Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 3.05.2019 року звернулась до суду з позовною заявою, що була уточнена, в якій зазначила, що вона є єдиним власником житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Згідно п. 47 Додатка до ухвали Львівської міської ради від 01.10.2015р. № 5285 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення них ділянок та технічних документацій із землеустрою» їй було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку, яка раніше була надана у користування для обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою : [ADDRESS] . На виконання ухвали Львівської міської ради нею було укладено договір із ДП « Західгеодезкартографія», яке згідно із вимогами Закону України «Про землеустрій» є розробником документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах населеного пункту та у розмірі 0,10 гектара був виготовлений згідно до вимог ч.1 ст.121 ЗК України, п.7 ст.118 ЗК України. 30.01.2017р. вона звернулась до Львівської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою.13.02.2017р. отримано лист від 06.02.2017р. за №2403-693 Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, яким повернуто подані позивачем документи та роз`яснено, що ухвалою Львівської міської ради від 12.07.2016р. №1618 "Про погодження зовнішніх меж та передачу ЛКП "Зелений Львів" земельних ділянок парку "Скнилівський" для збереження та використання" передано Львівському комунальному підприємству "Зелений Львів" у постійне користування для збереження та використання земельні ділянки парку "Скнилівський", в межі якого входить земельна ділянка на [ADDRESS] . У своєму листі Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, зазначає, що відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1618 від 12.07.2012р. "Про погодження зовнішніх меж та передачу ЛКП "Зелений Львів" земельних ділянок парку "Скнилівський" для збереження та використання" вирішено погодити зовнішні межі земельних ділянок парку «Скнилівський» загальною площею 43,9239 га, передати ЛКП «Зелений Львів» у постійне користування для збереження та використання земельні ділянки парку «Скнилівський» за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання - землі рекреаційного призначення. З п. 2.1., 2.4. вказаної ухвали випливає, що погодження меж відбувалося з врахуванням меж присадибних ділянок на [ADDRESS] . Однак Львівською міською радою при погодженні меж парку «Скнилівський» не приймалося рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки на [ADDRESS] .П.п.2.6.1.п.2.6 ухвали Львівської міської ради від 30.12.2015р. №113 "Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою" було вилучено пункт №47 Додатку до ухвали міської ради від 01.10.2015 № 5285 "Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою". Вважає дії Львівської міської ради протизаконними та такими що порушують гарантоване Конституцією України її право на землю. Нею на виконання ухвали №5285 від 01.10.2015р. та у відповідності до вимог ЗК України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про Державний земельний кадастр» був виготовлений проект землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номеру земельної ділянки, який є індивідуальним, що не повторюється на всій території України, отримано Висновок відділу Держгеокадастру у м.Львові від 12.10.2016р. №659/41-16 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.Однак відповідач без повідомлення її, погодивши раніше їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та технічної документації на земельну ділянку, самовільно включив її земельну ділянку, що надана у користування для обслуговування житлового будинку, у користування ЛКП «Зелений Львів», змінивши її функціональне використання на землю рекреаційного призначення. На момент отримання відповіді з Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.02.2017р. про повернення її заяви без розгляду щодо надання їй у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] - в вона вже отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 4604356582016 від 02.12.2016 року про державну реєстрацію земельної ділянки у [ADDRESS] , яка відбулася 02.12.2016 року, кадастровий план до нього з описом зовнішніх меж; земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 46101363000:04:014:0140, визначена її площа 0,1000 га та визначено її цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Всупереч цьому, відповідь у листі Управління земельних ресурсів від 06.02.2017р. надана без урахування даних Державного земельного кадастру, з порушенням її конституційних прав, а тому є незаконною, а вилучення відповідачем ухвалою №113 від 30.12.2015р. п. 47 з Додатка до ухвали Львівської міської ради №5285 від 01.10.2015р. є порушенням її суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Вважає ухвалу Львівської .міської ради від 01.10.2015р. №5285 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою», згідно з якою їй надано дозвіл на дигоговлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку по [ADDRESS] в для обслуговування індивідуальних житлових рудників ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасована органом місцевого самоврядування. Вона постійно та безперервно користується зазначеною земельною ділянкою. Земельна ділянка є огородженою та утримується у належному стані. Разом з цим, вона не має документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на вищевказану земельну. Через протиправні дії відповідача, вона немає змоги володіти спірною земельною ділянкою, право на яку йому гарантоване законом, оскільки таке право відповідачем не визнається та заперечується. Просить суд визнати протиправним та скасувати п.п.2.6.1.п.2.6 ухвали Львівської міської ради від 30.12.2015р. №113 "Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою».; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 1618 від 12.07.2012р. «Про погодження зовнішніх меж та передачу ЛКП «Зелений Львів» земельних ділянок парку «Скнилівський» для збереження та використання»; визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0.10 гектара н обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 46101363000:04:014:0140. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду були попереджені належним чином, надали письмове клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просили позов задовольнити. Представник Львівської міської ради Кохан О. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був попереджений належним чином, надав відзив на позовну заяву, письмове клопотання про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечує, підтримує доводи, які були зазначені у відзиві, згідно до яких п.п.2.6.1, п.2.6 ухвали Львівської міської ради від 30.12.2015 року №113 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою» є чинною, не підлягає скасуванню у судовому порядку, також вважає, що докази позивача про безперервність володіння нерухомим майном відсутні, набуття права власності із земель державної і комунальної власності здійснюється за рішеннями органів виконавчої влади. Просив у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 12.06.2008р., виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 12.06.2008р.за №1144-Ж-3. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1618 від 12.07.2012р. "Про погодження зовнішніх меж та передачу ЛКП "Зелений Львів" земельних ділянок парку "Скнилівський" для збереження та використання" вирішено погодити зовнішні межі земельних ділянок парку «Скнилівський» загальною площею 43,9239 га., передати ЛКП «Зелений Львів» у постійне користування для збереження та використання земельні ділянки парку «Скнилівський» за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання - землі рекреаційного призначення. За п. 2.1., 2.4. вказаної ухвали погодження меж відбувалося з врахуванням меж присадибних ділянок на [ADDRESS] . Згідно до ухвали Львівської міської ради за №5285 від 01.10.2015 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою", п.47 Переліку громадян у Додатку до позивачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічних документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] (п. 47 Додатку до ухвали). На виконання зазначеної ухвали на замовлення позивача [PERSON] ДП «Західгеодезкартографія» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку, яка раніше була надана у користування для обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Висновком відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за №659/41-16 від 12.10.2010р. погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у власність. Ухвалою Львівської міської ради за №113 від 30.12.2015 року п.2.6.1 внесені зміни до ухвали Львівської міської ради за №5285 від 01.10.2015 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою", а саме вилучено п.47. Як вбачається з Листа Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради за №2403-693 від 6.02.2017 року позивач [PERSON] звернулась 30.01.2017 року до Львівської міської ради щодо приватизації земельної ділянки на [ADDRESS] , однак її звернення повернуто, оскільки ухвалою Львівської міської ради від 12.07.2016 року №1618 "Про погодження зовнішніх меж та передачу ЛКП "Зелений Львів" земельних ділянок парку "Скнилівський" для збереження та використання" передано Львівському комунальному підприємству "Зелений Львів" у постійне користування для збереження та використання земельні ділянки парку "Скнилівський", в межі якого входить земельна ділянка на [ADDRESS] . Також цим листом позивача [PERSON] повідомлено, що Львівська міська рада своєю ухвалою за №113 від 30.12.2015 року "Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою" було вилучено пункт №47 (про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації) у додатку до ухвали міської ради від 01.10.2016р. №5285 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою". Частинами 1, 3, 4 ст. 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Згідно з ч. 1ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. , Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно з ч. 1ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема правового акта, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, що звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18. Матеріалами справи підтверджено, що за позивачем зареєстроване право власності на житловий будинок будинок, розташований на [ADDRESS] . Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. Згідно з частинами 1, 2 статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим, будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. За приписами ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на фонтан) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У частині другій цієї статті зазначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. Згідно з висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 та від 16.10.2019 у справі № 164/409/17, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Отже, оскільки позивач є законним власником житлового будинку з 2008 року, до неї відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений її власний. Таке не було враховано Львівською міською радою 12.07.2012 року під час погодження зовнішніх меж та передачі ЛКП «Зелений Львів» земельних ділянок парку «Скнилівський» для збереження та використання. Тому слід визнати недійсним п.2.1 та п. 2.4 ухвали Львівської міської ради від 12.07.2012 року в частині погодження зовнішніх меж з врахуванням меж присадибних ділянок на [ADDRESS] . При вирішенні спору суд керується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практикою Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак, і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 р. у справі "Ятрідіс проти Греції", заява № 311107/96, п. 54). Тобто, крім традиційної для України концепції власності (рухоме і нерухоме майно) та прав, що пов`язані з відносинами власності між особами (акції, інтелектуальна власність, тощо), власністю у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції може бути оренда майна (право користування). Так, в п."а" ч. 2. ст. 83 ЗК України визначено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. З огляду на це, земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, є земельною ділянкою комунальної власності, проте перебуває в користуванні позивача, як власника нерухомого майна. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нерухомого майна та законним користувачем земельної ділянки, на якій цей об`єкт розташований. Разом з тим, судом встановлено, що згідно до ухвали Львівської міської ради за №5285 від 01.10.2015 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою позивачу [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічних документацій на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] .(п .47 Додатку). На замовлення позивача [PERSON] ДП «Західгеодезкартографія» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації на земельну ділянку, яка раніше була надана у користування за адресою: [ADDRESS] . Висновком відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області Головного управління Держгеокадастру у Львівській області проект погоджено . У постанові від 22.01.2019 р. у справі № 371/957/16-а Велика Палата Верховного Суду виклала правову позицію, суть якої полягає в тому, що зв`язку з прийняттям органом місцевого самоврядування на користь особи рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у неї виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів, і зазначена особа, як суб`єкт цих правовідносин, має надати згоду на їх зміну чи припинення. Однак ухвалою Львівської міської ради за №113 від 30.12.2015 року п.2.6.1 внесені зміни до ухвали Львівської міської ради за №5285 від 01.10.2015 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою", а саме вилучено п.47. Таким чином, позивач вжив заходів для реалізації свого охоронюваного законом інтересу розробленням детального плану земельної ділянки, якою користувався та мав "законні очікування" на оформлення в подальшому права власності на неї, а орган місцевого самоврядування, реалізуючи принципи "належного урядування" повинен був врахувати таке право позивача під час прийняття оскаржуваної ухвали за №113 від 30.12.2015. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії", "Бурдов проти Росії", "Прессос Компанія Нав`єра С.А. " та інші проти Бельгії", "ПайнВеліДевелопмент Лтд." та інші проти Ірладнії" визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно законодавства країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування", "законні сподівання" особи. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, (рішення ЄСПЛ в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. Суд вважає, що прийняттям оскаржуваної ухвали Львівська міська рада здійснила втручання у право позивача на мирне володіння майном шляхом фактичного передачі земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, для суспільних (громадських) потреб. В даному випадку, відсутній як "публічний інтерес", так і "пропорційність" в світлі наведеної практики Європейського суду з прав людини, оскільки жителі територіальної громади міста Львова не позбавленні можливості реалізовувати свої соціальні права (в тому числі й організовувати об`єкти громадського простору) на території скверу. Отже, ухвала Львівської міської ради за №113 від 30.12.2015 в частині п.п.2.6, 2.6.1 , якими вилучено п.47 Додатку доухвали міської ради за №5285 від 01.10.2015 року порушує права та законні інтереси позивача. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування п.п.2.6., 2.6.1 Ухвали Львівської міської ради від 30.12.2015 року за №113 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою» та скасування ухвали Львівської міської ради № 1618 від 12.07.2012р. «Про погодження зовнішніх меж та передачу ЛКП «Зелений Львів» земельних ділянок парку «Скнилівський» для збереження та використання» в частині п.2.1 та п. 2.4 з врахуванням меж присадибних ділянок на [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача [PERSON] про визання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами лрава власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Як вбачається з договору дарування частини будинку від 22.04.2008р. № 1953, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Гірником 1.А., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником 1.А., у власність [PERSON] перейшла Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] , загальна площею, згідно фактичного користування визначена висновком OKП ЛОР «БТІ та ЕО»-212,0кв.м . Згідно зазначеного договору дарування, попередньому власнику гр. [PERSON] будинок [ADDRESS] належить на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Залізничною районною адміністрацією міста Львові 19.06.1998р. на підставі розпорядження від 22.01.1998р. №34, зареєстрованого від 19.06.1998р. Позивач [PERSON] , [INFO] , є донька [PERSON] , що підтверджується належними доказами , а саме : копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про шлюб. Вона проживала разом з [PERSON] в будинку [ADDRESS] , користувалась земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30.05.2008р. № 537 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] , гр. [PERSON] вирішено розділити будинок [ADDRESS] на два самостійні з присвоєнням окремих номерів. Визнано за Ѕ частиною будинку, загальною площею 212,0 кв.м., житловою площею 67,8 кв.м., яка належить гр. [PERSON] , власність в цілому і присвоєно номер 36 «В » на [ADDRESS] . 12.06.2008р. гр. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 212,0 кв.м., житловою площею 67,8 кв.м. З приводу приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] звернулась до міської ради 30.01.2017р. №3-М-6663/АП-2403, однак отримала відмову. Набуття права власності за набувальною давністю передбачені у статті 344 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої та другої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15- ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом. Можна підсумувати, що умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради згідно зі статтею 12 ЗК України передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Позивач [PERSON] користується та володіє спірною земельною ділянкою з 1998 року . З приводу приватизації земельної ділянки 30.01.2017 року позивач звернулась до міської ради, дотримавши порядку передачі земельної ділянки у власність, отримавши перед цим дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та виготовивши технічну документацію, однак отримала відмову відповідача. Такі дії порушили права позивача . Крім того, суд враховує і порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначнені статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. Згідно з висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.12.2018 у справі № 910 18560/16 та від 16.10.2019 у справі № 164/409/17, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Таким чином, беручи до уваги, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користувалась земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 гектара для обслуговування житлового будинку понад 15 років, а також враховуючи, що вона зверталась до Львівської міської ради із заявою про передачу їй у власність спірної земельної ділянки, проте відповідач так і не видав документи на цю ділянку, суд вважає, що позивач набув право власності на спірну земельну ділянку. Заявлені позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved