Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради Бершадського району, [PERSON] виробничого побутово-торговельного товариства з обмеженою відповідальністю "Бершадь побутсервіс" про визнання правочину дійсним та визнання права влсансоті. Позов мотивує тим, що 16.09.1991 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав у [PERSON] об'єднання побутового обслуговування 17/100 частини нежитлової будівлі, загальною площею 549,4 кв.м, а саме: 1/2 частину вестибюлю № 1, приміщення № 20, приміщення № 19, коридор № 16 та приміщення № 17, загальною площею 91,37 кв.м, що знаходяться по вул. Шевченка 75А в с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області. Цей факт підтверджується актом прийому-передачі майна, прибутковою накладною та касовим ордером. Сторони правочину домовились щодо усіх істотних умов договору, тобто відбулось повне виконання договору. При цьому договір купівлі-продажу ними в нотаріальній конторі не посвідчувався, тобто законним чином не оформили право власності. Просить визнати цей правочин дійсним та визнати право власності на нерухоме майно. В послідуючому до розгляду справи по суті позивач змінив підставу свого позову, стверджує, що вищевказаними приміщеннями він увесь час з 1991 року користувався і продовжує відкрито, добросовісно та безперервно володіти та користуватись, доглядає та утримує їх, постійно робить поточний ремонт, укладено договори електропостачання до них. Частина приміщень функціонує як аптека, частина як склад для видачі продуктів. Оренда приміщень зайнятих аптекою оформлена договорами. Просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, яке він придбав, але нотаріально не оформив на підставі договору купівлі-продажу, а саме 17/100 частини нежитлової будівлі бувшого побутового комбінату, загальною площею 549,4 кв.м, а саме: 1/2 частина вестибюлю № 1, приміщення № 20, приміщення № 19, коридор № 16 та приміщення № 17, загальною площею 91,37 кв.м, що знаходяться по вул. Шевченка 75А в с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області. Бершадське виробниче побутово-торговельне товариство з обмеженою відповідальністю "Бершадь побутсервіс" позову не визнало, звернулися в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно з тих підстав, що як стверджує, що [PERSON] на підставі нікчемного договору купівлі-продажу 16.09.1991 року придбав у державного (комунального) підприємства Бершадське об'єднання побутового обслуговування нежитлове приміщення: комплексно-приймальний пункт, який складається з вестибюлю площею 15,26 кв.м., коридору - 17,24 кв.м, кімнат - 27,25 кв.м, 15,26 кв.м, 15,36 кв.м, всього 91,37 кв.м, розташованого по вул. Леніна 75а в с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області. Це була спроба вивести в незаконний спосіб із переліку інвентарних об'єктів підприємства, які в майбутньому мали підпадати під приватизацію трудовим колективом, майна, що призвело до укладення нікчемної угоди - договору купівлі-продажу, який не був посвідчений нотаріально та укладений відповідними посадовими особами без достатньо на це правових підстав та повноважень. Станом на 16.09.1991 року жодний законодавчий акт не передбачав можливості громадянину набувати та мати у власності нежитлові об'єкти держаної (комунальної) власності. Укладаючи договір купівлі-продажу 16.09.1991 року, сторони діяли без достатньо на це правових підстав, посвідчення угоди печаткою продавця [PERSON] об'єднаного побутового обслуговування об'єктивно унеможливило послідуюче нотаріальне посвідчення даної угоди, в результаті чого зробило таку угоду недійсною, та такою, що не утворює жодного правового наслідку. За вказаною адресою продавця в зазначеному договорі купівлі-продажу від 16.09.1991 року завжди існувало підприємство, правонаступником якого є вони, Бершадське виробниче побутово-торговельне товариство з обмеженою відповідальністю "Бершадь побутсервіс". Оскільки на базі [PERSON] об'єднання побутового обслуговування в процесі та з метою реалізації державної програми по приватизації невеликих державних підприємств (малої приватизації) було утворено трудовим колективом Бершадське державне комунальне підприємство побутового обслуговування "Мрія", правонаступником якого є позивач, то відповідно йому належать усі права на майно, яке належало відповідному підприємству і на яке позивач незаконно намагається оформити право власності. Просить позивачу відмовити в позові, визнати за ними право власності на нежитлові приміщення комплексно-приймального пункту, який складається з вестибюлю, площею 15,26 кв.м, коридору - 17,24 кв.м, кімнат - 27,25 кв.м, 15,26 кв.м, 15,36 кв.м, всього 91,37 кв.м, що розташований по вул. Шевченка 75а в с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області як за правонаступниками [PERSON] об'єднання побутового обслуговування. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просять визнати за позивачем право власності за набувальною давністю, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити, оскільки товариство не є правонаступником [PERSON] об'єднання побутового обслуговування, спірне майно йому не належить. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бершадського району сільський голова [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, згоден, щоб за позивачем було визнано право власності на спірні приміщення, крім вестибюлю та коридору, оскільки коридором користується і володіє сільська рада, тобто прибирає його, у вестибюлі зробленого ремонти не [PERSON] Тому просить в цій частині позову відмовити. При розгляді зустрічного позову покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] виробничого побутово-торговельного товариства з обмеженою відповідальністю "Бершадь побутсервіс" [PERSON] в судовому засіданні підтримав зустрічний позов, просить його задовольнити, в позові [PERSON]просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.09.1991 року між [PERSON] об'єднанням побутового обслуговування з одного боку, як продавцем, та [PERSON], як покупцем було укладено договір купівлі-продажу комплексно-приймального пункту в с. Велика Киріївка по вул. Леніна 75А, загальною площею 91,37 кв.м. При цьому договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі не посвідчувався. Даний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.09.1991 року. Судом встановлено, що відповідно до акту прийому-передачі майна від 16.09.1991 року начальник [PERSON] райпобутоб'єднання [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв майно в слідуючому складі: комплексно-приймальний пункт вартістю 17600 крб., площею 91,37 кв.м, а саме: вестибюль - 15,26 кв.м, коридор - 17,24 кв.м, кімнати - 27,25 кв.м, 15,26 кв.м, 16,36 кв.м. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі майна від 16.09.1991 року. Відповідно до прибуткової накладної та квитанції до прибуткового касового ордера [PERSON] сплачено 17600 крб. на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 26262499 від 18.11.2015 року відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності нежитлової будівлі бувшого побутового комбінату, розташованого по вул. Шевченка 75 в с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області в зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не укладений у встановленому порядку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно роз'яснень, викладених у п.п.5,9,13,14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві (п.5). Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності (п 13). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14). Згідно показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], їм відомо, що [PERSON] з 1991 року по даний час користується приміщеннями нежитлової будівлі бувшого комбінату в с. Велика Киріївка по вул. Шевченка 75А, які він придбав в 1991 році. У вестибюлі робив ремонти не позивач, за коридором також доглядає не позивач, а сільська рада. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] з 1991 року є законним володільцем приміщень №№ 17, 19, 20 нежитлової будівлі колишнього побутового комбінату в с. Велика Киріївка по вул. Шевченка 75А. Вестибюль № 1 та коридор № 16 перебувають у спільному користуванні з [PERSON] сільською радою, яка також розташована за вказаною адресою, тобто вказаними приміщеннями позивач одноособово безперервно не користується, тому підстав для визнання за ним права власності на ці два приміщення немає. На час укладання договору його право власності підлягало державній реєстрації органами БТІ, однак позивачем право власності на комплексно-приймальний пункт зареєстровано не було. З указаного часу позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вищезазначеним нерухомим майном. Обставин, які б свідчили про недобросовісність володіння позивача, чи про його переривання судом не встановлено. Як видно зі статуту [PERSON] виробничого побутово-торговельного товариства з обмеженою відповідальністю "Бершадь побутсервіс" воно не є правонаступником попереднього власника [PERSON] об'єднання побутового обслуговування. З огляду на викладені вище обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав визначених ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права приватної власності на нежитлові приміщення № 17 площею 16.56 кв.м, № 19 площею 15.26 кв.м та № 20 площею 27.25 кв.м, розташовані в приміщенні колишнього побутового комбінату А за адресою: с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області вул. Т.Г.Шевченка 75А, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів зазначеним майном, відкрито та безперервно володіє ним більше ніж десять років. В іншій частині позов задоволення не підлягає з вищенаведених підстав. Щодо зустрічного позову [PERSON] виробничого побутово-торговельного товариства з обмеженою відповідальністю "Бершадь побутсервіс" до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). Виходячи зі змісту ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Оскільки Бершадське виробниче побутово-торговельне товариство з обмеженою відповідальністю "Бершадь побутсервіс" не довело, що являються правонаступниками [PERSON] об'єднання побутового обслуговування, та, відповідно, що є власником спірного майна, до суду із позовом про захист свого права власності не зверталося, а навпаки, звернулося з позовом про визнання права власності, не навівши правових підстав для визнання за ним права власності на нерухоме майно, зустрічний позов задоволенню не підлягає з вищевказаних підстав.

Outcome: partial