Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 травня 2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині щодо Страхової компанії "АХА Страхування" про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача [PERSON] від 07.05.2015 року. У процесі розгляду справи позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, востаннє 07.05.2015 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог до відповідача [PERSON], відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 38 069,45 гривень, моральну шкоду в розмірі 125 000 гривень, а всього 163 069,45 гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що 01 червня 2011 року на вул.Театральній в м.Львові на неї було здійснено наїзд водієм автомобіля марки "Пежо", д.н.з [NUMBER], [PERSON], внаслідок чого їй було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості. Після спричинених ушкоджень вона з 01.06 по 09.07.2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні у 8-ій Львівській міській клінічній лікарні та КМК "Львівської міської швидкої допомоги. За даним фактом СЧ СВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області відносно відповідача було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.286 КК України. Згідно вироку Галицького районного суду м.Львова від 14-15 червня 2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, при цьому, їй було роз'яснено право на звернення до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства. Спричинені їй тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров'я. Після госпіталізації вона перенесла складну операцію, до 09.07.2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні, під час якого було витрачено кошти, а саме: на придбання необхідних ліків - 5310,53 грн.; на придбання імплантатів, милиць та інших медичних засобів - 8625,60 гривень та 1685,96 гривень; за оплату медичних послуг - 900 грн., що підтверджується документально. Крім того, після госпіталізації до неї приїжджали родичі, які понесли певні витрати на проїзд, а саме 4 578,14 гривень та 2305,74 гривень, що були нею відшкодовані. Також до неї приїжджала її мати [PERSON], витрати якої складали 1850 гривень. Крім того, перебуваючи на реабілітації в м.Львові, вона постійно спілкувалася з родичами в телефонному режимі та понесла витрати на телефонні розмови в розмірі 2000 гривень. Також вона придбала спеціальне взуття, ціна якого склала 1000 гривень, що документального підтверджено. Також вважає, що діями відповідача їй було заподіяно моральної шкоди, оскільки вона зазнала фізичного болю, було завдано тілесних ушкоджень, порушено нормальний спосіб життя, у зв'язку з чим була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та лікування у закладі охорони здоров'я. Крім того, через вживання великої кількості антибіотиків в неї стало випадати волосся, події, які відбувалися після аварії, негативно вплинули на її психічний та моральний стан. Було перервано відпустку на літо 2011 року до Греції. Таким чином, просить позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позов та заяву про збільшення позовних вимог підтримав повністю з мотивів, викладених у фабулі позову та заяві. Просив позовні вимоги в частині щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з АТ Страхової компанії "АХА Страхування" залишити без розгляду, так як відповідач [PERSON] страхову компанію про настання страхового випадку не повідомляла, а відтак, це виключає відповідальність СК "АХА Страхування" щодо відшкодування завданої застрахованим транспортним засобом шкоди. Просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 38 069,45 гривень, та моральну шкоду в розмірі 125 000 гривень. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с.94-96). Додатково пояснили, що позивачем не подано жодних належних доказів на підтвердження моральної шкоди, та з яких міркувань виходила позивач [PERSON] при визначенні розміру моральної шкоди. Крім того, представник відповідача просив врахувати матеріальне становище [PERSON] Просили у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог, Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, вивчивши матеріали кримінальної справи №1-489/11р., суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2011 року близько 16 год. 45 хвилин на вул.Театральній в м.Львові на позивача було здійснено наїзд водієм автомобіля марки "Пежо", д.н.з [NUMBER] - [PERSON], внаслідок чого [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості. За фактом дорожньо-транспортної пригоди СЧ СВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.286 КК України. Вироком Галицького районного суду м.Львова від 14-15 червня 2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та накладено штраф у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 5100 гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду, роз'яснено право на звернення до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року вирок Галицького районного суду м.Львова від 14-15 червня 2012 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2013 року вирок Галицького районного суду м.Львова від 14-15 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року залишено без змін (т.2 а.с.168-170 кримінальної справи №1-489/11р.). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні,що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає, що винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України доведена повністю. Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] після спричинених ушкоджень з 01.06 по 09.07.2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні у 8-ій Львівській міській клінічній лікарні та КМК "Львівської міської швидкої допомоги". Під час лікування нею було витрачено кошти, а саме: на придбання необхідних ліків - 5310,53 грн.; на придбання імплантатів, милиць та інших медичних засобів - 8625,60 гривень та 1685,96 гривень; за оплату медичних послуг - 900 грн., що підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.8-20). В той же час, суд не погоджується з доводами позивача та представника позивача щодо відшкодування витрат на проїзд родичів, а саме 4 578,14 гривень та 2305,74 гривень; на проїзд матері позивача [PERSON], її витрат на придбання продуктів, що в сукупності складає 1850 гривень, та витрат на телефонні розмови в розмірі 2000 гривень, оскільки такі не підтверджені жодними письмовими доказами. Крім того, слід зазначити, що Цивільним Кодексом України не передбачено відшкодування витрат родичам потерпілої сторони, а лише відшкодування витрат потерпілому. Відповідно до ст.1195 ч.1 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно полісу №ВЕ3491246 від 05.08.2010 року, укладеного із Львівським відділенням АТ "СК АХА Страхування". Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Встановлено, що відповідач [PERSON] страхову компанію про настання страхового випадку не повідомляла, а відтак, це виключає відповідальність СК "АХА Страхування" щодо відшкодування завданої застрахованим транспортним засобом шкоди. У зв'язку із вказаними обставинами, позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до АТ "СК АХА Страхування". Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що вина відповідача [PERSON] у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] доведена та встановлена судом, а відтак, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 16 522,09 гривень, яка підтверджена письмовими доказами. Крім того, матеріальна шкода підлягає стягненню з врахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року (загальна сума матеріальної шкоди - 16 522,09 гривень х індекс інфляції - 29,8% / 100 =4 923,58 гривень). Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON], з врахуванням індексу інфляції становить 21 445,67 гривень. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що така вимога позивача [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суд України № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, зокрема ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд погоджується із доводами позивача щодо завдання їй діями відповідача моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, порушенні нормального способу життя, та вважає, що таку слід задоволити частково з врахуванням вимог розумності та справедливості. При цьому, суд не приймає до уваги розмір моральної шкоди, який визначений позивачем, оскільки судом в процесі розгляду справи не було здобуто доказів того, чим саме керувалася позивач [PERSON] при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 125 000 гривень. Окрім того, позивачем [PERSON] не подано жодних доказів на підтвердження мотивів моральної шкоди, яка полягає в тому, що через вживання великої кількості антибіотиків в неї почало випадати волосся, та було перервано відпустку на літо 2011 року до Греції. Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази,оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір у розмірі 264,60 гривень.

Outcome: approved