Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі з: земельної ділянки площею 1,5992 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий 19 листопада 2008 року Вінницькою РДА та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області, на підставі розпорядження Вінницької державної районної адміністрації від 08.09.2008 року за № 1765, Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010884000273. Однак, оригінал даного правовстановлюючого документа мною було втрачено при зборі всіх документів. В зв'язку з цим позивачка не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. [PERSON], [INFO] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON]. Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті батька [INFO] [PERSON] - відсутні. Так, дружина спадкодавця, а мати позивача - [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON], оскільки постійно проживала за однією адресою з померлим на момент смерті, що згідно норм ст. 1268 ч. 3 ЦК України свідчить про прийняття спадщини. Так з 2005 року позивачка постійно проживала разом з батьком [PERSON], в усьому допомагала йому, так як батько був інвалідом першої групи, вони жили разом в будинку [ADDRESS], в тому числі і на момент смерті батька. Однак, хоча позивачка фактично і проживала разом з батьком в с. Мізяківські Хутори, але її місце проживання було зареєстровано за іншою адресою, в зв'язку з цим вона змушена звертатися для встановлення даного факту до суду в позовному провадженні оскільки це необхідно їй для вирішення спору про право, а саме для оформлення своїх спадкових прав після смерті батька. З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] та адвокат Галіцина В.В. позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити, змін та доповнень не мають. Представник відповідача, в особі Мізяківсько-Хутірського сільського голови Король В.І. - не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер спадкодавець [PERSON] в с. Мізяківські - Хутори Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.08.2015 року (а.с. 5). [INFO] померлий [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). [INFO] померла мати позивача та дружина спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане 04 грудня 2001 року виконкомом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.6). Факт родинних відносин між позивачкою та померлими, як між батьками та дочкою підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки, згідно якого в графі «мати» вказано «[PERSON]», а в графі «батько» вказано «[PERSON]», копія свідоцтва серії [NUMBER] від 02.03.1951 року (а.с.7). 15 червня 1971 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.8). Земельна ділянка площею 1,5992 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий 19 листопада 2008 року Вінницькою РДА та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області, на підставі розпорядження Вінницької державної районної адміністрації від 08.09.2008 року за № 1765, Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010884000273 (а.с.11). Оригінал даного правовстановлюючого документа було втрачено позивачкою при зборі всіх документів, що також підтверджується оголошенням в газеті «Подільська Зоря» від 19 січня 2017 року за № 3 (8633) (а.с.12). Відповідно до довідки № 01 від 23.01.2017 року, виданою ТОВ «Флореаль Плюс», вартість ринкова спадкової земельної ділянки складає 40 000 грн (а.с.16). Як вбачається з довідки - виписки № 109 від 16.01.2017 року із списку членів КСП с. Мізяківські Хутори, правонаступником якого є ТОВ «Мізяківські Хутори», станом на 01.07.1997 року під порядковим номером № 399 був [PERSON], та якому згідно державного акту на право власності на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 19.11.2008 року, належить право на земельну частку (пай) розміром 1,5992 га (а.с.17-20). Довідкою Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації від 10.02.2016 року за № 377, підтверджується, що [PERSON] перебувала на обліку у вказаному управлінні праці та отримувала компенсацію фізичній особі, яка надавала соціальні послуги інваліду І групи [PERSON], [INFO] з 13.02.2008 року по 06.03.2009 року та з 16.03.2009 року по [INFO] (а.с.21,22). Як вбачається з довідки № 1006 від 22.02.2016 року виданою виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що [PERSON], який помер [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Актом від 22.02.2016 року, затвердженим сільським головою с. Мізяківські Хутори, підтверджується факт того, що дійсно в будинковолодінні [ADDRESS], проживала [PERSON] з 2005 року разом зі своїм батьком [PERSON], який помер [INFO] на момент смерті, але не була зареєстрована за даною адресою, вели спільне господарство, [PERSON], здійснювала догляд за батьком, оскільки він був інвалідом І групи, та в подальшому здійснила його поховання (а.с.24). Однак оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачка [PERSON] не має можливості, в зв'язку із втратою оригіналу державного акту на спадкову земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії Вінницької районної державної нотаріальної контори від 13.01.2017 року за вих. № 72/02-31 (а.с.30). Інших спадкоємців не має. Заповіт не вчинявся. За нормами ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, при розгляді даної цивільної справи знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON], [INFO] постійно проживала на момент смерті [INFO] батька [PERSON] з ним за однією адресою: [ADDRESS] то з метою забезпечення реалізації спадкових прав позивача, які підлягають судовому захисту, суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, про який просять позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні спору суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved