Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти згідно договору купівлі-продажу № 290880 від 23.07.2015 року в сумі 8332,00 грн. та штраф за період з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року в сумі 152700,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. та попередньо сплачений судовий збір в розмірі 1620,32 грн. В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що 23.07.2015 року між ним та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено договір купівлі-продажу косметичних засобів №290880. Відповідно до умов якого він передав Відповідачу косметичні засоби на загальну суму 14500,00 грн. Пунктом 5 договору визначено, що розрахунок за товар провадиться покупцем шляхом сплати авансового платежу у сумі 1500,00 гривень, 502,00 гривень до 28.07.2015 року, а остаточний залишок у розмірі 12498,00 гривень, покупець оплачує рівними частками протягом 6 місяців по 2083,00 грн. щомісячно до 23 числа кожного місяця, при цьому покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 23.01.2016 року. Однак в порушення умов Договору Відповідач сплатила лише суму авансового платежу в розмірі 1500,00 грн. та три платежі, які передбачені умовами договору на загальну суму 6168,00 грн. На момент подачі позову заборгованість відповідача за договором становить 8332,00 грн., яку остання не погашає, чим порушила свої зобовязання за договором. Разом з цим п.12 Договору визначено, що у випадку не оплати, або несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має застосувати до покупця штраф у розмірі 5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання. В звязку з цим, оскільки відповідач порушила умови договору, не сплачує чергові платежі з 24.10.2015 року, тому станом на 23.05.2016 року їй має бути нарахований штраф в сумі 153700,00 грн., який підлягає стягненню з неї в повному обсязі. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. Крім того, в звязку з подачею позовною заяви ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. які також підлягають стягненню з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: визнали заборгованість в розмірі 8\~332 грн., частково витрати понесені на сплату судового збору; в іншій частині позов не визнають. Також зазначив, що відповідач [PERSON] на даний час перебуває в тяжкому майновому стані: отримує дохід в розмірі 1500 грн., має на утриманні малолітню дитину [INFO], на яку аліментів не отримує, має інші кредитні зобов»язання на суму 767\~000грн, на її майно накладено арешт. А тому просив суд врахувати дані обставини при постановленні рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 152700 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.. Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані по справі докази у їх сукупності виходячи з їх допустимості, та прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється фізичною особою підприємцем, що підтверджується даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ( а.с.11). 23.07.2015 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 290880 (а.с.7). Відповідно до п. 1 вказаного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у Акті прийому-передачі товару, а покупець зобов'язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах визначених м договором. Згідно п. 4 договору, ціна товару становить 14500 гривень 00 копійок. Пункт 5 договору передбачає, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 1500,00 гривень, залишок у розмірі 502,00 гривні покупець сплачує до 28.07.2015 року. Остаточний залишок у розмірі 12498,00 гривень, покупець оплачує рівними частками протягом 6-ти місяців по 2083,00 гривень на місяць у національній валюті України, гривні до 23-го числа кожного місяця. Покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 23 січня 2016 року. Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу, сторони усвідомлюють, що товар не підлягає обміну та поверненню, відповідно до «Переліку товарів» належної якості, що не «підлягають обміну (поверненню), що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 19.03.1994 року № 172. 23.07.2015 року позивач, виконавши умови договору, передав відповідачу товар, а вона в свою чергу сплатила авансовий платіж, у розмірі 1500,00 гривень, про що свідчить копія акту прийому-передачі товару (а.с.7 зворот) та копія прибуткового касового ордеру № 10756 від 23.07.2015 року (а.с.8). Відповідно до п.п. 3,4 Акту прийому-передачі, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження. Згідно ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідачка сплатила лише авансовий платіж у розмірі - 1500,00 гривень (а.с.8) та платежі: 03.08.2015 року - 502,00 гривні (а.с.8), 31.08.2015 року 2083,00 гривень (а.с.9), 28.09.2015 року 2083, 00 гривень (а.с.9). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію і передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 526, 527 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610, 611 ЦК України передбачає, що порушення зобов'язання є його невиконання о виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В результаті неналежного виконання своїх зобовязань за договором купівлі-продажу від 23.07.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 8332,00 грн. ( 14500,00 грн. 6168,00 грн.). 25.03.2016 року, відповідачці було направлено лист-повідомлення про заборгованість та запропоновано у досудовому порядку сплатити кошти, згідно договору купівлі-продажу (а.с.10). Судом встановлено, що вказана вимога відповідачем не виконана, даний факт також не оспорюється представником відповідача в поданих запереченнях. З огляду на це, суд приходить до висновку про обргунтованість заявлених вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором купівлі-продажу від 23.07.2015 року в сумі 8332,00 грн. Крім того, згідно п. 12 договору купівлі-продажу, у випадку не оплати несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф у розмірі 5 % від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Оскільки, відповідач повинна була виконувати зобов'язання, а саме сплатити черговий платіж до 23 жовтня 2015 року (остання оплата була здійснена 28.09.2015 року), але не зробила цього, то відповідно розрахунок штрафу, передбаченого п. 12 договору, необхідно здійснювати з 24.10.2015 року. Як передбачено п. 12 договору купівлі-продажу 5 % від загальної вартості товару становить: 14 500,00 гривень * 5 % = 725,00 гривень. Період за який стягується штраф з 24.10.2015 року по 23.05.2016 року, тобто 212 днів, таким чином сума штрафних санкцій за невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу становить 212 днів * 725,00 грн. = 153700,00 грн. Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні суми штрафних санкцій, суд враховує майновий стан відповідача, а саме невеликий розмір заробітної плати, наявність інших кредитних зобовязань, крім того суд враховує, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина. З огляду на ці обставини, суд вважає за доцільне зменшити суму штрафних санкцій до 100000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, посилання відповідача на вимоги ст.18 ЗУ « Про захист спав споживача» суд вважає за необґрунтовані, та оцінює їх критично, оскільки укладаючи вказаний договір купівлі-продажу, відповідач підписала його, таким погодилась на викладені в ньому умови в повному обсязі. Крім того відповідно до п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення , 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так у відповідності до ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України 02 червня 2011 року № 3460-УІ "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу вдавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтями 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Пленуму, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо зв'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної їви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також рахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПП «Сучасна Феміда» 25.04.2016 року було укладено про надання правової юридичної допомоги (а.с.18). За умовами якого, ПП «Сучасна Феміда» доручає адвокату [PERSON] надати позивачу юридичну консультацію та складання позовної заяви до відповідача [PERSON], про стягнення коштів. При цьому позивач зобовязаний оплатити виконавцю грошові кошти в сумі 1000,00 грн. за виконану роботу. Факт отримання позивачем юридичних послуг підтверджується, копією платіжного доручення №383 від 25.04.2016 року, згідно якого позивач оплатив вартість наданих йому послуг у сумі 1000,00 грн. (а.с.19) та актом прийому-передачі послуг (а.с.20). Статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial