Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив\~\~\~\~\~ визнати недостовірною інформацію щодо неї\~ поширену відповідачем\~ у Департаменті культури та туризму Запорізької міської ради ; зобов»язати відповідача спростувати вказану інформацію\~ не пізніше наступного дня після набрання рішенням\~ у справі законної сили\~ шляхом публічного виступу\~ з офіційним вибаченням перед нею та направленням відповідного листа до департаменту\~ культури та туризму Запорізької міської ради.\~ Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона є викладачем хореографічного відділення Запорізької школи мистецтв № 2. 25.04.2017 року до департаменту культури і туризму Запорізької міської ради надійшло звернення [PERSON] щодо незаконних на думку автора її дій , у якому йдеться про низький рівень кваліфікації позивача як викладача, неправомірних методів проведення занять , що призвело в подальшому до отримання дитиною [PERSON] захворювань. У зв»язку з неправомірними діями [PERSON], які мають вираз у поширенні широкому колу осіб недостовірної негативної інформації щодо неї, вона знаходиться у пригніченому стані, через порушення її прав вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка працює викладачем Запорізької школи мистецтв №2. 25.04.2017 року [PERSON] , в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян» , звернулася до Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради. У вказаному зверненні [PERSON], як мати учениці [INFO] , просила їй надати відповідь в зв»язку з чим склався низький рівень підготовки дівчат по предмету класичного танцю; розібратися та повідомити чи має право вчитель [PERSON] на уроках розтягувати ноги дітям , а також застосовувати травматични техніки ; якими нормативними документами та програмами керувавався вчитель [PERSON] проводячи уроки без перерв та в декількох групах одночасно; яка максимальна кількість дітей на уроках класичного танцю; просила також здійснити заміну вчителя [PERSON], через непрофесійні дії якої її дитина буде проходити курс реабілітації через отримане захворювання. У вказаному зверненні відповідачка вказала на те, що через на її думку непрофесійні методи викладання предмету класичного танцю [PERSON] , її дитина [PERSON] отримала травму, відмовляється відвідувати заняття та панічно боїться викладача. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно із ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У статті З Закону України "Про звернення громадян" наведені поняття: Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування; якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Матеріалами справи безспірно встановлено, що\~\~звернення відповідачки було направлено до Департаменту культури та туризму Запорізької міської ради , в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян», при цьому, пунктом 3.27 Положення про Департаменту культури та туризму Запорізької міської ради визначено, що вказаний орган місцевого самоврядування проводить роботу щодо державної атестації позашкільних навчальних закладів галузі культури та мистецтв, проведення атестації педагогічних працівників та інших працівників галузі культури. \~\~Тому, суд приходить до висновку, що таке звернення є реалізацією відповідачем [PERSON] прав, наданих ст. 40 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», тому зазначене звернення не може вважатися поширенням недостовірних відомостей. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У пунктах 16, 17 цієї ж Постанови зазначено: відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Згідно до ст. 277 ЦК України та\~\~ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, однак [PERSON] вказаних доказів суду не надано. Враховуючи, вищенаведене , суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити через його необґрунтованість.

Outcome: dismissed