Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.03.2015 року звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників банку, вказуючи на те, що працівник банку [PERSON] 20.07.2005 року внесла в програмне забезпечення недостовірні відомості про начеб то зняття ним як клієнтом банку грошових коштів з його рахунку [NUMBER] в сумі 21388,35 гривень. 07.02.2006 року повторно вчинила розкрадання коштів в сумі 2500 гривень. Крім того [PERSON] у період з 06.03.2006 року по 11.12.2006 року прийняла від нього кошти на загальну суму 3500 гривень, для внесення їх на рахунок. [PERSON] зробила відмітку в договорі про прийняття коштів, однак ввірені їй кошти на рахунок не внесла та разом з [PERSON] зазначені кошти розтратили, що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, зі змінами внесеними Апеляційним судом Херсонської області від 22 липня 2014 року. На даний момент гроші йому не повернуто. Враховуючи, що відповідач безпідставно не повертає йому грошові кошти протягом тривалого часу, вважає що, відповідно до ст. 1172 ЦК України, з відповідача має бути стягнуто майнову шкоду (реальні збитки) в сумі 27388,35 гривень, інфляційні збитки внаслідок знецінення коштів за період з 01.08.2005 року по 01.04.2015 року - 32156,93 гривні та моральна шкода в розмірі 67000 гривень, яка була спричинена душевними стражданнями за повернення коштів. 18.05.2015 року представником позивача-адвокатом Зайцевим М.П. надано письмову заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути на користь його довірителя майнову шкоду (реальні збитки) в сумі 3500 гривень, інфляційні збитки внаслідок знецінення коштів - 4189,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 8000 гривень, яка була спричинена душевними стражданнями за повернення коштів та витрати з надання правової допомоги в сумі 500 гривень. Представник позивача-адвокат Зайцев М.П. в судовому засіданні змінений позов підтримав та просив його задовольнив. Представник відповідача Руденко В.І. проти позову заперечив, та зазначив, що доводи позивача є безпідставними, оскільки вказані кошти на рахунку банку не обліковувались і письмовий договір на відкриття депозитного рахунку не укладався. Шкоду позивачу завдано саме протиправними діями працівників банку [PERSON] та [PERSON], з якими був укладений трудовий договір і вони як посадові особи відділення Новотроїцького "Райффайзен Банк Аваль" були засудженні, що підтверджується вироком суду. Вважає, що інфляційні виплати не можуть бути стягнені, оскільки це інша відповідальність і не передбачена ст. 1172 ЦК України та за даними правовідносинами сплинув строк позовної давності, внаслідок цього слід відмовити в позові. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін в обґрунтування позову та заперечення проти позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини є цивільними правовідносинами та регулюються нормами цивільного законодавства ст. 55 Конституції України, ст. 15, п. 8 ст. 16, 22, 23, 386, 1166, 1167, 1172 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року, зі змінами №6 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"; п. 5 Постанови Пленуму ВС України №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року; ст. 13 "Європейської конвенції з прав людини", відповідно до яких майнова шкода заподіяна фізичній особі відшкодовується за рахунок особи, яка її заподіяла і ця особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Предметом спору є деліктні правовідносини про відшкодування майнової шкоди, завданої, внаслідок укладення позивачем договору банківського вкладу та рахунку в Новотроїцькому відділенні ХОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"). Зазначені правовідносини виникли між фізичною особою і банківською установою та її працівниками. В суді встановлено факт, що працівник банку [PERSON] 20.07.2005 року внесла в програмне забезпечення недостовірні відомості і розписалася в графі "підпис отримувача" у заявах на видачу готівки про начеб то зняття позивачем [PERSON] як клієнтом банку грошових коштів з його рахунку [NUMBER] в сумі 21388,35 гривень. 07.02.2006 року [PERSON] повторно вчинила розкрадання коштів позивача [PERSON], але в іншій сумі 2500 гривень. Продовжуючи свою злочинну діяльність [PERSON] у період з 06.03.2006 року по 11.12.2006 року прийняла від позивача [PERSON] кошти на загальну суму 3500 гривень, для внесення їх на рахунок. [PERSON] зробила відмітку у ощадній книжці про прийняття коштів, однак ввірені їй кошти на рахунок не внесла та разом з [PERSON] зазначені кошти розтратили. Факт внесення готівки в касу банківської установи, підтверджується поясненнями позивача та працівника банку [PERSON], зазначеними у вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року, щодо засудження колишніх працівників банку [PERSON] і [PERSON] і ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22.07.2014 року. Колишній працівник банку [PERSON] визнала факт викрадення грошей, належних [PERSON] та зазначила в який саме період. Даний факт не підлягає доведенню в суді, оскільки він встановлений вироком суду, який набрав законної сили і який, відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також в судовому засіданні встановлено факт, про часткове повернення банківською установою позивачу [PERSON] частини завданої матеріальної шкоди діями їх працівників в сумі 23888,35 гривень, і даний факт підтверджується меморіальним ордером №2 від 15.08.2007 року (а.с. 29). Але представник позивача відмовився, від підтримання позову в частині стягнення майнової шкоди в сумі 23888,35 гривень, тому дана вимога судом не переглядається. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, якщо особою вчинений службовий злочин, із використанням становища, як у межах, так і з перевищенням влади та наданих повноважень, майнову відповідальність у вигляді заподіяної нею матеріальної шкоди несе юридична особа, відповідний роботодавець. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що наслідком неповернення Банком позивачу належних йому грошових коштів в сумі 3500 гривень є викрадення цих коштів посадовими особами банку, які засуджені за вказаний злочин, тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли деліктні правовідносини (недоговірні зобов'язання) по відшкодуванню майнової шкоди, завданої працівниками Банку при виконанні ними службових обов'язків, і тому позов в частині стягнення майнової шкоди (реальних збитків) в сумі 3500 гривень, підлягає задоволенню і стягненню з Банку, на підставі ст. 1172 ЦК України. Вимоги позивачки про стягнення інфляційних збитків за період з 01.08.2005 року по 01.04.2015 року, в якому він не мав можливості користуватися своїми власними коштами в розмірі 4189 гривень, не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що хоча позивач і укладав письмові договори про відкриття банківських рахунків та отримував відповідні ощадні книжки, але він обрав спосіб захисту свого порушеного права, шляхом подання позовної заяви про відшкодування завданої йому майнової шкоди злочинними діями працівників банку, а не про повернення йому вкладів, на які поширюються договірні правовідносини. Отже, встановивши за обставинами справи, що неповернення Банком позивачу належних йому 3500 гривень сталося внаслідок неправомірних дій працівників Банку, а також відсутність між сторонами договірних відносин, суд приходить до висновку, що на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється, а будь-які зобов'язальні правовідносини, порушення яких мало б своїм наслідком обов'язок Банку по відшкодуванню позивачу [PERSON] збитків у вигляді інфляційних, між Банком та позивачем відсутні і тому не підлягають стягненню. Відносно вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 гривень, суд приходить до висновку, що дана вимога також задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За правилами ст.ст. 23 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування завданої їй порушенням її прав моральної шкоди від особи, яка цю шкоду завдала, за умови вини останньої. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач посилається на те, що він зазнав хвилювань та моральних страждань, адже, внаслідок привласнення його майна працівниками банку, він довгий час був позбавлений можливості користуватися коштами, заробленими важкою працею. Вищевказана ситуація порушила його сон, спокій та звичайний ритм його життя. При розгляді вимоги про відшкодування моральної шкоди, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показами свідків, висновками експертів, письмовими доказами (медичною довідкою, висновками). Позивач та його представник за довіреністю не надали суду, жодного письмово чи іншого доказу, який би підтвердив завдання позивачу, моральних страждань, та порушення ритму його життя, а тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити, за недоведеністю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підстави своїх вимог. Представник позивача частково довів обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а саме, що внаслідок неправомірних дій працівниками банку, його довірителю була завдана майнова шкода (реальні збитки), яка повинна бути відшкодована в сумі 3500 гривень. Завдання моральної шкоди позивачу, представником позивача в судовому засіданні не доведено. Доводи відповідача про покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди на винних осіб - [PERSON] і [PERSON], з якими у [PERSON] склалися особисті відносини, так як останній довірив їм свої грошові кошти без укладання відповідного договору, суд не приймає до уваги, оскільки вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що зазначені особи, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, вчинили викрадення коштів позивача саме при виконанні службових обов'язків, в робочий час, в приміщенні відділення Банку, що є підставою для відповідальності юридичної особи за заподіяну працівником майнову шкоду (реальні збитки). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і є підстави для стягнення майнової шкоди (реальних збитків) в розмірі 3500 гривень та витрат з надання правової допомоги в сумі 500 гривень. Всього: 4000 гривень. В решті позову слід відмовити. Оскільки позов задоволено частково, та враховуючи те що позивач звільнений від сплати судового збору, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним віднести судові витрати за рахунок відповідача і стягнути з нього судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 350,00 гривень на користь держави. На підставі зазначеного ст. 55 Конституції України, ст. 15, п. 8 ст. 16, 22, 1166, 1172 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року, зі змінами №6 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"; ст. 13 "Європейської конвенції з прав людини" і

Outcome: partial