Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Перший заступник прокурора Миколаївської області 16 лютого 2017 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив : - визнати незаконними та скасувати рішення Коблівської сільської ради від 16 грудня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,23 га для особистого селянського господарства в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; - визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільської ради від 10.04.2015 року за №31 в частині затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] на будівництво об'єктів інфраструктури та закладів громадського харчування; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № [NUMBER] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], видане 24 грудня 2014 року реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області на ім'я [PERSON] ; - витребувати від [PERSON] у власність держави в особі Березанської районної державної адміністрації вказану земельну ділянку. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка належала до земель державної власності (державного лісового фонду), перебувала у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" (раніше - Очаківське державне лісомисливське господарство), та була вилучена у постійного користувача на підставі скасованого господарським судом Миколаївської області рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 15 листопада 2013 року за №7. Таким чином, спірна земельна ділянка фактично належить до земель лісогосподарського призначення, відведення яких у приватну власність для індивідуального дачного будівництва заборонено. Крім того, спірна земельна ділянка повністю розташована у прибережній захисній захисної смузі Чорного моря на відстані 5-10 метрів від урізу води, а тому, відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 ЗК України, може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, до яких не відноситься ведення індивідуальне дачне будівництво. При цьому ведення особистого селянського господарства та зміни її цільового призначення в межах прибережної захисної смуги Чорного моря та в зоні рекреації забороняється існуючими будівельними нормами та містобудівною документацією. Усупереч вимогам ч.3 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, не погоджено із Управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації . Посилаючись на наведені порушення вимог закону, прокурор просив визнати незаконними та скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №30 від 16 грудня 2012 року та рішення Коблівської сільської ради №31 від 10 квітня 2015 року. У зв"язку з незаконністю оскаржуваних рішень Коблівської сільської ради прокурор просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, видане [PERSON] на земельну ділянку, а також на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України витребувати земельну ділянку у нинішнього власника [PERSON] на користь власника. Прокурор та представник позивача у судове засідання не з'явилися, прокурор направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представники Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ДП "Очаківське лісомисливське господарство" та відповідач [PERSON] у судові засідання двічі не з'явилися та не повідомили про причину своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Зі згоди прокурора суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №30 від 16 грудня 2014 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства із земель, не наданих у власність та постійне користування, в межах території населеного пункту с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та надано, зокрема, відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1,23 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства в с.Коблеве (а.с.14). Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 10 квітня 2015 року №31 затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 1,23 га з кадастровим номером [NUMBER], наданої [PERSON], на будівництво та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення (а.с.15). 24 грудня 2014 року Реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області на ім'я [PERSON] видано свідоцтво на право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] (а.с.40). Земельна ділянка, надана [PERSON], входила до складу земель держаного лісового фонду ДП "Очаківський ЛМГ". Заяви про відмову від права постійного користування вищевказаної земельної ділянки до органу влади, який мав право розпоряджатися земельними ділянками державної власності Держлісофонду з боку ДП «Очаківське ЛМГ» не подавалися, згода на вилучення зазначеної земельної ділянки з боку ДП «Очаківське ЛМГ» не подавалась (а.с.31) Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті , індивідуального дачного будівництва. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п. "а" ч.2 ст.83 ЗК України). Підпунктом "а" пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» передбачено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук, державних галузевих академій наук. До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ч.1 ст.55 ЗК України, ч.1 ст.5 ЛК України) Таким чином, спірна земельна ділянка входила до складу земельної ділянки лісогосподарського призначення, що знаходилась у користуванні державного підприємства "Очаківське ЛМГ", та на підставі п.п. "а" п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» перебувала у державній власності, повноваження щодо розпорядження якою належать Березанській районній державній адміністрації, а тому Коблівською сільською радою надано земельну ділянку у приватну власність відповідача [PERSON] поза волею належного власника. Підпунктом "ґ" частини 4 статті 84 ЗК України передбачено, що землі лісогосподарського призначення належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (ч.2 ст.56 ЗК України). Тому передача спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON] для ведення особистого селянського господарства суперечить діючому законодавства. Відповідно до Генерального плану с.Коблеве, затвердженого рішенням Коблівської сільської ради № 28 від 16 грудня 2014 року (а.с.35-38), відведена у власність [PERSON] земельна ділянка розташована у зоні рекреаційних закладів, можливість розміщення ведення особистого селянського господарства в якій не передбачено. Заборона щодо господарського та іншого будівництва на землях зелених зон трикілометровій зоні узбережжя Чорного та Азовського морів встановлена п.10.17 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 року. Відповідно до ст.17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація. Розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів (ч.2 ст.48 Закону України "Про охорону земель"). Невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України). Таким чином, ведення особистого селянського господарства на виділеній [PERSON] земельній ділянці суперечить містобудівній документації, будівельним нормам та правилам. За інформацією, наданою Відділом Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 10.01.2017 року за даними Національної кадастрової системи, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південної межі - 5-10 метрів, до північної - 115 метрів (а.с.29 на звор.). За положеннями ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 Земельного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Отже, надання земель прибережної захисної смуги уздовж моря у приватну власність для ведення особистого селянського господарства законодавством не передбачено. Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, зокрема, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає погодженню з органом лісового господарства, а земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги - з природоохоронним органом (ч.3 ст.186-1 ЗК України). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 16 грудня 2014 року № 30 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства суперечить зазначеним нормам законодавства, воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню на підставі ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що тягне за собою також і скасування рішення Коблівської сільської ради від 10.04.2015 року № 31 щодо зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки. Згідно зі ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.8-1 ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Про наявність правових підстав для витребування в добросовісного набувача в порядку ст.388 ЦК України спірної земельної ділянки, що належить до земель лісового фонду та яка на час прийняття незаконного рішення про її відчуження перебувала в державній власності і вибула з володіння власника - держави поза його волею, зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі №6-99цс14. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги прокурора щодо витребування у відповідача спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави незаконно, та повернення земельної ділянки на користь держави в особі Березанської районної державної адміністрації підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати в рівних частках з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved