Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернулася в суд з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М. В., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, мотивуючи свої вимоги тим, що за місцем її роботи у Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Косів» МОЗ України, надійшла постанова від 26.07.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М. В. у виконавчому провадженні №63011116, відповідно до якої підставою для примусового виконання став виконавчий напис №18614, виданий 14.08.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., про стягнення заборгованості у розмірі 17314 грн. 22 коп. з неї - [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно з оскаржуваним виконавчим написом, загальна сума, що підлягає стягненню - 17 314 грн. 22 коп. Позивач стверджує, що даний виконавчий напис містить недостовірний розмір заборгованості, нотаріусом не перевірено факт дотримання відповідачем строків для подання документів для вчинення виконавчого напису. Позивач вказує, що 18.12.2014 року Банком «Платинум Банк» було позичено їй кошти у фактичному розмірі 15000 гривень, за сумою кредиту згідно договору - 17340 гривень. При отриманні кредитних коштів Банком з неї було одразу стягнуто комісію, інші оплати та суму за перший внесок за кредитом на користь Банку. Фактично нею на руки отримано грошові кошти в сумі 15000 гривень. Позивач стверджує, що повністю погасила заборгованість по кредиту. При спілкуванні телефоном із представниками Банку в січні 2015 року позивачу пояснили, що її кредит повністю погашений. Працівниками Банку та юридичними особами у подальшому не застосовувались заходи щодо повідомлення її про залишок боргу (відсоткову ставку) чи про необхідність плати по кредиту. [PERSON] у позові вказала, що виконавчий напис нотаріуса був здійснений по зобов`язаннях за вказаним кредитним договором, однак їй не було відомо про те, що існує заборгованість, а також, про те, що на підставі Договору відступлення прав вимоги кредитором було ТОВ «Фінансова компанія «Женева», правонаступником якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги є ТОВ «Вердикт Капітал», так як про таке відступлення прав вимоги її ніхто не повідомляв. Відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» чи приватним нотаріусом Гораєм О.С. позивача не повідомлено про наявність заборгованості чи ймовірну спірну заборгованість, не направлялася вимога про погашення заборгованості. Отже, заборгованість за кредитним договором у її випадку не є безспірною. Також позивач ствердила, що відповідач повідомив неправдиві дані приватному виконавцю, надаючи заяву про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення представник ТОВ «Вердикт Капітал» зазначив, що місцем проживання позивача є м. Київ. Позивач вказує, що ніколи не проживала у м. Києві, а зареєстрована у с. Соколівка Косівського району, Івано-Франківської області та фактично проживає у с. Вербовець, Косівського району,. Також [PERSON] ствердила, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане нотаріусу Гораю О. С. анульовано. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. про звернення стягнення неї заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал», а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати у виді судового збору та витрати на правничу допомогу. Разом з тим, 01.12.2021 року на адресу суду надійшла письмова заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2700 гривень, до якої додано докази понесених нею судових витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву. 12.11.2021 року від ТОВ «Вердикт Капітал» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.6.1999 року № 1172. Крім того, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Також відповідач у відзиві зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Також, 12.11.2021 року від відповідача до суду поступило клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, у якому просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки до позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату позивачем правової допомоги. Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М. В., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., пояснень щодо позову суду не надали. Заяви, та клопотання учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, однак подав суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 139). Позивачем також подано клопотання про витребування доказів (а.с. 34-35). 01.12.2021 року на адресу суду від позивача надійшли клопотання про долучення доказів (а.с. 122-130) та письмова заява про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 131-138). Відповідач не забезпечив явку свого представника у судовому засіданні 01.12.2021 року. Про судове засідання повідомлявся належним чином. Відповідачем було подано до суду: заяву про надання документів на ухвалу суду від 04.10.2021 року (а.с. 54-58), клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (а.с. 80-98). Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М. В., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.09.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у даній цивільній справі, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою від 04.10.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду на 02.11.2021 року, а також витребувано докази. Розгляд справи було відкладено на 01.12.2021 року. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 18.12.2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого сума кредиту становить 17340 гривень, а страхова премія, яка сплачується одноразово - 2340 грн (а.с. 13-15). З копії квитанції №0.0.333455550.1 від 03.01.2025 року вбачається, що [PERSON] внесла платіж у розмірі 15000 грн на рахунок ПАТ «Платинум Банк» (призначення платежу - погашення кредиту) (а.с. 16). Судом встановлено, що 14.08.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 18614, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 3015/2037ECLKZBPSI від 18/12/2014, укладеним з ПАТ "Платинум Банк". У вказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 27 липня 2020 року по 27 липня 2021 року, сума заборгованості становить 16 664 грн. 22 коп., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 955 грн. 40 коп.; прострочена заборгованість за комісією - 23 грн. 79 коп.; прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом 2 275 грн., 01 коп.; строкова заборгованість за комісією - 79 грн. 96 коп.; строкова заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 11 330 грн. 06 коп.; за вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» слід стягнути зі [PERSON] 650 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 17 314 грн. 22 коп. (а.с. 23). 21.08.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва з заявою про примусове виконання рішення, вказавши місце проживання [PERSON] - м. Київ (а. с. 25). Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва 11.09.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63011116 (а. с. 26). 26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М. В. винесена постанова від 26.07.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ( [PERSON] ) у виконавчому провадженні №63011116 (а. с. 19). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачем таких дій. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Тому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. 14.08.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 18614, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 3015/2037ECLKZBPSI від 18/12/2014, укладеним з ПАТ "Платинум Банк", відповідно до якого загальна сума, що підлягає стягненню - 17 314 грн. 22 коп. Відповідач у відзиві не вказує яка саме сума була надана в кредит. Більше того, відповідач не долучив до відзиву копію договору та докази наявності у [PERSON] заборгованості. Ухвалою суду від 04.10.2021 року витребувано у ТОВ «Вердикт Капітал» належним чином засвідчені копії документів, які були надані приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. і стали підставою для вчинення виконавчого напису за реєстраційним № 18614 від 14.08.2020 про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , а також витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. належним чином засвідчені копії виконавчого напису нотаріуса за реєстраційним № 18614 від 14.08.2020 та матеріалів, що йому подані від ТОВ «Вердикт Капітал» і стали підставою для видачі цього виконавчого документа. Однак, у заяві про надання документів на виконання ухвали суду від 04.10.2021 року, відповідач вказує, що всі документи, які слугували підставою для звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, знаходяться у приватного виконавця та приватного нотаріуса (а.с. 54). Отже, відповідач витребуваних документів суду не надав. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. у листі до Косівського районного суду повідомив про неможливість подати докази у справі, оскільки витребувані документи були вилучені під час проведення слідчих дій в нотаріальній конторі (а.с. 71). Таким чином, суд позбавлений можливості встановити чи існувала заборгованість взагалі, чи була вона погашена, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Тобто у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що між позивачем та відповідачем існує безспірна заборгованість за кредитним договором від № 3015/2037ECLKZBPSI від 18/12/2014. Крім того, відповідач не надав підтвердження направлення позивачу [PERSON] повідомлень про погашення заборгованості та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. керувався ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат", та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Пунктом 2 Розділу 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині п. 1 та п. 2 зазначеної постанови. За приписами ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З матеріалів справи вбачається, що договір, який був укладений з позивачем, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на наведене суд приходить до висновку, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір між позивачем та Банком не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий вчинений з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат. 01.12.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2700 гривень, до якої додано докази понесених нею судових витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи, а саме: додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 13.08.2021, розрахунок витрат робочого часу та наданих робіт і послуг адвоката при наданні правничої допомоги [PERSON] , акт виконання робіт (надання послуг) за договором про надання правової допомоги від 13.08.2021, квитанція прихідного касового ордера (а.с. 131-137). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що 13.08.2021 року між адвокатом Козаром Т. В та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 20). Згідно з додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 13.08.2021, за правову допомогу [PERSON] сплачує винагороду у сумі 200 грн за підготовку і подання позовної заяви, 500 грн за підготовку і подання заяви про забезпечення позову, 200 гривень за участь у кожному судовому засіданні (а.с. 134). Також представником позивача надано детальний розрахунок витрат робочого часу та наданих робіт і послуг адвоката при наданні правничої допомоги [PERSON] (а.с. 135), акт виконання робіт (надання послуг) за договором про надання правової допомоги від 13.08.2021 (а.с. 136). Відповідно до квитанція прихідного касового ордера від 01.12.2021 року адвокат Козар Т. В. отримав від [PERSON] гонорар в сумі 2700 грн за надання правничої допомоги у справі (а.с. 137). При цьому суд враховує вимоги п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України та висновки постанови ВС від 02.09.2020 року у справі №329/766/18 провадження №61-6627св20 про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, а також враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 2700 грн. Також враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатила 908,00 гривень судового збору при пред`явленні позову,

Outcome: approved