Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду і свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 11 квітня 2013 року, та була звільнена на підставі п.1 статті 40 КЗпП України. В день звільнення розрахунок із позивачем проведено не було, у зв,язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку - 28.01.2014 року. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2014 року, на її користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Дане рішення суду відповідачем виконувалось частками тривалий час, до 18.04.2016 року, що на думку позивача, призвело до знецінення грошових коштів. Вважаючи, що середній заробіток відноситься до грошових доходів, а саме, до заробітної плати та посилаючись на норми Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", позивачка просить стягнути з відповідача 8865 грн. інфляційних витрат за час затримки виплати заробітної плати. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов в повному обсязі. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належними чином ( а. с. 40 ), однак в судове засідання не з,явився, будь-яких клопотань не заявляв. У наданих письмових запереченнях, проти задоволення позову заперечував, вказуючи на безпідставність посилання позивача на норми Закону України "Про оплату праці", оскільки цей Закон під доходами розуміє грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, а сума стягненого середнього заробітку має саме разовий характер. Також представник відповідача посилався на пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого ПКМ України від 17.07.2003 року № 1078, якиі містить вичерпний перелік грошових доходів громадян одержаних в гривнях на території України на які можливо провести індексацію. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та докази, суд дійшов до наступного. Позивачка вимагає стягнення з відповідача на її користь інфляційних витрат за затримку виплати суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка була стягнута рішенням суду. Статтею 33 Закону України "Про оплату праці" визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати, індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Об,єктом індексації грошових доходів населення, є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними у гривнях на території України і який не має разового характеру. Стаття 117 КЗпП України - «Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні» вказує, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку є не оплатою праці, а проявом (способом) відповідальності підприємства за порушення строків виплати, зокрема, заробітної плати належної працівникові. Крім того, отримання середнього заробітку має разовий характер. Суд також вважає, що невиконання рішення суду має зумовлювати для боржника правові наслідки, визначені Законом України "Про виконавче провадження" та ст. 382 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є безпідставними і такими, що задоволенню на підлягають.

Outcome: dismissed