Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, посилаючись на те, що 18 лютого 2019 року з метою придбання ноутбука вона звернулася до магазину № [NUMBER] ТОВ «ДІЄСА» торгівельної марки «Ельдорадо», що розташований за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка 145. На той момент її прізвище було « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу 14 червня 2019 року, її прізвище змінено на « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~За порадою продавця-консультанта [PERSON] нею було обрано комп`ютер ноутбук НР 250 G6 (4WV07EA), серійний номер 521223521 gf, вартістю 6\~999 грн. \~ \~ \~ \~Вказує, що вона є недосвідченим користувачем комп`ютерної техніки. Вищевказаний продавець-консультант наполегливо пропонувала до придбання нібито необхідні для роботи обраного ноутбука приналежні речі такого асортименту: 1) Мишу Logitech М171 Red Wireless (910-004641), серійний номер немає, вартістю 399 грн.; 2) Сумку д/NB Continent 15-16 CC-205GA, серійний номер немає, вартістю 559 грн.; 3) Жорсткий диск APACER 1 ТВ USB 3.1 Power, серійний номер [NUMBER] , вартістю 1 799 грн.; 4) On-line service - пакет VIP, серійний номер немає, вартістю 2 011 грн.; 5) ЭПО ESET Internet Security 2пк/1р, серійний номер немає, вартістю 599 грн.; 6) ЭПО Adlock для Windows 2ПК/Life-Time (РС), серійний номер немає, вартістю 389 грн.; 7) ОС Windows Home 10 64 Bit ОЕІ Rus (КW9-00132), серійний номер немає, вартістю 4\~259 грн.; 8) ЭПО Office 2019 Home and Student All Languages, серійний номер немає, вартістю 3\~444 грн. \~ \~ \~ \~Продавцем-консультантом було виписано рахунок № [NUMBER] на загальну суму 20\~458 грн. для оформлення споживчого кредиту. \~ \~ \~ \~Після цього вона підписала заяву № 3001250569701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з AT «Перший український міжнародний банк» і на її ім`я було оформлено споживчий кредит на загальну суму 20\~857 грн. Банк перерахував продавцю на поточний рахунок, вказану суму, а саме 20\~458 грн., залишок в розмірі 399 грн. залишив в якості разової комісії за видачу кредиту собі. Під час очікування інформації про надходження коштів на рахунок магазину вона зателефонувала чоловіку її старшої сестри, який є спеціалістом з питань комп`ютерних технологій, та повідомила його про зроблене нею замовлення. Після розмови з ним зрозуміла, що допустила помилку, адже обраний товар не задовольняв її за технічними характеристиками (серед іншого - за розміром екрану ноутбука), а також приналежні до нього товари були непотрібного асортименту. Тому звернулась до керівництва магазину з проханням про обмін товару на товар з іншими технічними характеристиками, в тому числі повідомила про наявність у замовленні приналежних товарів непотрібного асортименту. Їй повідомили, що на цей момент аналогічного товару немає у продажу та запропонували оформити розірвання договору купівлі-продажу з поверненням товарів. Директор магазину [PERSON] надиктував текст заяви, яку вона написала та подала тут же до магазину з проханням повернути весь замовлений товар та розірвати договір з Банком по причині великої вартості товарів та нав`язування речей непотрібного асортименту. При цьому, весь час товари перебували у продавця, на руки їй не передавалася, ані основна річ (ноутбук), ані приналежні йому речі. З магазину вона пішла без оплачених товарів. Через деякий час, 27 лютого 2019 року, її запросили до магазину для завершення процедури розірвання договору купівлі-продажу. Приїхавши до магазину, директор магазину повідомив, що продавець відмовляється розірвати договір купівлі продажу щодо частини товарів, а саме: 1) ОС Windows Home 10 64 Bit ОЕІ Rus (KW9-00132), серійний номер немає, вартістю 4 259 грн.; 2) ЭПО Office 2019 Home and Student All Languages, серійний номер немає, вартістю 3 444 грн., на загальну суму 7 703 грн. Причиною такої відмови керівник магазину назвав ту обставину, що зазначені товари є програмним забезпеченням, яке вже встановлене та активоване за допомогою ліцензійних ключів активації, які не придатні для повторного використання. В той же день, 27 лютого 2019 року, на основний товар (ноутбук) та приналежні речі, крім двох вищеназваних позиції, між сторонами договору купівлі-продажу оформлені відповідні заяви-акти про повернення товарів продавцю. При цьому, в кожному акті керівник магазину зазначив, що товар на руки споживачу не видавався. А щодо однієї з позиції товару (ЭПО Adlock для Windows 2nK/Life-Time (PC) керівник в акті зазначив, що електронний ключ цього продукту не був активований. Разом з заявами-актами їй на руки видали чеки на кожну одиницю товару, щодо якої був розірваний договір купівлі-продажу. 05 березня 2019 року ТОВ «Дієса» направило споживачу письмовий лист, в якому письмово підтвердило свою відмову розірвати договір купівлі продажу щодо названої вище частини товарів. В результаті розірвання договору купівлі-продажу щодо частини товарів, сума кредиту, що залишилася до виплати, відповідно зменшилась з 20 857,08 грн. до 8 102,08грн. Сума вартості товарів 7 703 грн., щодо яких продавець відмовився розривати із споживачем договір купівлі-продажу, продавцем до банку не була повернута. Внаслідок цього, споживачу довелось сплачувати банку в цій частині кредит на умовах кредитного договору, хоча товар на цю суму споживач навіть не отримував. Відмовитись від оплати кредиту споживач не мав права, адже банк свою частину зобов`язань виконав. Отже, продавець відмовився розірвати договір купівлі-продажу товарів непотрібного споживачу асортименту, своїми діями змусив споживача оплатити такий товар. Зазначене свідчить, що такими діями продавець вчинив примушування споживача придбати продукцію непотрібного йому асортименту. У зв`язку з цим, просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на її користь 8 220,34 грн., в тому числі вартість товару та майнову шкоду. Крім того, у відповідності до вимог ст.. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» до державного бюджету штраф в розмірі 8 500 грн. за примушування споживача придбавати продукцію непотрібного йому асортименту та штраф в розмірі 77 030 грн. за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів». 29 листопада 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Адвокат позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем, дійсно, були придбані вказані нею у позовній заяві товари, для придбання яких позивачем було оформлено споживчий кредит у ПАТ «ПУМБ». Того ж дня позивач відмовилася від придбаного товару та просила розірвати договір купівлі-продажу товару та послуг. ТОВ «ДІЄСА» відповідно до чинного законодавства розірвала договір купіль-продажу в частині повернення ноутбуку, миші, сумки, жорсткого диску та вартості послуг )\~On-line\~service\~-\~пакет VIP.\~А також,\~йдучи на\~зустріч споживачу,\~ТОВ «ДІЄСА»\~Також досягло\~домовленості щодо\~можливості повернення\~певних цифрових\~товарів,\~не дивлячись\~на відсутність\~на це\~правових підстав,\~а саме:\~ЭПО ESET\~Internet\~Security\~2пк/1р\~та ЭПО\~Adlock\~для Windows\~2ПК/Life-Time\~(РС).\~Нажаль повернення\~цифрових товарів\~ ОС\~ Windows\~Home\~10\~64\~Bit\~ОЕІ Rus\~(КW9-00132)\~та ЭПО\~Office\~2019\~Home\~and\~Student\~All\~Languages,\~не вдалося.\~Оскільки дані\~цифровітовари містять унікальній ліцензійні ключі активації, які придатні для одноразового використання, то вони не підлягають поверненню та обміну. Отже, відповідач діяв у межах чинного законодавства та гарантійної політики виробника товару, та жодним чином не порушив права позивача. Щодо вимоги про повернення коштів у розмірі 517 грн. 34 коп. сплачених у якості платежу за кредитним договором, що був укладений між позивачем та Банком, вказав, що ТОВ «ДІЄСА» не є фінансовою установою, не здійснює кредитування та не є стороною вказаного кредитного договору, а тому не несе відповідальності за будь-які збитки, які виникли у позивача внаслідок дії даного кредитного договору. Крім того, позивачем не доведено факту примушування споживача на придбання товару непотрібного їй асортименту. Належних та допустимих доказів позивачем цьому не надано. Щодо стягнення з ТОВ «ДІЄСА» штрафів, визначених ст.. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» вказав, що накладення таких штрафів належить до повноважень органу, що здійснює контроль за додержанням суб`єктами господарювання законодавства у сфері захисту прав споживачів. Накладення даного виду стягнення можливе лише за результатами проведеного заходу контролю зі сторони відповідного органу та тільки у випадку підтвердження факту відповідного порушення законодавства. Тому у задоволенні цих вимог також просив відмовити. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалася. \~ \~ \~ \~Зі згоди адвоката позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства та Законом України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2019 року з метою придбання ноутбука позивач звернулася до магазину № [NUMBER] ТОВ «ДІЄСА» торгівельної марки «Ельдорадо», що розташований за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка 145. На той момент її прізвище було « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу 14 [INFO] 2019 [INFO] , її прізвище змінено на « [PERSON] », що підтверджено копією Свідоцтва про шлюб від 14 червня 2019 року. \~ \~ \~ \~За порадою продавця-консультанта позивачем було обрано комп`ютер ноутбук НР 250 G6 (4WV07EA), серійний номер 521223521 gf, вартістю 6\~999 грн. \~ \~ \~ \~У своєму позові позивач вказує, що вона є недосвідченим користувачем комп`ютерної техніки, а тому продавець-консультант наполегливо пропонувала до придбання нібито необхідні для роботи обраного ноутбука приналежні речі такого асортименту: 1) Мишу Logitech М171 Red Wireless (910-004641), серійний номер немає, вартістю 399 грн.; 2) Сумку д/NB Continent 15-16 CC-205GA, серійний номер немає, вартістю 559 грн.; 3) Жорсткий диск APACER 1 ТВ USB 3.1 Power, серійний номер [NUMBER] , вартістю 1 799 грн.; 4) On-line service - пакет VIP, серійний номер немає, вартістю 2 011 грн.; 5) ЭПО ESET Internet Security 2пк/1р, серійний номер немає, вартістю 599 грн.; 6) ЭПО Adlock для Windows 2ПК/Life-Time (РС), серійний номер немає, вартістю 389 грн.; 7) ОС Windows Home 10 64 Bit ОЕІ Rus (КW9-00132), серійний номер немає, вартістю 4\~259 грн.; 8) ЭПО Office 2019 Home and Student All Languages, серійний номер немає, вартістю 3\~444 грн. \~ \~ \~ \~Продавцем-консультантом було виписано рахунок № [NUMBER] на загальну суму 20\~458 грн. для оформлення споживчого кредиту. \~ \~ \~ \~Після цього позивач підписала заяву № 3001250569701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з AT «Перший український міжнародний банк» і на її ім`я було оформлено споживчий кредит на загальну суму 20\~857 грн. Банк перерахував продавцю на поточний рахунок, вказану суму, а саме 20\~458 грн., залишок в розмірі 399 грн. залишив в якості разової комісії за видачу кредиту собі. Позивач зазначає, що під час очікування інформації про надходження коштів на рахунок магазину вона зателефонувала чоловіку її старшої сестри, який є спеціалістом з питань комп`ютерних технологій, та повідомила його про зроблене нею замовлення. Після розмови з ним зрозуміла, що допустила помилку, адже обраний товар не задовольняв її за технічними характеристиками (серед іншого - за розміром екрану ноутбука), а також приналежні до нього товари були непотрібного асортименту. Тому звернулась до керівництва магазину з проханням про обмін товару на товар з іншими технічними характеристиками, в тому числі повідомила про наявність у замовленні приналежних товарів непотрібного асортименту. Їй повідомили, що на цей момент аналогічного товару немає у продажу та запропонували оформити розірвання договору купівлі-продажу з поверненням товарів. Того ж дня нею було подано заяву на ім`я директора магазину [PERSON] з проханням повернути весь замовлений товар та розірвати договір з Банком по причині великої вартості товарів та недоцільності. 27 лютого 2019 року позивач була запрошена до магазину для завершення процедури розірвання договору купівлі-продажу. Приїхавши до магазину, директор магазину повідомив, що продавець відмовляється розірвати договір купівлі продажу щодо частини товарів, а саме: 1) ОС Windows Home 10 64 Bit ОЕІ Rus (KW9-00132), серійний номер немає, вартістю 4 259 грн.; 2) ЭПО Office 2019 Home and Student All Languages, серійний номер немає, вартістю 3 444 грн., на загальну суму 7 703 грн. Причиною такої відмови керівник магазину назвав ту обставину, що зазначені товари є програмним забезпеченням, яке вже встановлене та активоване за допомогою ліцензійних ключів активації, які не придатні для повторного використання. В той же день, 27 лютого 2019 року, на основний товар (ноутбук) та приналежні речі, крім двох вищеназваних позиції, між сторонами договору купівлі-продажу оформлені відповідні заяви-акти про повернення товарів продавцю. При цьому, в кожному акті керівник магазину зазначив, що товар на руки споживачу не видавався (а.с.15-20). А щодо однієї з позиції товару (ЭПО Adlock для Windows 2nK/Life-Time (PC) керівник в акті зазначив, що електронний ключ цього продукту не був активований (а.с.21). Разом з заявами-актами їй на руки видали чеки на кожну одиницю товару, щодо якої був розірваний договір купівлі-продажу (а.с.22). 05 березня 2019 року ТОВ «Дієса» направило споживачу письмовий лист, в якому письмово підтвердило свою відмову розірвати договір купівлі продажу щодо названої вище частини товарів (а.с.14). В результаті розірвання договору купівлі-продажу щодо частини товарів, сума кредиту, що залишилася до виплати, відповідно зменшилась з 20 857,08 грн. до 8 102,08 грн., що підтверджено розрахунком суми дострокового погашення кредиту станом на 04 березня 2019 року (а.с.23). Сума вартості товарів 7 703 грн., щодо яких продавець відмовився розривати із споживачем договір купівлі-продажу, продавцем до банку не була повернута. Внаслідок цього, споживачем було сплачено банку в цій частині кредит на умовах кредитного договору. Разом сплачено 8\~220 грн. 42 коп., що підтверджено копіями відповідних квитанцій (а.с.24-28). У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на її користь 8 220,34 грн., в тому числі вартість товару та майнову шкоду. Згідно ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1 Закону України "Про споживче кредитування", споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно ч.2 ст.1056 ЦК України, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.15 Закону України "Про споживче кредитування", споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит. Отже, відмова продавця повернути банку частину отриманих коштів в сумі 7 703 грн. стала вимушеною підставою для споживача самостійно повертати банку ці кошти разом з відсотками та разовою комісійною винагородою банку. Вимушені витрати споживача за вказаним кредитним договором, окрім вартості товару та процентів, додатково склали 517,34 грн., що є різницею між вартістю товару та загальною вартістю платежів за кредитним договором в тому числі комісією за переказ коштів. Згідно ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно, вимушені витрати споживача за кредитним договором, вчинені внаслідок дій продавця, є майновою шкодою, завданою таким продавцем. Продавець відмовився розірвати договір купівлі-продажу товарів непотрібного споживачу асортименту, у зв`язку з чим споживач був змушений оплатити такий товар. Згідно ст.. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» Споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.\~\~ Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.\~\~При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідач посилається на ту обставину, що вищевказане програмне забезпечення було встановлене та активоване за допомогою ліцензійних ключів активації, які не придатні для повторного використання, тому у розірванні договору купівлі-продажу цих товарів було відмовлено. Однак, суд не погоджується з такою позицією представника відповідача, оскільки вказані обставини спростовуються Заявами-актами від 27 лютого 2019 року (а.с.15-21), в яких вказано, що товари на руки не видавалися, а електронний ключ не був активований. Інших доказів, які б підтвердили твердження та позицію відповідача, останнім суду не надано. Таким чином, продавець зобов`язаний повернути позивачу кошти за товар, від отримання якого відмовилася на суму 7 703 грн., та відшкодувати вимушені витрати за кредитним договором в сумі 517,34 грн., що є похідними витратами від сплачених коштів за товар, що разом складає 8\~220 грн. 34 коп. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача у відповідності до вимог ст.. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» до державного бюджету штрафу в розмірі 8 500 грн. за примушування споживача придбавати продукцію непотрібного йому асортименту та штрафу в розмірі 77 030 грн. за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до наступного. Дійсно, статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за обмеження або відмову в реалізації прав споживачів, установлених частиною другою статті 17 цього Закону, - у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів", - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до закону, суми вказаних штрафів зараховуються до державного бюджету. Разом з тим п.п.1,13 ч.1 ст.26\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» вказують на те, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Згідно Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177, визначено, що на суб`єктів господарювання накладається стягнення у вигляді штрафу відповідно до\~статті 23\~Закону України «Про захист прав споживачів». Накладати на суб`єктів господарювання штрафи, передбачені\~пунктом 2\~цього Порядку, мають право Голова Держпродспоживслужби, його заступники, начальники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники у межах їх компетенції. Рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у\~пункті 2\~цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки. Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб`єкта господарювання. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб`єкта господарювання про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Таким чином, вирішення питання щодо стягнення з відповідача штрафів, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не відноситься до компетенції суду, у зв`язку з цим суд вважає відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині та рекомендувати останній для вирішення цього питання звернутися до органів Держпродспоживслужби в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 2 102 грн.

Outcome: approved