплатити проценти у розмірі 13,9% річних, а відповідно до п. 5.2 кредитного договору та п. 1.5 додаткової угоди № 1 від 19.11.2007 у випадку порушення кредитної дисципліни позичальник зобовязався сплатити проценти у подвійному розмірі. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, зокрема термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів, банк має право вимагати сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, за кожний день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. На умовах іпотечного договору від 19.11.2007, укладеного між банком та [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, було передано в іпотеку домоволодіння за № 95 «б», що знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Незалежності, Хмельницька область, та належало [PERSON]. Також, на умовах іпотечного договору від 19.11.2007, укладеного між банком та [PERSON] (майновим поручителем), в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за даним кредитним договором була передана в іпотеку квартира № 97, що знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Уральських Танкістів, 2 «б», Хмельницька область. Заявою від 19.11.2007 [PERSON] надав своїй дружині згоду на передачу в іпотеку вказаної квартири, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. В звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів, пені банк у 2015 році звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом про стягнення з позичальника [PERSON] та фінансового поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором, що станом на 30.04.2015 складала: по кредиту 70195,34 дол. США, по процентах 42414,21 дол. США, всього 112609,55 дол. США, та пені у розмірі 119633,98 грн. та 239850,74 грн., розрахованої за період з 30.04.2014 по 30.04.2015, всього 359484,72 грн., та судового збору по 1827 грн. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.12.2015 позов банку був задоволений та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 11254223000 від 19.11.2007 станом на 30.04.2015 борг у розмірі наведеному вище. У квітні 2017 року банку стало відомо, що позичальник [PERSON] помер 04.10.2016. Після смерті позичальника за вказаним кредитним договором залишилась заборгованість, яка станом на 17.08.2017 складає: по кредиту та процентам 131875,78 дол. США (що станом на 17.08.2017 за курсом НБУ еквівалентно 3372422 грн. 40 коп.), та по пені 451512 грн. 25 коп., з яких: 70195,34 дол. США заборгованість по кредиту, що стягнута за рішенням суду; 61680 дол. США заборгованість по процентах, нарахованих по 03.10.2016, з яких 42414,21 дол. США стягнуто за рішенням суду; 359484 грн. 72 коп. заборгованість по пені, розрахованої за період з 30.04.2014 по 30.04.2015, що стягнута за рішенням суду; 30402 грн. 38 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, розрахована за період з 17.08.2016 по 03.10.2016; 61625 грн. 15 коп. пеня за несвоєчасне повернення процентів, розрахована за період з 17.08.2016 по 03.10.2016. Відповідно до положень п. 6.8 іпотечних договорів, іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення боргу за договором, що обумовлює основне зобовязання, на іншу особу або змінюється власник предмету іпотеки з інших підстав. Таким чином, іпотека по квартирі № 97, що знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Уральських Танкістів, 2 «б», Хмельницька область, та по домоволодінню № 95 «б», що знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Незалежності, Хмельницька область, зберігає силу після прийняття спадщини спадкоємцями. [PERSON] вирішити спір з відповідачами в добровільному порядку не вдається, позивач змушений звернутися до суду з позовом, та просить, з метою погашення заборгованості та судових витрат звернути стягнення на предмети іпотеки: квартиру та домоволодіння, встановивши спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, суду довіряє, просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Судові повістки на 01.02.2018 їм вручені не були, що підтверджується інформацією про відстеження посилок з офіційного сайту Укрпошти. Уся попередня кореспонденція, яка направлялась відповідачам поверталась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК вважається, що судові виклики вручені їм належним чином. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін по наявних у справі доказах та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №11254223000 від 19.11.2007, з додатковими угодами № 1 від 19.11.2007, № 1 від 17.02.2009, № 2 від 21.12.2009, № 3 від 21.12.2009 (а.с. 28-36, 45-58). ПАТ «УкрСиббанк» є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», що підтверджується статутом банку (а.с. 22-23). Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти (кредитну лінію) в іноземній валюті в сумі 80000 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 404000 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредитом в порядку та на умовах, визначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті (Розділ 1 Кредитного договору). Позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 16 листопада 2018 року (п. 1.2.2 Кредитного договору). Додатковою угодою № 2 від 19.11.2007 сторони дійшли згоди про зміну кінцевого терміну повернення кредиту, зокрема позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 16 листопада 2020 року (п. 1.2 Додаткової угоди). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за використання кредитних коштів позичальник зобовязався сплатити проценти у розмірі 13,9% річних, а відповідно до п. 5.2 кредитного договору та п. 1.5 додаткової угоди № 1 від 19.11.2007 у випадку порушення кредитної дисципліни позичальник зобовязався сплатити проценти у подвійному розмірі. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, зокрема термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів, банк має право вимагати сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, за кожний день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. 19 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за наведеним вище кредитним договором було укладено іпотечний договір, згідно з умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно (далі Предмет іпотеки): домоволодіння за № 95 «б», що знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Незалежності, Хмельницька область (а.с. 60-64). Сторони погодили, що ринкова вартість предмету іпотеки становить 435310 гривень (п. 1.2. Іпотечного договору). Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором (п. 4.1.1. Іпотечного договору). 18 грудня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору від 19.11.2007 (а.с. 65-66). Відповідно до даного договору, у звязку з укладенням Іпотекодержателем та Іпотекодавцем Додаткових угод № 2 та № 3 до договору про надання споживчого кредиту за № 11254223000 від 19.11.2007 Іпотекодавець підтвердив, що внесені зміни йому відомі, він їх розуміє і погоджується, що вони в повному обсязі забезпечуються іпотекою за Договором. Іпотекодавець також погодився, що іпотекою згідно з Договором забезпечуються також і розмір зобовязань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено у майбутньому відповідно до умов договору(ів), що обумовлюють основне зобовязання (п.п. 1-2 Договору про внесення змін № 1). Крім того, 19 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON], яка виступила майновим поручителем [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за укладеним між останнім та банком кредитним договором було укладено іпотечний договір згідно з умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно (далі Предмет іпотеки): трикімнатну квартиру за № 97, що знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Уральських Танкістів, 2 «б», що належить Іпотекодавцю на праві власності (а.с. 67-70). Сторони погодили, що ринкова вартість предмету іпотеки становить 198530 гривень (п. 1.2. Іпотечного договору). Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором (п. 4.1.1. Іпотечного договору). 18 грудня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору від 19.11.2007 (а.с. 71-72). Відповідно до даного договору, у звязку з укладенням Іпотекодержателем та [PERSON] Додаткових угод № 2 та № 3 до договору про надання споживчого кредиту за №11254223000 від 19.11.2007 Іпотекодавець підтвердив, що внесені зміни йому відомі, він їх розуміє і погоджується, що вони в повному обсязі забезпечуються іпотекою за Договором. Іпотекодавець також погодився, що іпотекою згідно Договору забезпечуються також і розмір зобовязань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено у майбутньому відповідно до умов договору(ів), що обумовлюють основне зобовязання (п.п. 1-2 Договору про внесення змін № 1). Нотаріально посвідченою заявою від 19.11.2007 [PERSON] надав згоду на передачу в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» його дружиною [PERSON] належної їм на праві спільної сумісної власності квартири № 79, що знаходиться в м. Волочиськ по вул. Уральських Танкістів, 2 «б», в забезпечення виконання його зобовязань по кредитному договору (а.с. 73). Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі [PERSON]), іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 1, 5 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). 04 жовтня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-БВ № 283592 від 10.10.2016 (а.с. 74). З копії спадкової справи № 283/2016 заведеної щодо майна померлого [PERSON] слідує, що спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті останнього є його дружина (а.с. 131) відповідач [PERSON] (спадщину прийняла, як така, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) та подала нотаріусу відповідну заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) (а.с. 130, 131 (зворот)). Іншими спадкоємцями після смерті [PERSON], які прийняли спадщину в порядку передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України є діти спадкодавця відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 131 зворот). Суд звертає увагу, що в матеріалах спадкової справи відсутні заяви дітей спадкодавця про відмову у прийнятті спадщини після смерті їх батька. Мати спадкодавця [PERSON] від спадщини відмовилась, подавши нотаріусу у строк, встановлений законом, заяву про відмову від неї (а.с. 134). Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону, якою передбачено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. З матеріалів цивільної справи слідує, що позивач 05.04.2017 направляв [PERSON] та [PERSON] вимогу про повернення боргу спадкодавця, який забезпечений іпотекою (а.с. 79-82). Відповідачам [PERSON] та [PERSON] така вимога не направлялася, оскільки Банку про те, що вони є спадкоємцями [PERSON] стало відомо лише після витребування судом спадкової справи, з якою до предявлення позову позивач з обєктивних причин не міг ознайомитися (а.с. 84-85). Верховний Суд України у постанові № 6-1286цс15 від 02.03.2016 висловив наступну правову позицію. Відповідно до статті 23 Закону у разі переходу права власності на предмет іпотеки вiд iпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус iпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов'язки за iпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи iпотекодавця, такий спадкоємець не несе вiдповiдальність перед iпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги iпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та iпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки iпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Отже, аналізуючи вищезазначені цивiльно-правовi норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого iпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). Також судом встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.12.2015, яке набрало законної сили 18.01.2016, стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства УкрСиббанк р/р 29090000000113 МФО 351005 код ЄДРПОУ 09807750 за кредитним договором № 11254223000 від 19.11.2007 р. станом на 30.04.2015 р. борг в розмірі 70195,34 дол. США по кредиту, 42414,21 дол. США по процентах за користування кредитом, всього 112609,55 дол. США, а також 119633,98 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 239850,74 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом, всього 359484,72 грн. пені і по 1827 грн. судового збору (а.с. 204). Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Вказане підтверджується правовою позицією ВСУ № 6-73цс13 від 04.09.2013. З наданої ж позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11254223000 від 19.11.2007 та копії рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.12.2015 слідує, що станом на 17.08.2017 заборгованість за вказаним кредитним договором складає 131875,78 дол. США, що еквівалентно 3372422,70 грн. з яких: заборгованість за кредитом 70195,34 дол. США, що еквівалентно 1795085,78 грн.; заборгованість за відсотками 61680,44 дол. США, що еквівалентно 1577336,62 грн. Крім того, банком нарахована заборгованість по пені в сумі 92027,53 грн., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 30402,38 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 61625,15 грн. А також, непогашеною залишається пеня, стягнута рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.12.2015 в сумі 359484,72 грн. (а.с. 86-101, 204). Вказаний розрахунок заборгованості жодним чином не спростовувався відповідачами. При цьому, з нього вбачається, що позивач усі нарахування пені, процентів та інших виплат відповідно до умов кредитного договору здійснював по 03.10.2016, тобто по день смерті [PERSON] Таким чином, вимога позивача з метою погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмети іпотеки є підставною. Разом з тим, в позовній заяві позивач просив встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Згідно з правовою позицією ВСУ № 6-1205цс15 від 23.12.2015, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України "Про іпотеку" і положенням пункту 4 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Однак, вказана правова позиція щодо зазначення у рішенні суду початкової ціни предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у наступному була Верховним Судом України змінена (справи № 6-1923цс16, № 6-1907цс16). Верховний Суд України у правових позиціях № 6-1907цс16 від 02.11.2016 та №6-2284цс16 від 01.03.2017 зазначив наступне. За вимогами частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України "Про іпотеку" підлягає підтвердженню з боку суду. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Виходячи зі змісту поняття ціни, як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм ст. ст. 38, 39 Закону України від 5 червня 2003 р. №898-IV "Про іпотеку", Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми ст. 39 Закону України від 5 червня 2003 р. №898-IV "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. [PERSON] рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам ст.ст. 39 та 43 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку". Отже, в даному випадку суд приходить до висновку про необхідність встановлення способу реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною: 780336 грн. за квартиру № 97, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Уральських Танкістів, 2 «б»; та 921693 грн. за домоволодіння, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 95 «б», вартість яких встановлена в звітах про оцінку вищевказаного майна від 21.12.2017 (а.с. 205-221) та від 17.01.2018 (а.с. 222-238). Разом з тим, суд звертає увагу, що 7 червня 2014 року набув чинності [PERSON] України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі [PERSON] № 1304-VII), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом № 1304-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. [PERSON] № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Вказане підтверджується правовою позицією ВСУ № 6-1356цс 15 від 02.03.2016. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що кредитний договір, який забезпечений досліджуваними договорами іпотеки стосується споживчого кредиту, наданого банком [PERSON] в іноземній валюті. В домоволодінні за № 95 «б», що знаходиться за адресою: м. Волочиськ, вул. Незалежності, Хмельницька область, яке є предметом договору іпотеки укладеного між позивачем та [PERSON] зареєстровані усі відповідачі (а.с. 104, 160, 161). Площа вказаного домоволодіння не перевищує 250 кв. метрів, що слідує з п. 1.1 Іпотечного договору (а.с. 60). Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на вказаний житловий будинок на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 4400 гривень судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved