Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

10.10.2016 року виконуючий обов'язки головного лікаря Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансера звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою до [PERSON] про примусову госпіталізацію хворого до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру. В обґрунтування своєї заяви заявник вказував, що [PERSON], [INFO] перебуває на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 21.09.2016 року по теперішній час з діагнозом: Мультирезистентний туберкульоз легень (дисемінований) з бактеріовиділенням. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 24.05.2016 року він був направлений на примусову госпіталізацію до обласного протитуберкульозного диспансеру строком на три місяці, де у відповідній палаті закритого типу проходив лікування. Після виконання рішення самовільно залишив відділення. З 21.09.2016 року [PERSON] перебуває в обласному протитуберкульозному диспансері у палаті загального типу. Під час перебування на лікуванні він постійно порушує режим у відділенні. Зловживає алкогольними напоями, залишає самовільно відділення, грубить та погрожує медперсоналу. За медичними показниками він являє собою епідемічну загрозу для оточуючих та потребує інтенсивної фази лікування. У зв'язку з цим Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер просить примусово госпіталізувати хворого [PERSON] до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру строком на три місяці, у відповідну палату закритого типу як такого, що ухиляється від лікування. У зв'язку з набранням чинності 30 вересня 2016 року Законом №1401, згідно з яким розділ VIII Конституції України викладено в новій редакції, а також Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-УШ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402) процесуальне законодавство має бути приведене у відповідність із зазначеними Законами. Відповідно до нової редакції статті 124 Конституції України та статті 5 Закону № 1402 народ бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних. Можливість здійснення правосуддя народними засідателями ці норми не передбачають. Водночас у частині другій статті 18 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох народних засідателів, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді. При цьому в частині четвертій статті 234 ЦПК України визначено категорії справ окремого провадження, розгляд яких проводиться за участю народних засідателів, у тому числі про примусову госпіталізацію хворого до протитуберкульозного диспансеру. Ураховуючи, що склад суду визначається нормами ЦПК України (ст. 18), а здійснення правосуддя у визначених ЦПК України категоріях справ неможливе без залучення народних засідателів, оскільки його нормами іншого порядку розгляду таких справ не передбачено, а також з метою забезпечення реалізації права осіб на доступ до правосуддя, і з врахуванням небезпеки для оточуючих в разі неприйняття відповідних заходів, суд приходить до висновку про необхідність розгляду вказаної заяви. В судовому засіданні представник заявника Педченко Н.В. заяву підтримала. Представник хворого [PERSON]- [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, проте на адресу суду направила заяву, в якій не заперечувала, щодо задоволення вимог заявника. З огляду на те, що [PERSON] становить загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, згідно ч. 1 ст. 285 ЦПК України суд визнав його участь в судовому засіданні недоцільною. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] перебуває на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 21.09.2016 року по теперішній час з діагнозом: Мультирезистентний туберкульоз легень (дисемінований) з бактеріовиділенням. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 24.05.2016 року він був направлений на примусову госпіталізацію до обласного протитуберкульозного диспансеру строком на три місяці, де у відповідній палаті закритого типу проходив лікування. Після виконання рішення самовільно залишив відділення. З 21.09.2016 року [PERSON] перебуває в обласному протитуберкульозному диспансері у палаті загального типу. Під час перебування на лікуванні він постійно порушує режим у відділенні. Зловживає алкогольними напоями, залишає самовільно відділення, грубить та погрожує медперсоналу. Також з матеріалів справи вбачається, що на даний час [PERSON] ухиляється від обов'язкового лікування туберкульозу в добровільному порядку. У відповідності до ст. 22 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Частина 3 статті 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" передбачає, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. За таких обставин, з врахуванням виписки з рішення ЛКК від 07 жовтня 2016 року за № 1123 суд вважає, що заява є обґрунтованою, [PERSON], хворіючий на заразну форму туберкульозу, ухиляється від лікування та становить загрозу розповсюдження хвороби, а тому підлягає обов'язковій госпіталізації до спеціалізованого протитуберкульозного закладу, яким є Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер. З врахуванням стадії хвороби, висновку лікарської комісії та вимог, встановлених Законом, суд визначає строк госпіталізації в три місяці.

Outcome: approved