Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], відповідно до якої просила надати дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів для тимчасових виїздів за кордон України на ім'я [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі державного кордону України малолітньому громадянину України [PERSON], [INFO] у її супроводі без згоди та супроводу його батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що вона в період з 2007 року по травень 2008 рік перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбно-сімейних відносинах. В період даних відносин у них народився син - [PERSON], [INFO]. З травня 2008 року фактичні шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Після припинення шлюбно-сімейних відносин син залишився проживати із нею. Відповідач з часу припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, здоров'ям, не зустрічається з сином, матеріально не забезпечує. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.11.2013 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів щомісячно на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина. Позивач [PERSON] самостійно матеріально утримує сина, належним чином піклується про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток, моральний стан. На даний час має можливість виїжджати з сином за кордон з метою екскурсії, відпочинку та оздоровлення дитини, розвитку його здібностей. Однак, у зв'язку з відсутністю будь - якого зв'язку із батьком її дитини, вона не може отримати від нього дозвіл на оформлення проїзного документу на сина та отримати дозвіл на його виїзд за межі України у її супроводі, тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Син [PERSON] часто хворіє на застудні хвороби. Відповідно до довідки поліклініки № 3 міської дитячої лікарні м. Кременчука від 28.03.2014 року її син [PERSON], [INFO], знаходиться на лікуванні у лікаря ортопеда-травматолога (Діагноз: плоско-вальгусна установка стоп), в зв'язку з чим рекомендовано санаторно-курортне лікування У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, посилаючись на обставини і підстави викладені у позові. Представник третьої особи виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м Кременчука Соколова А.Б. проти задоволення позову не заперечує, вважала його таким, що підлягає задоволенню, осківльки відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. Сторони в період з 2007 року по травень 2008 рік перебували у фактичних шлюбно-сімейних відносинах. Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 20.04.2007 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області Україна. Після припинення шлюбно-сімейних відносин малолітній син сторін [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою ТОВ "Житлорембутсервіс" про склад сім'ї з місця реєстрації та проживання № 229 від 10.02.2014 року. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] з часу припинення шлюбних відносин вихованням сина не займається, не підтримує матеріально. [PERSON] хворіє, перебуває на лікуванні, потребує санаторно-курортного лікування. З метою виконання обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про здоров'я неповнолітнього сина, фізичний, духовний та моральний розвиток, позивачка бажає забезпечувати сина, крім забезпечення інших прав і свобод, відповідним відпочинком,оздоровленням, які можуть бути пов'язані з виїздом за межі України. У зв'язку з відсутністю будь - якого зв'язку із батьком сина, позивач не може отримати від нього дозвільні документи на оформлення проїзного документу та виїзд за межі України у її супроводі. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини (ст.ст.141,155 СК України). Відповідно до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як убачається зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 р., Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов'язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоровая, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Згідно ч.2 ст.. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] вихованням сина не займається та на даний час його місце проживання не відоме, тому отримати дозвіл від останнього на оформлення проїзного документу на сина та отримати дозвіл на його виїзд за межі України у супроводі матері неможливо. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідач диспозитивно розпорядився своїми процесуальними правами, тому суд розглянув справу за наявними доказами. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved