Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON], ТзОВ «Степ» про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між нею та [PERSON] 05.09.1987 року зареєстровано шлюб, який в подальшому 11.03.2010 року розірвано. У 1997 році під час перебування у шлюбі з позивачем, відповідач взяв участь у створенні Спільного українсько-польско-російського ТзОВ «Степ». Станом на 2002 рік учасниками товариства були: [PERSON], який за рахунок коштів, які були спільною сумісною власністю подружжя, взяв участь у формуванні статутного фонду (капіталу) товариства у розмірі 51\~000,00 грн., що складало 51 % статутного фонду (капіталу), а також його матір [PERSON], яка відповідно до п. 5.2. Статуту ТзОВ «Степ» у редакції 2002 року, взяла участь у формуванні статутного фонду (капіталу) товариства у розмірі 49\~000,00 грн., що складало 49 % статутного фонду (капіталу) товариства. У 2004 році відповідач та [PERSON] прийняли рішення, яким збільшили статутний капітал ТзОВ «Степ» зі 100\~000,00 грн. до 350\~000,00 грн., а також вирішили, що відповідач візьме участь у формуванні статутного фонду (капіталу) товариства шляхом внесення грошових коштів у розмірі 210\~000,00 грн., що складає 60 % статутного фонду (капіталу), а [PERSON] - шляхом внесення грошових коштів у розмірі 140\~000,00 грн. У подальшому відповідачем за рахунок грошових коштів, які були спільною сумісною власністю подружжя, було збільшено статутний фонд ТзОВ «Степ». Формування частки відповідача у статутному фонді (капіталі) ТзОВ "Степ" здійснювалося шляхом внесення грошових коштів у розмірі 210\~000,00 грн., які були об'єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача. У 2008 році, як згодом стало відомо позивачу, відповідач всупереч інтересів сім'ї вирішив переоформити сформовану ним за спільні кошти частку у статутному фонді ТзОВ «Степ» на ім'я своєї матері - [PERSON] У вересні 2008 року відповідач та його матір [PERSON] прийняли рішення закріпити за відповідачем частку у статутному (фонді) капіталі ТзОВ «Степ» у розмірі 5 %, а 95 % - за [PERSON], а також внести відповідні зміни до Статуту ТзОВ «Степ». Своє рішення відповідач та [PERSON]Г оформили протоколом № 4 від 09.09.2008 року. Вважає, що відповідач фактично використав спільні кошти позивача та відповідача для формування статутного фонду ТзОВ "Степ" всупереч інтересів сім'ї, оскільки вказані кошти були використанні для задоволення власних потреб відповідача, жодних дивідендів після внесення спільних грошових коштів до статутного фонду ТзОВ "Степ" отримано не було, та в подальшому у вересні 2008 року відповідач на власний розсуд відчужив на користь своєї матері - [PERSON], частку у статутному фонді (капіталі) ТзОВ "Степ", яка була сформована за рахунок внесення спільних коштів позивача та відповідача, тому просить стягнути з [PERSON] на її користь 105\~000,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні мотивам позовної заяви, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснила, що частка у статутному фонді [PERSON]Г була створена не за рахунок спільних коштів подружжя - позивачки та відповідача, а за рахунок коштів [PERSON], та діяльності підприємства. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внесок до статутного фонду [PERSON] було внесено за рахунок спільного майна подружжя. Оскільки сім'я [PERSON] не мала своїх власних коштів, єдиним джерелом сімейного бюджету була зарплата [PERSON], який займав посаду директора ТзОВ «Степ», жодних дивідендів ТзОВ «Степ» не отримувало. Позивачка [PERSON] раніше ніколи не претендувала на ці кошти, бо не була учасником ТзОВ «Степ» і взагалі ніколи не працювала. Просить у позові відмовити. Відповідач [PERSON] та представник ТзОВ «Степ» в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що кошти внесені до статутного фонду ТзОВ «Степ» є її власними. При формуванні капіталу товариства вона позичила [PERSON] пкошти для внесення ним його частки. В подальшому [PERSON] повернув їй кошти шляхом відступлення його частки ТзОВ «Степ». Корпоративні права ТзОВ це виключна компетенція товариства. Майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 05.09.1987 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано 11.03.2010 року. У 1997 році створено Спільне українсько-польсько-російське підприємство ТзОВ «Степ». Його засновниками та учасниками стали [PERSON], \~громадянин України, [PERSON] - громадянин [PERSON] та [PERSON] - громадянин [PERSON]. Товариство було створено та діяло на підставі Установчого договору і Статуту. Спільне українсько-польсько-російське ТзОВ «Степ» було зареєстровано державним реєстратором 11.06.1997 року. Статутний фонд був створений за рахунок вкладів його засновників, частка кожного з яких становила: [PERSON]Г - 26% статутного фонду, [PERSON] - 49% статутного фонду, [PERSON]- 25% статутного фонду. В 2002 році \~[PERSON] та [PERSON]О, \~\~вийшли з учасників ТзОВ та передали свої частки в статутному фонді відповідно: [PERSON]- 25% передав [PERSON], яка була прийнята в учасники товариства, [PERSON] - 15% передав [PERSON]Г, а 34% передав [PERSON] Дані зміни відображені в протоколі зборів учасників ТзОВ. Розпорядженням голови Жовківської районної адміністрації від 28.02.2002 року за № 104 було перереєстровано Спільне українсько-польсько-російське підприємство «Степ» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю у Товариство з обмеженою відповідальністю «Степ». Таким чином частка в статутному фонді була визначена для [PERSON]Г, в розмірі 40%, а для [PERSON] - 60%. Відповідно до п.1 ст.40 ЦК України, ст.ст.50,51 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут . Господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу /ст. 115 ЦК України/. Статтею 116 ЦК України передбачено, що учасники господарського товариства мають право: брати участь в управлінні товариством, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину, вийти з товариства здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства. Відповідно до ст.145 ЦК України, ст.ст.53,59 Закону України «Про господарські товариства» до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, зокрема, належить - внесення змін до статуту товариства, вирішення питання про придбання товариством частки учасника, виключення учасника із товариства. В зв'язку з господарською діяльністю та зобовязаннями учасників товариства у відповідності до Статуту ТзОВ та цивільного законодавства /ст.145 ЦК України/ зборами учасників ТзОВ було прийнято рішення від 09.09.2008 року за № 04 про внесення змін до Статуту товариства та зміну часток в статутному капіталі його учасників - за [PERSON] було закріплено 95% частки статутного капіталу, за [PERSON]Г - 5% статутного капіталу. Зміни до Статуту товариства зареєстровані державним реєстратором Жовківської районної державної адміністрації. Частка в статутному фонді [PERSON] \~була створена не за рахунок спільних коштів подружжя - позивачки та відповідача, а за рахунок коштів інших осіб та діяльності підприємства. Корпоративні права ТзОВ є виключною компетенцією товариства. Статтею 12 Закону України від 19.09.1991року «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданого його засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, що випливає з п.28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.09.1987 року до 11.03.2010 року. В період спільного проживання позивачка користувалася доходами від діяльності підприємства /витрати на щоденне проживання, одяг, відпустки, задоволення соціально-побутових потреб, тощо/. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 115 ЦК України, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Згідно п. 29 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. У відповідності з ч.1 ст.147 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. При цьому, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 147 ЦК України, учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Аналогічні положення регламентуються ст. 53 ЗУ "Про господарські товариства" від 19.09.1991 року. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. При укладенні правочину від 09.09.2008 року про відчуження частки у статутному фонді (капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Степ" у розмірі 55 відсотків статутного фонду (капіталу), були додержані загальні вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, які є необхідними для чинності правочину: зміст даного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин дійсно спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлюється. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЗУ "Про господарські товариства" від 19.09.1991року \~вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Частина 1 ст. 100 ЦК регламентує, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЦК України, до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства: вирішення питання про придбання товариством частки учасника. Учасниками \~товариства з обмеженою відповідальністю "Степ" є \~відповідачі. Позивач, не являється і не була учасником даного товариства, тому вона не може претендувати на кошти, внесені до статутного капіталу товариства. Згідно із абзацом 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розглядами судами корпоративних спорів" судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Згідно з п. 3 ч.1 ст.115 ЦК України господарське товариство є власником \~одержаних доходів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ "Про господарські товариства" від 19.09.1991 року прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. З балансового прибутку товариства сплачуються проценти по кредитах банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків та сплати дивідендів, залишається у повному розпорядженні товариства, яке відповідно до установчих документів самостійно визначає напрями його використання. У відповідності з п.2 ч.1 ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди). Так, у чинному законодавстві не вказується на право другого з подружжя, який не є учасником, на доходи, одержані від діяльності товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Згідно ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", ст. 147 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відступлення частки у статутному капіталі ТзОВ "Степ" тягне за собою внесення змін до статуту товариства, що згідно ч. 4 ст. 145 ЦК України, належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, так як загальні збори учасників є вищим органом ТзОВ, що випливає із ст. 58 Закону України "Про господарські товариства". Також зазначене підтверджується ч. 1 ст. 98 ЦК України, в якій вказується, що "загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства". Тобто, внесення змін до статуту ТзОВ "Степ" шляхом прийняття рішення загальними зборами, як оформлено Протоколом № 4 від 09.09.2008 року \~відповідає всім нормам чинного законодавства, а зміни внесені до статуту не можуть бути визнані недійсними, так-як вони прийняті відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України "Про господарські товариства" та інших норм чинного законодавства. Згідно п.3 ч.1 ст.115 ЦК України, ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" господарське товариство є власником одержаних доходів. Згідно ст. 15 Закону України "Про господарські товариства" прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівнюваних до них витрат і витрат на оплату праці. З балансового прибутку товариства сплачуються проценти по кредитах банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків та сплати дивідендів залишається у повному розпорядженні товариства, яке відповідно до установчих документів визначає напрями його використання. Тобто дохід товариства належить господарському товариству на праві власності та залишається у повному його використанні. Внески засновників товариства, які є одним із джерел формування майна останнього, включаються до його статутного фонду як вклад, є часткою учасника в ньому та стають власністю товариства, а засновник, в свою чергу, з моменту вчинення зазначених дій набуває корпоративного права, яке включає в себе права: участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливає із ст. 167 ГК України. Згідно ч.1 ст. 100 ЦК України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. \~Таким чином вклад, внесений до статутного фонду товариства, являється власністю цього товариства, і відповідно не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Не можуть бути предметом поділу і права, які належать одному із подружжя як учаснику товариства у тому числі право брати участь в управлінні справами товариства, право вийти в установленому порядку з товариства. При укладенні правочину від 09.08.2008 року про відчуження частки у статутному фонді ( капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» у розмірі 46 % статутного фонду( капіталі) були додержані загальні вимоги, передбачені ст.203 ЦК України, які є необхідними для чинності правочину Таким чином, доводи позивача, що у 2008 році, як згодом стало відомо позивачу, відповідач всупереч інтересів сімї вирішив переоформити сформовану ним за спільні кошти частку у статутному фонді ТзОВ «Степ» на імя своєї матері - [PERSON] - також не заслуговують на увагу, оскільки перерозподіл часток у 2008 році в користь [PERSON] відбувався у звязку з тим, що 95 % коштів в статутному капіталі були її власністю. А відтак, відповідач вправі міг повернути борг матері шляхом передачі своєї частки в її користь, так як це є його особистим правом, як учасника ТзОВ «Степ» відповідно до закону. Рішеннями, які вступили в законну силу встановлено що частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є комплексом корпоративних прав, що визначають статус особи як учасника товариства, тобто особистих немайнових прав ( насамперед, право участі) та майнових прав ( право вимоги виплати грошей, як дивідендів, право вимоги виплати грошей чи передачі речей при виході з товариства тощо). Право на частку є зустрічним наданням, яке отримує учасник від товариства при внесенні вкладу до статутного капіталу товариства, та згідно зі ст. 13 Закону України «Про господарські товариства» підлягає грошовій оцінці. Товариство є власником майна, переданого йому як внесок до статутного капіталу. З моменту передачі цього майна відбувається перехід права власності від учасника до товариства в обмін на корпоративні права. Товариство виплачує учаснику вартість корпоративних прав. Якщо учасник ТОВ згідно зі ст. 148 Цивільного кодексу України виходить з товариства та отримує вартість частини майна, пропорційну його частку у статутному капіталі товариства, або отримує майно в натурі, то це майно вважатиметься набутим під час зареєстрованого шлюбу і на нього поширюватиметься режим спільної сумісної власності. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 11.03.2010 року. Однак із часу державної реєстрації ТзОВ «Степ», а саме із 2002 року і до часу розірвання шлюбу 2010 року позивачка разом із сім'єю користувалась доходами від діяльності підприємства (витрати на щоденне проживання, одяг, відпустки, задоволення соціально - побутових проблем). Позивачка не навела жодного обґрунтування стягнення з [PERSON] саме 105 000 грн. оскільки як встановлено Галицьким районним судом м. Львова від 16 грудня 2013 року від самого початку створення ТзОВ «Степ» частка відповідача у створенні статутного фонду була 26 % і в подальшому частка збільшилась не за рахунок спільних коштів подружжя, а за рахунок відступлення часток інших осіб та особистих коштів [PERSON] Крім того, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11.05.2012 року, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, набутого за час шлюбу. За [PERSON] визнано право власності на 1/3 частку квартири №5 на вул..І.Франка,124 у м.Львові. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 27\~743,95 доларів США ? розміру витрат на придбання автомобіля марки «Audi». Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] ? ринкової вартості агрегату для прямого приливу підошви до верху взуття. Також виділено у власність [PERSON] речі домашнього вжитку. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року, рішення Галицького районного суду в частині вирішення позову [PERSON] змінено. Визнано за [PERSON] право вланості на ? частку квартири №5 у будинку №124 на вул. І.Франка у м.Львові. Визнано за [PERSON] право вланості на ? частину автомобіля марки «Audi». Визнано за [PERSON] право власності на ? частину агрегату для прямого приливу підошви до верху взуття. В частині стягнення на користь [PERSON]Є з [PERSON] грошової компенсації за автомобіль та агрегат для прямого приливу підошви рішення скасовано. В частині відмови у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про вселення, рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким вимогу [PERSON] і.Є задоволено та постановлено вселити її у квартиру №5 будинку №124 на вул.І.Франка у м.Львові. Рішення Апеляційного суду Львівської області не оскаржене та вступило в законну силу. Таким чином, майно між [PERSON] та [PERSON], яке було спільним майном подружжя, та яке визнавалось таким самою позивачкою, яка спірні кошти тоді не вважала спільним майном подружжя, та не вимагала відповідної компенсації, поділено рішенням суду. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16.12.2013 року, відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ТзОВ «Степ», Державного реєстратора Жовківської районної адміністрації про визнання недійсними правочинів, рішення зборів учасників товариства, змін до статуту товариства, скасування державної реєстрації змін до статуту товариства, визнання права власності на ? частки доходів від діяльності товариства, стягнення ? частки доходів товариства, визнання майнового права та права власності на майнові права, за безпідставністю позовних вимог. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.06.2014 року, рішення Галицького районного суду залишено без змін. Ухвала Апеляційного суду Львівської області не оскаржена та вступила в законну силу. З даного рішення суду випливає, що [PERSON] не має майнових прав на кошти, внесені до статутного капіталу товариства. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, не надано суду належних доказів про те, що кошти, які вона просить стягнути, є спільним майном подружжя.

Outcome: dismissed