Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

21.10.2015року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що з 12 березня 2006 року до 01 липня 2009 року вона і [PERSON] проживали однією сімєю без шлюбу разом з її батьками у м. Кіровограді, вул.Чайковського,97 та іноді з його матірю, а також окремо з 17 серпня 2007 року по липень 2009 рік у [ADDRESS]. З [PERSON] вони були повязані спільним побутом, у тому числі мали єдиний бюджет і вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. До державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу за взаємною згодою не зверталися. З березня 2006 року до липня 2009 року жоден з них у будь-якому іншому шлюбі не перебував і між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. У звязку з накладенням слідчим СОГ СВ ОЗ СУ УМВС України у Кіровоградській області старшим лейтенантом міліції [PERSON], арешту на усе майно [PERSON] (постанова про накладання арешту на майно від 04 липня 2012 року), що здійснено слідчим з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої компенсації майна в кримінальній справі №30-1011, яка порушена відносно [PERSON], було обмежено її право щодо розпорядження і користування транспортним засобом ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан, який було придбано нею на імя [PERSON] за її особисті кошти у сумі 12470 гривень, вартість автомобіля та компенсації витрат продавцю при його відчуженні у сумі 2430 гривень, набутих загалом у сумі 15000 гривень, в якості подарунка від батьків на її день народження 31.03.2007 року і зарахованих 07.04.2007 року Центральним відділенням філії ВАТ КБ «Надра» на її поточний рахунок №54316 та списаних з рахунку 23.10.2007 року ВАТ КБ «Надра» у м. Києві в день укладання 23 жовтня 2007 року між [PERSON] і продавцем біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу. Кошти у сумі 15 000 гривень нею були передані особисто [PERSON] під час оформлення біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу за актом-прийому передачі грошових коштів. Саме згідно рішення Спостережної ради продавця від 30 квітня 2007 року за її заявою з підстави тривалого безперервного користування транспортним засобом з 03.04.2004 року в інтересах товариства, продавцем було прийнято рішення відчужити їй ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан за остаточною вартістю у сумі 12470 гривень. У звязку з витратами на переоформлення транспортного засобу за домовленістю між нею та товариством була узгоджена вартість транспортного засобу у сумі 15000 гривень. На підставах ст.ст.69, 70 ч.1, 71 ч.2,74 СК, за взаємною згодою між нею і [PERSON] після реєстрації транспортного засобу було вирішено питання про поділ набутого майна з залишенням транспортного засобу у її особистому віддані з переходом права власності на транспортний засіб. Кіровським районним судом м. Кіровограда від 23 січня 2013 року визнано за нею право власності на транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року на [PERSON] і знято його з-під арешту - накладеного слідчим СОГ СВ ОЗ СУ УМВС України у Кіровоградській області старшим лейтенантом міліції [PERSON] за постановою про накладання арешту на майно від 04 липня 2012 року. Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, - державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів та копії рішення суду, засвідчена в установленому порядку, з зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. З вищенаведеного та розяснення МЮУ №19-32/30 від 22.06.2007 року рішення суду є правоустановчим документом на рухоме майно. Перереєстрацію транспортного засобу на своє імя вона не здійснювала, так як в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ВАС 003535 її вписано особою, яка має право керувати транспортним засобом, необхідності у перереєстрації транспортного засобу не було, транспортний засіб знаходився у її розпорядженні до моменту його арешту. На даний час здійснити перереєстрацію права власності не можливо, так як транспортний засіб перебуває під арештом третіх осіб. 24.09.2015 року Ленінським відділом ДВС [PERSON] МУЮ за актом опису та арешту майна примусово вилучено у неї транспортний засіб і передано його на зберігання представнику АТ «Ощадбанка» на майданчик за їх місцезнаходженням за адресою: вул. Декабристів, 9, а також технічний паспорт на транспортний засіб. Як вбачається з витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 29.09.2015 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 27.01.2014 року, Заводським ВДВС ММУЮ державним виконавцем Данилко К.М. накладено арешт на все рухоме майно [PERSON], у т.ч. на транспортний засіб з державним номером реєстрації ВА5723АІ, про який їй не було невідомо до моменту отримання витягу з реєстру. Жодних обтяжень рухомого майна на [PERSON] Ленінським ВДВС [PERSON] МУЮ не зареєстровано. На яких підставах Ленінський ВДВС [PERSON] МУЮ вилучив за актом опису та арешту майна від 24.09.2015 року транспортний засіб їй не відомо, з усних пояснень державного виконавця, який описував майно стало відомо, що описує і вилучає він транспортний засіб у виконавчому провадженні, де стягувачем є АТ «Ощадбанк» (іменований у виконавчому провадженні як ВАТ «ДОБУ»), а боржником [PERSON] Наведене свідчить, що правовою підставою для звільнення майна з-під арешту є те, що арештоване майно або його частка в дійсності належить на праві власності не боржнику, а іншій особі. Просить зняти (звільнити) з-під арешту майно - транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року на [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській обл., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС 003535, накладеного: - Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.01.2014 року; - накладеного Ленінським відділом державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції за актом опису та арешту майна від 24.09.2015 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, уточнила, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, зазначив, що як вбачається з наданих документів Ленінського відділу ДВС [PERSON] МУЮ виконавче провадження відкрито 27.02.2012 року на виконання виконавчого листа № 2-224/11, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда в інтересах АТ «Ощадбанк». 27.02.2012 року Ленінським відділом ДВС [PERSON] МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з матеріалів справи вбачається, що обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не зареєстровано. 28.11.2013 року Ленінським відділом ДВС [PERSON] МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, при цьому арешт з майна боржника накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.02.2013 року не знято. 12.12.2013 року Ленінським відділом ДВС [PERSON] МУЮ повторно відкрито за заявою стягувача виконавче провадження. Всупереч ч.2 ст.30 Закону, порушуючи 6 місячний строк проведення виконавчих дій, 25.09.2015 року Ленінським відділом ДВС КМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Як вбачається з матеріалів справи обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не зареєстровано. При цьому арешт з майна боржника вже накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.02.2013 року та не знято. З пояснень [PERSON] та ухвали апеляційного суду з матеріалів справи вбачається, що за кредитні кошти надані АТ «Ощадбанк» [PERSON], останній таємно від матері та неї набув у приватну особисту власність квартиру, яка була передана [PERSON] стягувачу в іпотеку. Поручителем при цьому був [PERSON], який працював разом з ним на [PERSON] Саме на прохання [PERSON] ним укладався кредитний договір з АТ «Ощадбанк», а [PERSON] уклав з АТ «Ощадбанк» договір поруки на забезпечення кредитних зобовязань [PERSON] перед банком, про ці обставини їй стало відомо лише з матеріалів справи. Як вбачається з матеріалів справи одержане за кредитним договором, використано [PERSON] не на потреби сімї, а у своїх власних інтересах, підстав для накладання стягнення на транспортний засіб з урахуванням обставин викладених до цього у її заявах та враховуючи викладене відсутні. Просить визнати за нею право власності на транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року на [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській обл., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС 003535. Зняти (звільнити) з-під арешту майно-транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року на [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській обл., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС 003535, накладеного: - Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.01.2014 року; - Ленінським відділом державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.02.2012 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2015 року, за актом опису та арешту майна від 24.09.2015 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи, надав до суду письмові пояснення, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає, зазначив, що дійсно з 12 березня 2006 року до 01 липня 2009 року він з [PERSON] проживали однією сімєю без шлюбу, були повязані спільним побутом, у тому числі мали єдиний бюджет і вели спільне господарство, мали взаємні права та обвязки, між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. У звязку з накладенням слідчим СОГ СВ ОЗ СУ УМВС України у Кіровоградській області старшим лейтенантом міліції [PERSON] арешту на усе його майно було обмежено право [PERSON] щодо розпорядження і користування транспортним засобом ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан, який було придбано нею на його імя за її особисті кошти у сумі 12470 гривень, вартість автомобіля та компенсації витрат продавцю при його відчуженні у сумі 2430 гривень, загалом у сумі 15000 гривень, ці кошти вона отримала в якості подарунка від батьків на день народження 31.03.2007 року і поклала їх 07.04.2007 року в Центральне відділення філії ВАТ КБ «Надра» на поточний рахунок №54316 та потім списала з рахунку 23.10.2007 року ВАТ КБ «Надра» у м. Києві в день укладання ним договору купівлі-продажу транспортного засобу. Кошти у сумі 15 000 гривень [PERSON] були передані йому під час оформлення біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу за актом-прийому передачі грошових коштів. Кіровським районним судом м. Кіровограда від 23 січня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року і знято його з-під арешту - накладеного слідчим СОГ СВ ОЗ СУ УМВС України у Кіровоградській області старшим лейтенантом міліції [PERSON] за постановою про накладання арешту на майно від 04 липня 2012 року. На момент розгляду справи та набуття рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2013 року законної сили жодних обтяжень на транспортний засіб в інтересах стягувачів у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано не було, у звязку з чим їх права при прийнятті рішення судом не порушено і у якості співвідповідачів вони не притягувалися. Опис та арешт майна здійснено державними виконавцями після набуття рішення законної сили. За їх спільною згодою з [PERSON] було визначено, що транспортний засіб знаходиться у її розпорядженні і перереєструється від нього на [PERSON] у разі її наміру відчужити транспортний засіб третій особі. У звязку з тим, що намірів на відчуження транспортного засобу [PERSON] до цього часу не мала, необхідності у перереєстрації транспортного засобу ні він, ні вона не вбачали. Крім цього, хоче зазначити, що влітку 2008 року звернувся [PERSON], по його проханню за кредитні кошти надані АТ «Ощадбанк» він таємно від матері та [PERSON] набув у приватну особисту власність квартиру, яка була передана ним стягувачу в іпотеку. Поручителем при цьому був [PERSON], який працював разом з ним на [PERSON] Саме на прохання [PERSON] ним укладався кредитний договір з АТ «Ощадбанк», а [PERSON] уклав з АТ «Ощадбанк» договір поруки на забезпечення його кредитних зобовязань перед банком. Він звертався до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ, однак ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2016 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.03.2016 року, в ухвалі суду зазначено, що вказаний автомобіль є власністю [PERSON], а тому твердження про порушення його прав є безпідставними. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], зазначив, що в своїй позовній заяві гр. [PERSON] зазначає, що транспортний засіб, на який накладено арешт, оголошено заборону на його відчуження та передано на зберігання філії [PERSON] обласне управління АТ «Ощадбанк» є обєктом права спільної власності її з гр. [PERSON] Дійсно, відповідно до ст. 73 Сімейного кодексу України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладене лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Однак, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАС 003535 легковий автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року, з державним номером ВА5723АІ зареєстрований 06.02.2009 року на імя [PERSON]. Опис і арешт майна здійснювався державним виконавцем Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ, що підтверджується актом опису й арешту майна від 24.09.2015 року. До того ж на момент опису і арешту майна гр. [PERSON] не було надано ніяких документів, які б підтверджували її право власності на спірний транспортний засіб, хоча передавала його вона особисто. Додатково повідомляють, що у філії [PERSON] обласне управління АТ «Ощадбанк» також відсутні будь-які документи, які б підтверджували право власності гр. [PERSON] на спірний автомобіль. Державний виконавець діючи в межах встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та виконуючи рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, на підставі якого виданий виконавчий лист №2-224 від 07.09.2011 року виніс постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.02.2012 року та від 25.09.2015 року. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник філії [PERSON] обласне управління АТ «Ощадбанк», яке на даний час знаходиться на майданчику за місцем знаходження Банку. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2013 року по справі №1109/7866/12 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту, яке гр. [PERSON] подала разом із позовною заявою, з поміж іншого визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно розяснення Міністерства юстиції України від 22.06.2007 р. №19-32/30 рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна є право встановлювальними документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна. Залишається незрозумілим той факт чому станом на листопад 2015 року гр. [PERSON] не переоформила вищевказаний автомобіль з гр. [PERSON] на себе, хоча рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда ще від січня 2013 року? Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.03.2016 року залучено по справі в якості співвідповідача Державну податкову інспекцію у Заводському районі міста Миколаєва Головного Управління Міністерства доходів і зборів у Миколаївській області. (т.1, а.с. 155-157). Представники відповідача Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Миколаєва Головного Управління Міністерства доходів і зборів у Миколаївській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ленінського ВДВС міста Кіровоград Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити, зазначив, що в своїй позовній заяві гр. [PERSON] зазначає, що транспортний засіб, на який накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження передано на відповідальне зберігання філії [PERSON] обласне управління АТ Ощадбанк є обєктом права спільної власності з гр. [PERSON] Однак, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАС 003535 легковий автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року, з державним номером ВА5723АІ зареєстрований 06.02.2009 року на [PERSON]. Перший раз виконавчий лист № 2-224 виданий 07.09.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] (солідарно) на користь ПАТ «ДОБУ» заборгованості 479 258,25 грн. надійшов на виконання до відділу 17.02.2012 року. У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, зокрема боржнику за вих. № 9491/11. Згідно ст. 31 вищезазначеного Закону (надсилання документів виконавчого провадження) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідним листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Як вбачається із супровідного листа до постанови про відкриття виконавчого провадження, постанова направлена за адресою: [ADDRESS] (саме така адреса зазначена у виконавчому документі), дана постанова направлена рекомендованим листом з повідомленням. Що стосується постанови про арешт майна боржника, то дана постанова винесена державним виконавцем в день відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача ПАТ «ДОБУ», в якій зазначено одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на все майно боржника. Згідно відповіді МРЕВ ДАІ від 07.09.2012 року за боржником [PERSON], [INFO] зареєстровано автомобіль ЗАЗ-110307, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Державним виконавцем здійснено вихід за адресами, що стали відомі в ході виконавчого провадження, як адреси можливого проживання боржника з метою виявлення вищезазначеного автомобіля. Згідно актів державного виконавця від 19.09.2012 року та 18.10.2012 року автомобіля не виявлено. На підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 23.10.2012 року винесено постанову про розшук майна боржника, яку направлено до виконання МРЕВ ДАІ. Всі дії державного виконавця проведено у відповідності із вимогами Закону України «Про виконавче провадження». 24.09.2015 року працівниками ДАІ було затримано вищезазначений автомобіль та доставлено його за адресою: вул. Преображенська, 47 (Ленінський ВДВС [PERSON] МУЮ). Також 24.09.2015 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника [PERSON], а саме на автомобіль ЗАЗ-110307, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та передано автомобіль на відповідальне зберігання представнику стягувача ПАТ «ДОБУ» [PERSON]. Копію акту опису та арешту майна направлено боржнику 25.09.2015 року за адресою реєстрації та проживання, а саме: [ADDRESS]. Матеріали вищезазначеного виконавчого провадження свідчать про те, що арешт на автомобіль накладено 23.10.2012 року, проте рішення суду про визнання права власності на автомобіль за [PERSON] винесено 23 січня 2013 року, тобто вже після накладення арешту на автомобіль органом Державної виконавчої служби. Згідно ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" (арешт і вилучення майна боржника) - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; копію постанови державного виконавця, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Боржником [PERSON] було подано скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ до Ленінського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2016 року у задоволенні скарги [PERSON] на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.03.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2016 року відхилено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2016 року залишено без змін. Тим самим підтверджено, що державний виконавець при накладенні арешту та оголошенні автомобіля у розшук діяв у відповідності із Законом України "Про виконавче провадження". Право власності - це система правових норм, що регулюють відносини щодо володіння, користування і розпорядження власником належним йому майном на розсуд власника і в його інтересах, а також по усуненню втручання всіх третіх осіб у сферу його господарського планування. У цивільному праві традиційним є уявлення про суб'єктивне право власності як про сукупність трьох правових повноважень: володіння, користування, розпорядження майном. Цивільні права на автомобіль не пов'язані з наявністю в особи права на керування автомобілем. Громадянин може не мати ні навичок автоводіння, ні водійських прав, але, тим не менш, має право мати у власності, заставі або на всякому іншому праві будь-яку кількість автомашин будь-якої вартості і в будь-якому стані. Більш того, громадянин може перебувати в стані, коли йому в принципі не може бути надано право автоводіння (неповноліття, недієздатність), проте це не є перешкодою для того, щоб бути власником автомобілів. І навпаки - наявність водійських прав жодним чином не зобов'язує громадянина набувати автомобіль, він цілком може використовувати свої права для їзди на чужому автомобілі. Взагалі ніякі порушення водієм правил дорожнього руху, в тому числі й ті, які можуть послужити підставою для позбавлення права автоводіння (неправильна парковка, проїзд на "червоне світло ", перевищення швидкості, непокора вимогу інспектора ДАІ, ігнорування вказівки дорожнього знаку і т.п.), не можуть служити підставами для зміни, обмеження і тим більше - припинення суб'єктивних цивільних прав на автомобіль. Те ж саме відноситься і до всіх іншим адміністративним правопорушенням, пов'язаним з автомобілями, зокрема, несплаті або недоплати податкових чи митних платежів. Документами, що підтверджують право власності на транспортний засіб є: а) на придбані (отримані) у фізичних чи юридичних осіб, - нотаріально засвідчені в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України в країні придбання договори купівлі-продажу чи дарування; б) на придбані у юридичних осіб або інших організаціях та установах (або оформлені через юридичних осіб), - оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур та інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно зі змістом відповідного бланка, повинні зазначатися дата продажу, номери шасі, кузова, двигуна транспортного засобу, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім'я, по батькові особи, якій продано транспортний засіб; в) технічні паспорти, технічні талони, сервісні книжки, реєстраційні свідоцтва та інші документи на транспортний засіб, видані уповноваженими органами країни придбання, із зазначенням власника транспортного засобу. Страхові поліси, оформлені на транспортний засіб у країні придбання на ім'я власника транспортного засобу, товаро-супровідні та транспортні документи, засвідчені відповідними органами (митними органами, поліцією і т. п.) і оформлені на ім'я власника транспортного засобу, можуть розглядатися як додаткові документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб. Як свідчить технічний паспорт на автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, то власником даного транспортного засобу є [PERSON]. А рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 січня 2013 року є лише підставою для оформлення права власності на вищезазначений автомобіль [PERSON], якою особа на даний час досі не скористалася з причин перебування вищезазначеного автомобіля під арештом державного виконавця, який виник задовго до цього рішення. Згідно "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (у редакції від 23 грудня 2009 року № 1371) п.7. власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (неперереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. \ Абзац другий пункту 7 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 904 ( 904-2015-п ) від 09.11.2015); 8. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб-нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Тобто [PERSON] пропущено термін реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, з моменту винесення рішення пройшло більше 3-х років і на даний час стверджувати, що ТЗ належить ій на праві власності у неї немає достатніх правових підстав. Закінчення виконавчого провадження регулюється ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчі провадження за яким державним виконавцем накладено арешт на майно боржника завершені на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчі документи повернуті стягувачу. Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року за [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС № 003535. Знято (звільнено) з-під арешту майно - транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року за [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС № 003535, накладений постановою від 04.07.2012 року слідчим СОГ СВ ОЗ СУ УМВС України у Кіровоградській області старшим лейтенантом міліції [PERSON] (т.1, а.с.25-28). Але у відповідності до "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (у редакції від 23 грудня 2009 року № 1371) транспортний засіб ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 06.02.2009 року за [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС № 003535, перереєстрований на нового власника [PERSON] не був. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 1, 2 ст.73 СК України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо договір було укладено одним з подружжя в інтересах сімї, і те, що було одержано за договором, використовується на її потреби. Судом встановлено, що підставами для відкриття державними виконавцями Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ виконавчих проваджень ВП № 31436714 від 27 лютого 2012 року та ВП № 41151467 від 12 грудня 2013 року, а також для вжиття заходів примусового характеру був звернений у межах встановлених Законом України «Про виконавче провадження» виконавчий лист № 2-224/1, виданий 15 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда у цивільній справі про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 479 258,25 грн. та судових витрат у сумі 1820 грн. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.02.2012 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (т.1,а.с. 213). Як вбачається з матеріалів справи обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не зареєстровано. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.11.2013 року виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда 07.09.2011 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.47, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», в п.3 постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 28.11.2014 року. При цьому арешт з майна боржника накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.02.2013 року не знято (т.1, а.с.215). 12.12.2013 року Ленінським відділом ДВС КМУЮ вдруге відкрито за заявою стягувача виконавче провадження ВП 41151467 по виконанню виконавчого листа № 2-224/1 виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 15.02.2012 року (т. 1, а.с.201). Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2015 року по виконанню виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 15.02.2012 року було накладено арешт на все майно, крім квартири № 32 в будинку № 11/11 корпус 6 по вул. В. Перспективна ([PERSON]) в м. Кіровограді, що належить боржнику [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не зареєстровано (т.1,а.с. 205). В супереч ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», порушуючи 6 місячний строк проведення виконавчих дій, 25.09.2015 року Ленінським відділом ДВС КМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Як вбачається з матеріалів справи обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не зареєстровано. При цьому арешт з майна боржника вже накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.02.2013 року та не знято (а.с.191, 200, 205). На виконання вищевказаного рішення та виконавчого листа № 2-224/1, виданого 15.02.2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, 24.09.2015 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ [PERSON] було складено акт опису й арешту майна, згідно з яким, в присутності понятих, зацікавленої особи [PERSON] та представника філії [PERSON] обласного управління АТ «Ощадбанк» проведено опис та арешт автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан, який зареєстрований за боржником [PERSON] Зазначений автомобіль було передано на відповідальне зберігання представнику філії [PERSON] обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] (т.1, а.с. 34) Крім цього, судом встановлено, що на виконанні у Заводському відділі ДВС Миколаївського міського управління юстиції перебував виконавчий лист по справі № 1109/11450/12 виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда 13.12.2013 року про стягнення з [PERSON] судових витрат за проведення експертизи на користь держави у розмірі 7075,20 грн., стягувач - ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного Управління Міністерства доходів і зборів у Миколаївській області. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 41619328 від 24.01.2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Данилко К.М. при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа 27.01.2014 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (т.1 а.с.129,133). У відповідності до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 43368426 виданого 04.02.2014 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про арешт всього рухомого майна згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 41619328, 27.01.2014, Заводський ВДВС ММУЮ /державний виконавець Данилко К.М./, боржник [PERSON], реєстратор Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 54030 Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 34/1, а/с 124 (т.1 а.с. 136). В подальшому державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого листа по справі № 1109/11450/12 виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 13.12.2013 року про стягнення з [PERSON] судових витрат за проведення експертизи на користь держави у розмірі 7075,20 грн., стягувач - ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного Управління Міністерства доходів і зборів у Миколаївській області, але арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження знято не було ( т.1а.с.145). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Частинами 1, 2, 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів,а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що [PERSON] згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2013 року визнана власником транспортного засобу ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований 06.02.2009 року за [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС № 003535, дане судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України та є підставою для реєстрації права власності на спірний транспортний засіб в органах ДАІ, постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.01.2014 року по виконавчому провадженню № 41619328 накладено арешт на все рухоме майно боржника [PERSON], у відповідності до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 43368426 виданого 04.02.2014 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про арешт всього рухомого майна згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 41619328, 27.01.2014, Заводський ВДВС Миколаївського МУЮ /державний виконавець Данилко К.М./, боржник [PERSON], реєстратор Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 54030 Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 34/1, а/с 124; постановою Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31436714 від 27.02.2012 року накладено арешт на все майно боржника, що належить [PERSON]; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2015 року ВП № 41151467 накладено арешт на все майно, крім квартири № 32 в будинку № 11/11 корпус 6 по вул. В. Перспективна ([PERSON]) в м. Кіровограді, що належить боржнику [PERSON]; за актом опису й арешту майна від 24.09.2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС [PERSON] МУЮ проведено опис та арешт автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року, випуск шасі (кузов, рамка, коляска) № Y6D11030740040790 сєдан, який зареєстрований за боржником [PERSON], зазначений автомобіль було передано на відповідальне зберігання представнику філії [PERSON] обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON], а також враховуючи те, що накладеними Ленінським ВДВС [PERSON] МУЮ та Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції арештами на все майно, що належить [PERSON] порушуються права позивача [PERSON], як власника транспортного засобу ЗАЗ 110307, 2004 року, реєстраційний номер [NUMBER], що зареєстрований 06.02.2009 року за [PERSON] [PERSON] РЕВ ДАІ при УМВС України в області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАС № 003535, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 1218 грн., які позивач [PERSON] не просила стягувати з відповідачів, тому судові витрати слід вважати фактично понесеними.

Outcome: partial