Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. за кредитним договором №0861570001/Т/972107 від 30 квітня 2013 року в розмірі 53 980 грн. 61 коп. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №0861570001/Т/972107 від 30 квітня 2013 року укладеного між ПАТ "АКТАБАНК" та відповідачем, останньому було надано кредит. 23.03.2018 між ПАТ "АКТАБАНК" та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги, за яким до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, де стороною є [PERSON] . Всупереч умовам вказаного кредитного договору, незважаючи на повідомлення про порядок погашення боргу, останній не виконав свої зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Внаслідок чого відповідач має заборгованість по неповернутій сумі кредиту в розмірі 53980 грн., з яких: 23000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 17,00 грн. - заборгованість за процентами; 26163,00 грн. - заборгованість за комісією; 4800,00 грн. штрафи, пені. Вказані суми ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати. Ухвалою від 1 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позивач не надає суду розрахунку за період з 30.04.2013 по 22.04.2018, тобто приховує будь-які платежі, які проводились протягом 5 років після видачі кредиту. Відповідач вчасно платив по всіх чергових платежах за споживчим кредитним договором протягом усього строку графіку платежів, однак, зважаючи на те, що з моменту укладення договору минуло 8 років, а з моменту останнього платежу за графіком проплат - 5 років, у відповідача, як у споживача, не збереглося квитанцій про оплати. Окрім цього, усі оплати проводилися відповідачем через електронні платежі. Таким чином, сума боргу в розмірі 23 000 грн є необґрунтованою. Вважає, що даний позов подано поза межами строку давності звернення до суду. Оскільки, як вбачається із змісту самого договору, останньою датою сплати є 29.04.2016, а позивач звернувся з вказаним позовом до суд 28.12.2020, останній пропустив позовну давність. Окрім цього, сторони в договорі визначили термін позовної давності, але не визначали його строк, тобто підписуючи умову про «термін позовної давності» сторони не погодили «строк позовної давності». Оскільки, кредитний договір від 13.04.2013 є договором приєднання, [PERSON] підписав його таким, яким його підготувала інша сторона - Банк, умову договору про «збільшення терміну позовної давності», в контексті ч.1 ст.251 ЦК України, ст.252 ЦК України, а також правила «Contra proferentem», слід тлумачити, як непогодження сторонами кредитного договору збільшеного строку позовної давності, оскільки в пункті 5.3 Договору йде мова саме про «термін», тобто про подію яка має настати. Також, законом заборонено встановлювати в договорах про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. У разі встановлення в договорах про надання споживчого кредиту будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів, тощо за дії, які не є послугою, то ці умови договору є нікчемними тобто такими, які не потребують окремого визнання судом таких норм недійсними. Враховуючи, що 26 163,00 грн. заборгованості за комісією не відносяться до поняття послуга у кредитному договорі, умова договору про стягнення комісії є нікчемною і не створює юридичних наслідки, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю. Також, оскільки, позивачем не надано розрахунку штрафу і пені, неможливо встановити чи включає в себе заявлена позивачем сума і штраф і пеню, на підставі яких пунктів договору нарахована, не надано доказів одночасного нарахування пені та штрафів, в зв`язку з чим розмежувати їх неможливо, а отже й неможливо встановити правомірність їх нарахування банком позичальнику, а тому позовні вимоги щодо стягнення штрафу та пені за кредитним договором від 30.04.2013 №0861570001/Т/972107 в розмірі 4 800,00 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також, відповідач заперечує факт набуття позивачем права вимоги за конкретним кредитним договором від 30.04.2013 №0861570001/Т/972107 на споживчі потреби, укладеним між [PERSON] та ПАТ «АктаБанк», оскільки, позивач не надав суду належного доказу набуття права вимоги за цим договором, тобто не надав суду додатку 1 до цього Договору відступлення від 23.03.2018. З наданої виписки з Додатку 1 до договору відступлення права вимоги від 23.03.2018 не можливо встановити, що така виписка зроблена із додатку № 1, оскільки в ній відсутні реквізити (підписи сторін), як Уповноваженої особи фонду, так і самого позивача. Позивач направив до суду заперечення на відзив на позов, в якому зазначає, що p тексту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечує, що між ним та ПАТ "АКТАБАНК" - Первісним кредитором було укладено Кредитний договір №0861570001/17972107 на суму 23 000 грн. Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору №0861570001/Т/972107, було визначено графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Позичальник ознайомившись з умовами Кредитного договору №0861570001/17972107 та Додатком № 1, в якому детально розписані щомісячні платежі на протязі всього строку кредитування з сумою щомісячного платежу та з зазначенням частин з яких складається щомісячний платіж, самостійно та добровільно підписав документи тим самим погодившись з умовами договору. Зауважень щодо умов кредитування з боку позичальника чи щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договру піж час його підписання, чи умов сплати не було подано. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №0861570001/Т/972107 від 30.04.2013 в сумі 53 980.00 грн. Позивачем на підтвердження переходу права грошової вимоги від ПАТ «АКТАБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором №0861570001/37972107 від 30.04.2013, було додано до позовної заяви копію Договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року та витяг з додатку №1 до Договору №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року, а на підтвердження суми заборгованості Відповідача за Кредитним договором №0861570001Л7972107 від 30.04.2013, Позивач додавав до позовної заяви Розрахунок заборгованості за період з 23.03.2018 по 30.11.2020. Розрахунок заборгованості розроблений, виданий, оформлений ТОВ «ФК «ЄАПБ», та являється офіційним документом, який підтверджує кредитну заборгованість [PERSON] за Кредитним договором на дату відступлення права вимоги, а також свідчить про те, що за весь період перебування права грошової вимоги за Кредитним договором №0861570101/17972107 від 30.04.2013 ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до Відповідача. Всі нараховані, відсотки, пеня за порушення кредитних зобов`язань, та інші платежі нараховувались виключно первісними кредиторами, а саме ПАТ «АКТАБАНК». Також, зі змісту кредитного договору вбачається, що жодної з умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було. Не містить він і будь-яких інших несправедливих умов. Вказана в Кредитному договорі інформація була доведена до відома Позичальника, що підтверджується змістом підписаного ним Кредитного договору, згідно з яким підписання свідчить про те, що Відповідач з всіма Умовами ознайомлений та погоджується, перед підписанням повідомлено у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-111, ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. №1023-ХП, та їх змістом, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Укладеним Кредитним договором передбачені всі фінансові зобов`язання Позичальника, тобто до відома Відповідача у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування. У Кредитному договорі, який підписаний сторонами, існує умова сплати Позичальником протягом 36 місяців річної відсоткової ставки в розмірі 0,01% річних та комісії за супроводження кредиту 3,25% від суми кредиту. Кредитним договором передбачена комісія банку за надання кредитних коштів на відповідний рахунок, відкритий в установі ПАТ «АКТАБАНК», у розмірі 3,25% відсотків від суми кредиту вказаної в п.2.1. кредитного договору. Отже, Кредитний договір був підписаний сторонами, які досягла згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняв надані Кредитором кредитні кошти. Будь-яких доказів на спростування невірного нарахування комісії за супроводження кредиту, відсотків, пені та за основною сумою боргу по кредиту відповідачем не надано. А тому посилання на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та безпідставними. Згідно п. 5.3 кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 (десять) років. Вказане застереження до договору є договором збільшення позовної давності, оскільки укладено в письмовій формі та містить підпис Позичальника. Позичальник [PERSON] підписанням Кредитного договору №0861570001/17972107 від 30.04.2013 засвідчив прийняття всіх істотних умов кредитного договору, в тому числі і тих, що стосуються збільшеного строку позовної давності. Зважаючи на викладені факти пропуск позивачем строків позовної давності не відповідає матеріалам справи та дійсним обставинам справи. Тому підстав для застосування норм статей пропуску строку позовної давності відсутні. Від відповідача також надійшло заперечення на відповідь на відзив ТОВ «ФК ЄАПБ», в якому зазначає, що на спростування доводів про належне виконання умов договору позивачем виписки з особового рахунку не надано. Позивачем був наданий вказаний розрахунок лише з 23.03.2018 р. по 30.11.2020 р., хоча договір був укладений у 2013 році. Тобто, Позивач також мав надати вищевказаний розрахунок і за період з 30.04.2013 р. по 22.04.2018 р., який підтвердив би платежі Відповідача за кредитним договором. Крім того, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Таким чином, наданий позивачем суду розрахунок заборгованості за 2018-2020 роки не може бути підтвердженням наявної кредитної заборгованості у Відповідача. Виписки з особового рахунку Відповідача, які підтвердили б сплату останнім наявної суми заборгованості по всіх чергових платежах за кредитним договором, та які були витребувані у Позивача, взагалі не були ним надані. Також, покликання Позивача, що належним доказом наявності заборгованості та здійснення проплат по договору є розрахунок - суперечить чисельним позиціям викладеним у Постановах Верховного Суду після 01.01.2018 рр., в тому числі, постанові ВС від 17.12.2021 у справі 278/2177/15-ц. Окрім цього, відповідачем була надана правова позиція Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017р. у справі №531/648/15-ц, в якій зазначалося, що банк не має права встановлювати у договорі плату за обслуговування кредиту, оскільки такі вимоги є незаконними, не відповідають вимогам справедливості і суперечать положенням частини першої ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». Аналогічна позиція також відображена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15. Відповідно, належним доказом того, що ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» у даних відносинах застосував комісію, є сам кредитний договір від 30.04.2013 р., в якому прописані умови та порядок її нарахування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника на підставі наявних доказів, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні наведеним в поданих заявах по суті спору. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №0861570001/Т/972107 від 30 квітня 2013 року (а.с.4-5) відповідач [PERSON] отримав кредит у ПАТ «Актабанк» в сумі 23 000 грн. За умовами цього договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Як вбачається із копії договору №2 (а.с.20-22), 23 березня 2018 року 23.03.2018 між ПАТ «АктаБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська Агенція з повернення боргів" укладено договір №2 про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «АктаБанк» відступає шляхом продажу ТОВ"ФК"ЄАПБ" належні Банку, а ТОВ"ФК"ЄАПБ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за (кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Свій позов позивач мотивує тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, повідомлення про необхідність погашення заборгованості та про відступлення права вимоги направлялося відповідачу, порте залишене без реагування, у зв`язку із чим за договором утворилась заборгованість в розмірі 53980 грн., з яких: 23000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 17,00 грн. - заборгованість за процентами; 26163,00 грн. - заборгованість за комісією; 4800,00 грн. штрафи, пені., що підтверджує розрахунком суми заборгованості (а.с.16). Разом з тим, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо того, позивачем був наданий вказаний розрахунок лише з 23.03.2018р. по 30.11.2020 р., хоча договір був укладений у 2013 році. Суд вважає, що розрахунок за період з 30.04.2013р. по 22.04.2018р. відіграє важливу роль у встановлені обставин справи та перевірки доводів як відповідача, так і позивача, а їх відсутність, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, фактично позбавляє суд можливості перевірити підставність нарахування сум, які просить стягнути позивач. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Як зазначено вище, позивач, звертаючись до суду з цим позовом, на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Суд погоджується із доводами відповідача щодо того, що наданий позивачем суду розрахунок заборгованості за 2018-2020 роки не може бути підтвердженням наявної кредитної заборгованості у відповідача. Виписки з особового рахунку відповідача, які підтвердили б або спростували сплату останнім коштів позивачем, як і надали суду можливість перевірити дані про рух коштів, а відповідно і дотримання строків позовної давності, суду не надано. Окрім цього, суд також погоджується із доводами відповідача щодо того, що в розмір заборгованість безпідставно включено суму комісії. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка була чинною 12.07.2013, тобто на момент укладання кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Таким чином, законом заборонено встановлювати в договорах про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. У разі встановлення в договорах про надання споживчого кредиту будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів, тощо за дії, які не є послугою, то ці умови договору є нікчемними тобто такими, які не потребують окремого визнання судом таких норм недійсними. Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 у справі № 531/648/15-ц зазначив, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб: споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Верховний Суд України вказує, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь - яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Отже, незаконним є встановлення у кредитному договорі платежів, які супроводжують кредит як компенсацію супутніх послуг за рахунок позичальника та які споживач має сплатити на користь кредитодавця за дії, які той здійснює на власну користь. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача належними та достатніми доказам не підтверджується, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed