Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

08 грудня 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ППзОВ "Урожай" про повернення земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,89 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в межах території Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. 25 грудня 2004 р. між [PERSON] (дружиною позивача) та відповідачем укладений договір оренди землі №248, який зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинений запис 30.05.2006 р. за №040601300226. При укладенні договору сторони домовилися про тривалість договору та момент його закінчення, а саме: у п.7 зазначили, що "Договір укладений терміном на 12 років ... та діє до 2016 р.". Орендодавець [PERSON] померла, позивач успадкував земельну ділянку після її смерті. Посилаючись на положення ч.2 ст.251 ЦК України та п.7 Договору, позивач вважає, що дія договору закінчилася з настанням 2016 р. З 2016 р. позивач неодноразово усно та письмово звертався до керівництва відповідача з проханням повернути земельну ділянку, на що отримав відповідь, яка не стосується спірної земельної ділянки. Посилаючись на норми ст.ст.15, 18 Закону України "Про оренду землі", п.22-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 р., позивач [PERSON] вважає, що термін дії договору, на який його було укладено, сплив. Оскільки у добровільному порядку відповідач не бажає повернути його земельну ділянку, він просить зобов'язати ППзОВ "Урожай" повернути її йому за рішенням суду. 29.01.2018 р. представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Заперечення обґрунтувала тим, що згідно п.7 Договору він укладений терміном на 12 років. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і державної реєстрації, що, на її думку, узгоджується з нормами ст.ст.18, 31 Закону України "Про оренду землі", ч.2 ст.125 ЗК України (в редакції станом на 25.10.2001 р. та 02.05.2009 р.) Оскільки договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, то і строк дії починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Також на підтвердження своїх заперечень представник [PERSON] послалася на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2777цс16 від 18.01.2017 р., за якою строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Оскільки спірний договір оренди землі набув чинності 30.05.2006 р. та укладений терміном на 12 років, відповідно датою припинення договору є 30.05.2018 р., а тому, на думку представника відповідача [PERSON], посилання в договорі, що він діє до 2016 року є помилкою. З зазначених підстав представник [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] з аргументами, викладеними у відзиві на позовну заяву, не погодилася, зазначила, що у п.7 Договору зазначений не лише початок дії договору, а й кінцевий термін його дії - 2016 рік. Виходячи з положень ст.252 ЦК України, сторони при укладанні договору визначили подією закінчення дії договору - 2016 р. Також, на її думку, не заслуговують на увагу посилання відповідача на вимоги ст.ст.18, 20 Закону України "Про оренду землі", оскільки вказані норми регламентують лише час набрання чинності договором і жодним чином не визначають час закінчення його дії. Строк дії договору відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі" є істотною умовою та має визначатися за взаємною згодою. У спірному договорі сторони за взаємною згодою у п.7 визначили строк його дії до 2016 р. Оскільки орендар не заявив про своє переважне право на поновлення договору оренди, а позивач не має наміру продовжувати орендні відносини з відповідачем, земельна ділянка має бути передана власнику. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] наполягала на тому, що визначення у договорі кінцевого терміну дії договору 2016 р. є арифметичною помилкою, оскільки у цьому ж пункті за згодою сторін термін дії договору визначений 12 років, який спливає з дня державної реєстрації, а саме 30.05.2018 р. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, у письмовій заяві представник підтримала позовні вимоги та просила справу розглянути без її та позивача участі. Представник відповідача [PERSON] у письмовій заяві також просила розглянути справу без її участі. Зважаючи на надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Дослідивши письмові матеріали, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2014 р. є власником земельної ділянки загальною площею 3,8891 га кадастровий номер [NUMBER] в межах території Щасливської сільської ради Доманівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] 25.12.2004 р. за №248 між орендодавцем [PERSON] та орендарем ППзОВ "Урожай" укладений договір оренди, предметом якого є вищезазначена земельна ділянка розміром 3,89 га. Договір зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинений запис 30.05.2006 р. за №040601300226. Пункт 7 Договору викладений у наступній редакції: "Цей договір укладено терміном на 12 років. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і державної реєстрації, в порядку, визначеному чинним законодавством, та діє до 2016 р." Позивач [PERSON] у позовній заяві та його представник [PERSON] у відповіді на відзив наполягали на тому, що у п.7 Договору визначений строк дії договору - 2016 р. Представник відповідача [PERSON] у відзиві та запереченнях наполягала на тому, що строк дії договору спливає 30.05.2018 р., тобто через 12 років після його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Дослідивши письмові доводи представників сторін, суд дійшов висновку, що, не оспорюючи початок строку дії договору, яким є дата його державної реєстрації, тобто 30.05.2006 р., сторони по різному тлумачать час закінчення дії договору. Дослідивши зміст оспорюваного договору, суд погоджується з доводами позивача та його представника, що договір діяв до 2016 р., про що зазначено у п.7 договору. Не погоджуючись з доводами представника відповідача [PERSON] щодо дії договору до 30.05.2018 р. суд виходить з наступного. У п.7 зазначено, що договір укладено терміном на 12 років. Конкретизації початку перебігу дванадцятирічного строку договір не містить. Разом з тим, у другому реченні п.7 чітко прописано, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і державної реєстрації в порядку, визначеному чинним законодавством, та діє до 2016 р. Аналізуючи положення п.7, суд прийшов до висновку, що дванадцятирічний термін не має початкової дати його відрахування, тоді як друге речення п.7 зазначає як початок дії договору, так і кінцеву дату його дії - до 2016 р. За такого, виходячи зі змісту п.7 Договору, договір діяв до 31.12.2015 р. включно. З цих міркувань суд не бере до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про закінчення строку дії договору 30.05.2018 р., проте на час розгляду справи і цей строк закінчився. Відносини щодо оренди землі регулюються спеціальним законом - Законом України "Про оренду землі". В абзаці 2 ч.1 ст.31 вказаного Закону визначено, що Договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. Зважаючи на те, що термін дії договору закінчився, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягненню підлягають понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 848,95 грн.

Outcome: approved