Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка має право вимоги відповідно до Договору іпотеки, посвідченого 23.05.2008 року приватним нотаріусом КМНО Войнарською І.А. за реєстровим № 1613 та відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 10.03.2020 року на об`єкт іпотеки - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] Право вимоги щодо вищевказаного об`єкту іпотеки-квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перейшли до неї від ТОВ «Світ Фінансів» на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № 228\\П\\РП\\2008-840 від 23.05.2008р., укладеним між ПАТ КБ «Надра» та боржником [PERSON] , згідно якого було передано всі права по Договору іпотеки. Маючи намір у повному обсязі реалізувати свої права на квартиру, їй стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на квартиру [ADDRESS] Деснянським РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №48856448 від 18.07.2016 року, особа, майно якої обтяжується - [PERSON] , 1981 року народження. 27.03.2020 року позивачка звернулася до Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з квартири, у зв`язку з тим, що на даний момент виконавче провадження закінчено, Стягувач ПАТ КБ «Надра» не має жодних прав на квартиру, що є об`єктом арешту, усі права належать їй, що арешт квартири порушує її законні права і інтереси в частині реалізації своїх прав на дане майно. Позивачкою було отримано відмову з підстав того, що вона не є стороною виконавчого провадження для отримання інформації по виконавчим документам. Виконання виконавчого провадження № 48856468 від 18.07.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь стягувача ПАТ «КБ Надра» завершено. Відповідно до чинного законодавства та згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень вищевказаний виконавчий документ (ВП № № 48856468 від 18.07.2016 року) повторно до Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не надходив та на виконанні не перебуває. Враховуючи те, що вирішити питання зняття арешту з нерухомого майна державним виконавцем неможливо, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов`язати Деснянський РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження № 48856468 від 18.07.2016 Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови від 18.07.2016р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У судове засідання позивачка не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність та розглянути справу за наявними доказами, винести рішення відповідно до норм чинного законодавства. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. - у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 23.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір № 228/П/РП/2008-840 з подальшим укладенням додаткових угод до основного договору з визначенням розміру сум кредиту за кожний транш (а.с.33-35). 23.05.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Войнарскою І.А., реєстровий номер 1613, та інформація про іпотеку та заборону на відчуження майна була внесена до державного реєстру 23.05.2007 року (а.с.72-75). 09.01.2012 року відбулась зміна кредитора за кредитним договором № 228/П/РП/2008-840 від 23.05.2008 року, на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N212458, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» (а.с. 77-82). Крім того, відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 28.02.2020 року, право вимоги за кредитним договором № 228/П/РП/2008-840 від 23.05.2008 року, було відступлено ТОВ «Світ Фінансів» на користь [PERSON] (а.с. 20-24). 10.03.2020 року між ТОВ «Світ Фінансів» та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, відповідно до якого ТОВ «Світ Фінансів» відступило на користь [PERSON] право первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Войнаровською І.А., реєстровий номер 1613, за яким в якості забезпечення зобов`язань за іпотечним договором [PERSON] було передано в іпотеку ПАТ КБ «Надра» нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.15-18). Внаслідок відступлення прав вимоги позивачка [PERSON] з 10.03.2020 року є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Маючи намір у повному обсязі реалізувати свої права на квартиру, позивачці стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на квартиру [ADDRESS] Деснянським РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №48856448 від 18.07.2016 року, особа, майно якої обтяжується - [PERSON] , 1981 року народження. 27.03.2020 року позивачка звернулася до Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з квартири, у зв`язку з тим, що на даний момент виконавче провадження закінчено, Стягувач ПАТ КБ «Надра» не має жодних прав на квартиру, що є об`єктом арешту, усі права належать їй, що арешт квартири порушує її законні права і інтереси в частині реалізації своїх прав на дане майно. Позивачкою було отримано відмову з підстав того, що вона не є стороною виконавчого провадження для отримання інформації по виконавчим документам. Виконання виконавчого провадження № 48856468 від 18.07.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь стягувача ПАТ «КБ Надра» завершено. Відповідно до чинного законодавства та згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень вищевказаний виконавчий документ (ВП № № 48856468 від 18.07.2016 року) повторно до Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не надходив та на виконанні не перебуває. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 15 ч. 1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Як вбачається з приписів ч.1 та 3 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно із ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Так, у п. 5.1. Іпотечного договору зазначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором. Згідно із п. 5.3. Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса, або домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, відповідно до ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» та Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань або продажу Предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі. Згідно із ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Доводи сторони позивача про те, що арешт заставленого майна порушує пріоритетне право позивача, як іпотеко держателя, на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна є слушними та судом приймаються до уваги. Слід зазначити, що наявність арешту іпотечного майна перешкоджає іпотекодержателю реалізувати свої права в порядку, визначеному ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно зі ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заставодержатель має право звернутися до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Аналізуючи наведені вимоги закону слід дійти висновку про те, що позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право позивача на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Судом встановлено, що арешт було накладено на майно, що перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з положенням п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Позивачка просить зобов`язати відповідача зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що було накладено в межах виконавчого провадження № 48856468 від 18.07.2016 Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови від 18.07.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги той факт, що арешт, накладений в межах виконавчого провадження № 48856468 від 18.07.2016 Деснянським РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі постанови від 18.07.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав та порушує її інтереси, як іпотекодержателя, суд вважає, що стороною позивача доведені законні підстави для зняття арешту з іпотечного майна, а тому позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved