Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 04.11.1994 року між нею та відповідачем. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сімейні стосунки припинено, кожен живе своїм життям, діти, народжені у шлюбі, стали дорослими, а тому примирення є неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення, судові витрати покласти на неї (а.с.22). Такі дії позивача не суперечать вимогам ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи без її участі. Однак позивач будучи опитаною в судовому засіданні 09.11.2016 року в якості свідка, підтвердила, що на протязі п'яти років вони не проживають разом і між ними немає спільних інтерсів. А за час спільного проживання відповідач часто влаштовував конфлікти та сварки, зраджував її і проживав з іншою жінкою . Вона намагалася залагодити цей конфлікт і погодилася надалі з ним проживати. Проте, не проживши одного місяця, вони знову розійшлися. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина» і від нього не надійшла заява про причини неявки в суд чи про слухання справи в його відсутності (а.с.25). З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України. Суд, заслухавши позивача, як свідка, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 04.11.1994 року у виконкомі Гузіївської сільської ради згідно актового запису № 20 укладено шлюб між сторонами (а.с.6), у якому народилася двоє дітей, які є повнолітніми. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї . На даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сім'я фактично розпалася, сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують з 2011року, подальше спільне життя подружжя і збереження сім"ї суперечить інтересам позивачки, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, шлюб існує формально, примушування до такого не допускається. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом ( ст. 56 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач, скориставшись даним правом, звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки через неправомірну поведінку відповідача їх спільне проживання суперечить її інтересам. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем та наполягала на розірванні шлюбу. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Бажання позивача залишитись на прізвищі, яке вона обрала при укладенні шлюбу, не суперечить вимогам ст. 113 СК України, де зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати за клопотанням позивача покладаються на неї. На підставі наведеного,

Outcome: approved