Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання договору оренди землі та просить: розірвати договір оренди землі загальною площею 3,6145 гектарів, у тому числі рілля 2,6907 гектарів та сіножаті 0,9238 гектарів, укладений між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Прогрес», зареєстрований 7 липня 2005 року у Щорському районному відділі регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 532 та стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» на його користь сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Свої вимоги аргументує тим, що він отримав у спадок від [PERSON] земельні ділянки загальною площею 3,6145 гектарів. Вказані земельні ділянки знаходяться в оренді у відповідача на підставі договору оренди, укладеного з спадкодавцем [PERSON] . Після отримання спадщини він звернувся до відповідача з вимогою розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, оскільки сам особисто має намір її обробляти. Відповідач йому відмовив у розірванні договору оренди, тому він змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Також вказав, що він є підприємцем, займається розведенням овець і йому потрібна дана земельна ділянка для вирощування кормів для даної худоби. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Також вказала, що жодних підстав для розірвання договору оренди землі не має, оскільки орендар повністю та належним чином виконує свої обов`язки перед орендодавцем. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04 лютого 2020 року, виданого державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори, позивач отримав у спадок від [PERSON] , який помер [INFO] , земельні ділянки: рілля 2,6907 гектарів та сіножаті 0,9238 гектарів, а всього загальною площею 3,6145 гектарів. Вказані земельні ділянки знаходяться в оренді у Приватного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» на підставі договору оренди землі від 07 липня 2005 року, укладеного з спадкодавцем [PERSON] . Після отримання спадщини позивач звернувся до відповідача з вимогою розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, оскільки він особисто має намір її обробляти. Відповідач відмовив у розірванні договору оренди, пославшись що договір оренди укладений на 49 років і лише після закінчення дії договору оренди він матиме право на розпорядження землею. Відповідно до ст. 41 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1ст. 15 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV(далі -ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4ст. 373 ЦК України). Статтями 626, 628, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1-2ст. 651 ЦК України). Відповідно до ч. 2ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок, є Закон України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV(далі -ЗУ "Про оренду землі"). Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1ст. 2 ЗУ "Про оренду землі"). Статтею 13 ЗУ « Про оренду землі » передбачено, що за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 1ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Частиною 1ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналіз статей 525, 651 ЦК України та статті 31 Закону України "Про оренду землі" свідчить про те, що законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору. Пунктом 40 договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ПСП «Прогрес», визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря, є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно з ч. 1ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право власності позивача на успадковані земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини та мають право самостійно господарювати на землі (п. «г» ч. 1 ст.81, п «б» ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України). Згідно зі ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналогічна позиція відповідає практиці Верховного Суду (постанова № 235/1640/17 від 10.04.2019 року; постанова № 624/99/17-ц від 08.04.2019 року; постанова № 624/179/17 від 11.03.2019 року). Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки умовами договору оренди землі визначено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для його розірвання, і позивач [PERSON] набув право власності на орендовану земельну ділянку після смерті орендодавця, як новий власник, має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди з підстав, визначених договором. Позиція відповідача про те, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки в договорі прямо передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для його розірвання. Оскільки умовами договору оренди землі визначено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для його розірвання, і позивач [PERSON] як новий власник орендованої відповідачем земельної ділянки скористалась цим правом, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, тому з урахуванням вищевикладеного та вимог Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. у повернення сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного

Outcome: approved