Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

ТОВ «Трейдінг Солюшнз» 28.02.2020 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору оренди нерухомого майна недійсним, яким просить визнати договір найму (оренди) нерухомого май на від 16.08.2017 року недійсним та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між 16.08.2017 року між [PERSON] , що діяв в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально завіреної довіреності від 06.06.2017 року та ТОВ «Трейдінг Солюшнз» в особі директора Данилова Є.О. був укладений договір найму (оренди) нерухомого майна. Як зазначає позивач, відповідно до довіреності від 07.06.2017 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представником в органах державної влади та місцевого самоврядування м. Києва з усіх питань оформлення документів щодо належних [PERSON] об`єктів нерухомого майна, тобто [PERSON] на момент підписання договору не мав повноважень щодо укладення угод оренди майна з третіми особами від імені довірителя. Крім того, зазначив, що оспорюваний договір не містить відомостей та їх документального підтвердження про належність предмету оренди [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, договір оренди суперечить ч. 1 ст. 761 ЦК України, а тому, є підстави для визнання зазначеного договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києві від 27.05.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.08.2017 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності № 473494 від 07.06.2017 року діяв [PERSON] та ТОВ «Трейдінг Солюшнз» було укладено Договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме нежилого приміщення (кафе) загальною площею 32,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33-36). Крім того, 16.08.2017 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності № 473494 від 07.06.2017 року діяв [PERSON] та ТОВ «Трейдінг Солюшнз» було укладено акт прийому-передачі нежилого приміщення. З вказано акту вбачається, що [PERSON] передав а ТОВ «Трейдінг Солюшнз» прийняло об`єкт оренди (а.с.т37-38). Як вбачається з матеріалів справи приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. було посвідчено довіреність [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представниками в тому числі з усіх питань оформлення документів щодо належних йому на праві приватної власності об`єктів нерухомого майна: СТО/магазин, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39-40). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 746 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. За змістом ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав. Як на підставу для визнання договору оренди недійсним, позивач посилалась на те, що на момент підписання [PERSON] від імені [PERSON] відповідач на момент укладення договору не був власником майна, що передавалось в оренду, а отже не мав відповідних повноважень на підписання такого договору. Між тим, наведені позивачем обставини, на які він посилається, не можуть бути підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У той же час, з інформації що міститься у оспорюваному договорі, право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна підтверджується свідоцтвом про право власності виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві від 14.04.2014 року. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України). Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. У даній справі судом встановлено, що на момент укладення договору оренди відповідач був власником об`єктом оренди. Таким чином, підстав вважати, що в момент вчинення правочину не було дотримано вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, відсутні, а підстав визначати договір оренди від 16.08.2017 року недійсний немає. Інших доказів існування обставин, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, що можуть свідчити про недійсність оскаржуваного договору, сторона позивача не надала. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Таким чином, наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним. Більш того, за умовами сторонами договору оренди, останній було укладено на вигідних умовах та за справжньою волею сторін. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Між тим, у судовому засіданні не було встановлено, що оскаржуваний договір порушує права позивача. Крім цього, на момент укладення оспорюваного договору, відповідач був наділений всіма правами як власник даного приміщення, а позивачем не надано інших доказів які б вказували на відсутність таких повноважень. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладено та

Outcome: dismissed