Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до господарчого товариства з обмеженої відповідальністю "ОЛІМП" про оплату вимушеного прогулу , мотивуючи тим, що згідно рішення Лубенського міськрайонного суду від 28.05.2012 року за її позовом встановлено факт її роботи з 30.12.2010 року по 12.04.2011 року у господарчому товаристві з обмеженою відповідальністю "ОЛІМП" на посаді менеджера з щомісячною заробітною платою 1300 грн. 12.04.2011 року в день звільнення вона не працювала, незважаючи на це відповідач не надіслав їй письмове повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. 02.07.2011 року відповідач у своєму листі запропонував їй отримати трудову книжку. 06.07.2011 року , прибувши до свого місця роботи з метою отримати трудову книжку відповідач не віддав належну їй трудову книжку. 15.09.2011 року відповідач у письмовій формі повідомив її , що пересилання трудової книжки поштою не передбачено чинним законодавством. Згідно вищевказаного рішення суду позовні вимоги були задоволені, зобов"язано господарче товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛІМП" повернути [PERSON] належну їй трудову книжку та надіслати на її адресу. Після набрання рішенням чинності 13.06.2012 року вона по почті отримала належну їй трудову книжку. В зв"язку з затримкою видачі трудової книжки позивачка прохає суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу ( з 13.04.2011р. по 13.06.2012 р.) в розмірі - 19521 грн.08 коп. В судове засідання позивачка не з"явилася, звернувшись до суду з письмовою заявою згідно якого свої позовні вимоги підтримала, прохає їх задовольнити та розглядати справу без її участі. Представники відповідача позов не визнали, вважаючи його безпідставним, даний спір не стосується спорів пов"язаних з порушенням законодавства про оплату праці. Відповідно ст. 233 КЗПП України , враховуючи предмет цього спору слід застосувати 3- х місячний строк звернення до суду з позовною заявою, який позивачка пропустила. Враховуючи вищенаведене прохають в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Встановлено, що [PERSON] працювала 30.12.2010 року по 12.04.2011 року у господарчому товаристві з обмеженою відповідальністю "ОЛІМП" на посаді менеджера. 12.04.2011 року позивачка за власним бажанням звільнилася з роботи і в цей день через її відсутність не був проведений остаточний розрахунок та не видана трудова книжка. На неодноразові звернення позивачки надіслати їй поштою трудову книжку відповідач відмовлявся в зв"язку з чим вона для вирішення цього спору зверталася до суду . Згідно рішення Лубенського міськрайоннного суду від 28.05.2012 року зобов"язано відповідача - господарче товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛІМП" повернути [PERSON] належну їй трудову книжку та надіслати їй на відповідну адресу. На підставі цього рішення трудова книжка була надіслана позивачці поштою і отримана нею 13.06.2012 року про що позивачка вказує у своїй позовній заяві та підтверджується поясненнями представників відповідача. [PERSON] вважає, що відповідно до ч.4 ст. 235 КЗПП України має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу , а саме за період з 13.04.2011р. по 13.06.2012 року по день отримання трудової книжки. Згідно ч.4 ст. 235 КЗПП України - у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Судом дійсно була встановлена вина відповідача у затримці видачі трудової книжки [PERSON], зобов"язано відповідача повернути їй належну трудову книжку , що підтверджується рішенням суду від 28.05.2012 року. Згідно п. 32. Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 " Про практику розгляду судами трудових спорів" згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Враховуючи наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачці суд визнає вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв"язку з затримкою видачі трудової книжки правомірними. Разом з тим суд прийшов до висновку, що позивачка пропустила строк звернення до суду передбачений ч.1 ст. 233 КЗПП України. Згідно ч.1 ст. 233 КПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до ... міськрайонного суду в тримісячний строк з дня , коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 " Про практику розгляду судами трудових спорів" - Встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. Як встановлено судом позивачка у своїй позовній заяві не ставила питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, взагалі не вказувала , що він пропущений. Представники відповідача у судовому засіданні звертали на це увагу і прохали суд відмовити у задоволенні позову також з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду. Розглядаючи даний спір суд прийшов до висновку, що стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки не являється порушенням законодавства про оплату праці . Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗПП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. Враховуючи те що цей спір не пов"язаний з порушенням законодавства про оплату праці застосовується 3 - х місячний строк звернення до суду, який позивачка пропустила. Встановлено, що [PERSON] дізналась про порушення свого права на отримання належної їй трудової книжки ще у квітні 2011 року , зразу ж після звільнення з роботи 12.04.20111 року , оскільки відповідач не видав їй трудову книжку , не повідомив її про необхідність отримання трудової книжки , не здійснював ніяких дій направлених на повернення трудової книжки про що вона зазначає у позовній заяві. Суд вважає, що позивачка мала реальну можливість протягом 3 - х місяців звернутися з позовом до суду для захисту порушених прав , однак цього не зробила, звернувшись до суду з цим позовом тільки 15.01.2014 року тобто через 2 роки 9 місяців. Суд також взяв до уваги те що позивачка протягом 2012 -2013 років неодноразово зверталася до суду з позовами по вирішенню трудових спорів з цим же відповідачем, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином суд вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду без поважних причин. Враховуючи те що поважних причин пропуску цього строку позивачка не вказала, не прохала його поновлювати, поважних причин пропуску цього строку суд не знайшов, в судові засідання позивачка не з"являлась, прохаючи суд проводити розгляд справи без її участі суд прийшов до висновку, що в задоволені позову [PERSON] за пропуском строку звернення до суду без поважних причин слід відмовити.

Outcome: dismissed