Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач, в особі заступника керівника Генічеської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави: Чаплинська селищна рада Чаплинського району Херсонської області звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 25.08.2019. між Балтазарівською ЗОШ І-ІІІ ступенів Чаплинської селищної ради Херсонської області (далі Балтазарівська ЗОШ) в особі директора Саркісова Валерія Володимировича (Замовник) та фізичною особою [PERSON] (Виконавець) укладено договір про надання послуг з обробітку землі (далі Договір). Оплата з боку Замовника, акти виконаних робіт, рахунки та специфікації відсутні. Виконавець здійснював обробіток, посів зернових, збір урожаю на власний розсуд та самостійно розпоряджався отриманим прибутком. Що підтверджується інформацією наданою директором школи від 22.04.2020 за № 38-65-20. Вважає, що правочин є удаваним та за своєю суттю договором оренди землі, який, у свою чергу, укладено з порушенням чинного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, немає необхідного обсягу цивільної дієздатності; земельна ділянка використовується у порушення вимог щодо користування землями певного виду в межах категорії земель, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України. Просить суд визнати недійсним договір про надання послуг з обробітку землі від 25.08.2019, укладений між Балтазарівською ЗОШ та [PERSON] . [PERSON] зобов`язати звільнити земельну ділянку комунальної форми власності, кадастровий номер 6525480500:04:001:0532, площею 43,4577 га загальною вартістю 1 119 414,34 грн., розташовану на території Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області (за межами населеного пункту с. Балтазарівка) повернути її законному користувачу Балтазарівській ЗОШ, підтвердивши вказане відповідним актом, та стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні представник позивача прокурор Джаноян А.А. позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідача [PERSON] та представник відповідача Балтазарівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Чаплинської селищної ради Саркісов В.В. позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2019. між Балтазарівською ЗОШ І-ІІІ ступенів Чаплинської селищної ради Херсонської області (далі Балтазарівська ЗОШ) в особі директора Саркісова Валерія Володимировича (Замовник) та фізичною особою [PERSON] (Виконавець) укладено договір про надання послуг з обробітку землі (далі Договір). Пунктом 1.1. договору визначено, що Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати послуги по сільськогосподарському обробітку земельної ділянки належної Балтазарівській ЗОШ на підставі державного акту на право постійного користування серія ІХ-С №002498, в порядку та на умовах визначених договором. П.п. 2.1.-2.3. визначено, що вартість послуг визначається сторонами за домовленістю по факту повного переліку наданих послуг, що фіксуються в актах про надані послуги (з розрахунку 1000,00 грн за 1 га.). Акти про надані послуги підписуються Сторонами за домовленістю по факту повного переліку наданих послуг, або за результатами кожної окремої послуги. Замовник зобов`язаний оплатити надані послуги, або здійснити їх покриття в рахунок майбутнього врожаю, про що має бути зазначено в акті. У пункті 3.1.7. вказано, що Виконавець зобов`язаний складати та передавати Замовнику акти про надані послуги, але акти не складались та не передавались. Щодо обов`язків Замовника, пунктом 3.2. договору встановлено: чітко, ясно і своєчасно визначати Виконавцю завдання, які відповідають покладеним на нього обов`язкам. Створити необхідні умови для Виконавця для реалізації ним своїх обов`язків за цим Договором (своєчасно надавати необхідні документи та матеріали, доручення на виконанння необхідних послуг). Перевіряти наявність наданих послуг та свочасно забезпечувати складання відповідних актів. У супереч зазначеного, доручення на виконання послуг не надавались, необхідні акти не складались. Також відсутні акти перевірки наданих послуг. Пунктом 5.1. У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання чи неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За недотримання строків оплати зазначених в пункті 3.3. Договору Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення (п. 4.4. Договору). Пункт 3.3 взагалі відсутній у Договорі. Згідно інформації наданої директором Балтазарівської ЗОШ № 3512-20 від 09.04.2020 вбачається, що станом на 09.04.2020 вказаний договір є чинним, обробіток землі та вирощування на ній сільськогосподарських культур на даний час здійснюється саме на підставі вищевказаного договору від 25.08.2019 [PERSON] .. Актом обстеження земельної ділянки здійсненої комісією при Чаплинській селищній раді від 16.01.2020 підтверджується, що земельна ділянка комунальної власності, розташована за межами с. Балтазарівка з кадастровим номером 6525480500:04:001:0532, цільове призначення земельної ділянки для дослідних та навчальних цілей, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, яка належала на праві постійного користування Балтазарівській ЗОШ, станом на 16.01.2020 оброблена та повністю засіяна озимим ячменем. Згідно з письмовим поясненням директора школи [PERSON] від 20.01.2020 (оригінал знаходиться у Чаплинській селищній раді), восени 2019 року земельна ділянка була оброблена та засіяна мешканцем села Балтазарівка [PERSON] з дозволу школи. У п. 4 пояснення вказано, що розрахунок за оренду земельної ділянки здійснювався останнім у формі придбання для школи необхідних товарів з розрахунку 1000 грн за 1 га. Відповідно до інформації наданої директором школи від 22.04.2020, оплата по договору здійснювалась у формі передачі земельної ділянки у користування [PERSON] , за що останній надавав школі благодійну допомогу, яка оприбутковувалась актами. Також згідно з наданими директором школи актами оприбуткування товарно-матеріальних цінностей (як додатки до договору), складеними при комісії у школі (акт № 18 від 02.12.2019, № 19 від 05.12.2019, № 1 від 10.01.2020, № 2 від 12.02.2020) [PERSON] було надано школі спонсорську допомогу у вигляді товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 26 594,00 грн (оригінали знаходяться у Балтазарівській ЗОШ). Виходячи із вищенаведених матеріалів справи та положень договору, судом встановлено, що наведений договір про надання послуг з обробітку землі в дійсності є удаваним та за своєю суттю відповідає договору оренді землі, який, у свою чергу, укладено з порушенням чинного законодавства, оскільки особа - Замовник, яка уклала правочин, немає необхідного обсягу цивільної дієздатності та земельна ділянка використовується у порушення вимог щодо користування землями певного виду в межах категорії земель, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України. Порівняльний аналіз положень спірного договору з положеннями законодавства про оренду землі, в частині визначення його умов, дає підстави стверджувати, що між Балтазарівською ЗОШ та [PERSON] фактично було укладено договір оренди земельної ділянки, а отже укладенням договору про надання послуг з обробітку землі від 25.08.2019 сторони фактично приховали договірні відносини з оренди земельної ділянки. Так, за приписами ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін. Так, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Тобто, при оренді землі здійснюється обробіток ґрунту, що становить собою форму реалізації права користування земельною ділянкою, її корисними якостями, внаслідок якого вирощується товарна сільськогосподарська продукція, яка є власністю орендаря. Окрім іншого, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки). Дослідження умов договору про надання послуг по обробітку землі та наявних фактичних обставин дають підстави вважати, що основною його метою є платне володіння та користування [PERSON] протягом певного строку земельною ділянкою. У пункті 1.2 Договору закріплено, що Виконавець з власних активів та на власній техніці надає Замовнику наступні послуги: підготовку земельної ділянки під посів сільськогосподарських культур; проводить посів земельної ділянки сільськогосподарськими культурами за специфікацією замовника; здійснення заходів захисту рослин та майбутнього урожаю (внесення добрив, обробка бур`яну хімічними препаратами); забезпечення проведення збору урожаю; інші послуги за специфікацією Замовника; підготовка земельної ділянки для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства (1 га). Отже, саме [PERSON] виконує усі необхідні дії для досягнення поставленої за Договором цілі, та здійснює використання земельної ділянки. Пунктом 6.1. Договору вказано, що він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 1 року. Договір підписаний 25.08.2019, та чинний до 25.08.2020, що свідчить про його «строковість». [PERSON] фактично самостійно користується та володіє, експлуатує земельну ділянку, що перебуває у постійному користування Балтазарівської ЗОШ, за рахунок власної техніки, інвентаря, робочої сили та сплачує за її експлуатацію та користування школі у вигляді спонсорської допомоги (придбанням товарів). Вказана земельна ділянка використовується [PERSON] для комерційної діяльності на умовах строковості та платності, що є елементом правовідносин оренди землі. З аналізу змісту оспорюваного договору про надання послуг з обробітку землі встановлено, що вартість послуг визначається сторонами за домовленістю по факту повного переліку наданих послуг, що фіксується в актах про надані послуги (з розрахунку 1000 грн за 1 га), тобто ціна договору прямо пов`язана з площею земельної ділянки, яка фактично була передана у користування [PERSON] . За текстом договору передбачено акти про надані послуги та оплата за надані послуги з боку Замовника (Балтазарівської ЗОШ), але акти не складалися і оплата з боку замовника не здійснювалась. Натомість, оплата здійснювалася Виконавцем, з розрахунку 1000 грн за 1 га, яка оприбутковувалась бухгалтерією школи як спонсорська допомога, що підтверджується інформацією наданою директором школи від 22.04.2020 та долученими актами оприбуткування. Таким чином, виходячи з положень спірного договору, що регулюють в тому числі його предмет, права та обов`язки сторін, вказаний правочин є договором оренди землі, укладення якого регулюється Законом України «Про оренду землі» та Земельним кодексом України (далі ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Таким чином земля, як природний ресурс має особливий статус та її використання у господарській діяльності врегульовано в першу чергу нормами земельного законодавства. Чинним Земельним кодексом України передбачено, лише 6 правових підстав використання земельної ділянки: 1) власником; 2) на правах оренди; 3) на правах постійного користування; 4) на правах земельного сервітуту; 5) на правах емфітевзису та 6) на правах суперфіцію (право користування чужою земельною ділянкою для забудови). Отже, чинне земельне законодавство не передбачає такої підстави, як договір про надання послуг з обробітку змелі, за яким надається право доступу сільгоспвиробнику до земельної ділянки. Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За приписами ч.2 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Згідно статтями 150 та 151 Господарського кодексу України передбачено лише 2 випадки використання природних ресурсів суб`єктами господарювання, або на праві власності або на праві користування. Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством. Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Чаплинською селищною радою рішення у порядку Земельного кодексу України щодо укладення договору оренди не приймалось, земельні торги не проводились. Таким чином, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування. Отже, сторонами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки Положеннями частин 1, 8 ст. 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Статтею 92 Земельного Кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а також врегульовано, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває вичерпний перелік суб`єктів, серед яких є: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; заклади освіти незалежно від форми власності. Право користування - добування корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Згідно ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі (п. а ч. 1). Право самостійного господарювання на землі означає, що землекористувачі мають право без втручання інших осіб використовувати земельні ділянки в межах їх цільового призначення. Крім того, формулювання законодавця у ст. 95 Земельного кодексу України щодо «права самостійно господарювати» підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість передачі права господарювання іншій особі, підкреслюючи що таке господарювання має відбуватися самостійно. Сутність права самостійного господарювання на землі полягає в тому, що конкретний землекористувач за своїм волевиявленням, самостійно визначає напрями своєї виробничої та іншої діяльності, спосіб використання земельної ділянки в межах її цільового призначення та умов надання земельної ділянки. Планування та реалізацію такої діяльності землекористувачі здійснюють самостійно. Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України). Земельним кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами, не передбачено право постійного користувача землею, розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам в платне користування. Відповідно до пункту 5.6 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата Україні щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 по справі №1-17/2005 встановлено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені. З тексту оспорюваного договору та інформацією наданою директором школи від 22.04.2020, вбачається, що метою його укладення є здійснення [PERSON] господарської діяльності з сільськогосподарського товаровиробництва на земельній ділянці, що перебуває в постійному користуванні навчального закладу. Відтак, у постійного користувача відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою, у вигляді її продажу або надання її в оренду. Наділена правом постійного користування земельною ділянкою Балтазарівська ЗОШ фактично передала її [PERSON] , не маючи права розпоряджатися нею. Тож, уклавши спірний договір, навчальним закладом надано передбачені ст. 92 Земельного кодексу України права володіння та користування земельною ділянкою [PERSON] , який за умовами цього договору має здійснювати обробіток землі та збір врожаю. А школа, у свою чергу, як свідчать акти оприбуткування та інформація надана директором школи 22.04.2020, отримує від [PERSON] спонсорську допомогу у вигляді товарно-матеріальних цінностей. Укладення спірного договору призводить до порушення інтересів держави щодо володіння, розпорядження та користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення, що виявилося у розпорядженні земельною ділянкою з порушенням встановленої законом процедури. З огляду на зазначене, державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки (Відповідач-2) надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, в тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення даних функцій. Отже, всупереч приписам статей 92, 95, 124 Земельного кодексу України за відсутності повноважень на розпорядження земельною ділянкою постійний користувач Балтазарівська ЗОШ фактично передала земельну ділянку [PERSON] , не маючи права розпоряджатися нею, оскільки земельна ділянка залишається у комунальній власності. Частиною 2 ст. 203 ЦК України закріплено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. З врахуванням визнання позову відповідачами та на підставі вище зазначеного суд дійшов до переконливого висновку про те, що Балтазарівською школою в особі директора Саркісова В.В. договір про надання послуг з обробітку земельної ділянки укладено з перевищенням обсягу цивільної дієздатності, чим порушено ч. 2 ст. 203 ЦК України, а відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved