Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Дніпропетровське обласне об'єднання Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів) в інтересах члена спілки [PERSON] звернулось з позовом до Редакції газети «Новомосковська правда», редактора газети «Новомосковська правда» [PERSON], [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «МОДУЛЬ-91», про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, яким в остаточній редакціїпросить суд: - визнати недостовірною та зобов'язати Редакцію газети «Новомосковська правда» та редактора газети «Новомосковська правда» [PERSON] спростувати поширені на сторінках 1 та 2 газети «Новомосковська правда» [NUMBER], опублікованої [INFO] під заголовком «[INFO]» наступні неправдиві відомості, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність [PERSON], а саме:«…[PERSON] у своєму виступі підвів підсумок роботи комісії щодо конфлікту, який виник в ході визначення виконавця робіт по встановленню в місті у 2012 році чотирьох дитячих майданчиків. Виготовлення дитячих майданчиків здійснюється за кошти обласного бюджету, а ось їх встановлення - за міські кошти. У бюджеті Новомосковська під це передбачили 88 тисяч гривень. Ось щодо цієї суми депутати і засумнівалися - звідки взяли цифру, хто визначав виконавця робіт? Виявилось, що пошук більш вигідних пропозицій на ринку послуг не вівся, в обстановці таємничості право встановлювати дитячі майданчики отримало підприємство «Модуль-91», очолюване колишнім депутатом, колишнім першим заступником міського голови [PERSON]…» - на першій сторінці найближчого номера газети; - стягнути на користь [PERSON] завдану йому моральну шкоду з відповідачів солідарно в розмірі 1 003 680,00 гривень; - судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що [INFO] в газеті «Новомосковська правда» [NUMBER], яка була видана тиражем 6273 екземплярів, на першій і другій сторінці, під заголовком «[INFO]» було поширено недостовірну інформацію стосовно [PERSON], а саме: «…[PERSON] у своєму виступі підвів підсумок роботи комісії щодо конфлікту, який виник в ході визначення виконавця робіт по встановленню в місті у 2012 році чотирьох дитячих майданчиків. Виготовлення дитячих майданчиків здійснюється за кошти обласного бюджету, а ось їх встановлення - за міські кошти. У бюджеті Новомосковська під це передбачили 88 тисяч гривень. Ось щодо цієї суми депутати і засумнівалися - звідки взяли цифру, хто визначав виконавця робіт? Виявилось, що пошук більш вигідних пропозицій на ринку послуг не вівся, в обстановці таємничості право встановлювати дитячі майданчики отримало підприємство «Модуль-91», очолюване колишнім депутатом, колишнім першим заступником міського голови [PERSON]…» Вказані відомості надруковані без підпису, в той час редактором вказаної газети являється [PERSON], а отже вони являються належними відповідачами у справі. Вказані відомості являються недостовірними та такими, що принижують честь гідність та ділову репутацію [PERSON] з огляду на наступне. Зазначена поширена відповідачами інформація є негативною, стосовно [PERSON], який є членом спілки ветеранів Афганістану; відповідачі на його думку, зловживаючи свободою діяльності друкованих засобів масової інформації, безпідставно фактично звинуватили [PERSON] в причетності до якихось таємних «махінацій» з бюджетними коштами та в намаганні розтрати останніх, чим вчинено посягання на честь і гідність [PERSON] та його ділової репутації. У зв'язку з поширенням відповідачем вказаної інформації постраждали гідність, честь та ділова репутація позивача. Оскільки вказана вище інформація є недостовірною, позивач просить зобов'язати відповідачів спростувати вказану інформацію у такий же спосіб як вона була поширена, на підставі ст.. 277 ЦК України. Крім того, внаслідок поширення вищезгаданої недостовірної інформації [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка виразилась у приниженні його честі, гідності та ділової репутації. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивач керувався, розміром друкованої площі, яку зайняла стаття та вартістю публікації статті не рекламного характеру; те що негативна публікація була висвітлена на День Перемоги - [INFO], що значно погіршило стан здоров'я [PERSON] а вважає, що розмір моральної шкоди, який повинен бути відшкодований відповідачами солідарно складає 1 003 680,00 гривень. Враховуючи те, що відповідач не спростував поширену відноснопозивача, недостовірну інформацію та не вчинив жодних дій для поновлення порушеного права позивача, він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Також, враховуючи неможливість відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача на недоторканість його честі, гідності та ділової репутації, внаслідок незворотності часу, позивач вважає, що завдана йому моральна шкода може бути відшкодована, шляхом стягнення з відповідачів солідарно 1 003 680,00 гривень. У зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на ст.ст.3, 68 Конституції України, ч.1 ст.15, ст.ст.16, 23, 275, 276, ч.ч. 1, 3, 7 ст. 277, ст.280, ч.ч. 1-3 ст. 297, ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», п. 19, абз.2 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», просив суд: - визнати недостовірною та зобов'язати Редакцію газети «Новомосковська правда» та редактора газети «Новомосковська правда» [PERSON] спростувати поширені на сторінках 1 та 2 газети «Новомосковська правда» [NUMBER], опублікованої [INFO] під заголовком «[INFO]» наступні неправдиві відомості, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність [PERSON], а саме:«…[PERSON] у своєму виступі підвів підсумок роботи комісії щодо конфлікту, який виник в ході визначення виконавця робіт по встановленню в місті у 2012 році чотирьох дитячих майданчиків. Виготовлення дитячих майданчиків здійснюється за кошти обласного бюджету, а ось їх встановлення - за міські кошти. У бюджеті Новомосковська під це передбачили 88 тисяч гривень. Ось щодо цієї суми депутати і засумнівалися - звідки взяли цифру, хто визначав виконавця робіт? Виявилось, що пошук більш вигідних пропозицій на ринку послуг не вівся, в обстановці таємничості право встановлювати дитячі майданчики отримало підприємство «Модуль-91», очолюване колишнім депутатом, колишнім першим заступником міського голови [PERSON]…» - на першій сторінці найближчого номера газети; - стягнути на користь [PERSON] завдану йому моральну шкоду з відповідачів солідарно в розмірі 1 003 680,00 гривень; - судові витрати покласти на відповідачів. Позивач [PERSON] та представник позивача і третьої особи ТОМ «Модуль 91» в одній особі Коваленко В.В. в судовому засіданні позов підтримали, мотивуючи його обставинами, викладеними у позовній заяві, просили суд його задовольнити. При цьому представник позивача Коваленко В.В. зазначив, що розповсюдженою інформацією, [PERSON] заподіяна моральна шкода, ще і з тих підстав, що вона була опублікована [INFO], тобто в День перемоги, а [PERSON] є ветераном, воїном-інтернаціоналістом. Крім того, [PERSON] має серцеві захворювання, які загострились внаслідок перенесених [PERSON] душевних страждань у зв'язку з опублікуванням вищезазначеної недостовірної інформації. Крім того, посилання на виступ [PERSON], на його думку є безпідставним, бо останній під час свого виступу на сесії ані про [PERSON], ані про його підприємство нічого не говорив. Відповідач та представник відповідачаРедакції газети «Новомосковська правда» в одній особі [PERSON] проти позову заперечував, зазначивши, що автором статті, яка є предметом позову, є дійсно він, однак в зазначеній статті він лише виклав інформацію, отриману ним від депутатів міської ради. Депутати Новомосковської міської ради, встановивши намір посадових осіб міськвиконкому надати право встановити дитячі майданчики без оголошення конкурсу цінових пропозицій лише підприємству «Модуль 91», усвідомивши завищені розцінки на виконання робіт, які запропонувало вищезазначене підприємство, і бажаючи зекономити кошти місцевого бюджету, прийняли рішення самостійно оголосити конкурс і таке оголошення було надане ними та опубліковане в газеті «Новомосковська правда», однак міським головою на ім'я редактора газети одразу ж була направлена вимога спростувати в газеті інформацію про оголошення даного конкурсу, що, на його думку, в черговий раз підтверджує створення обстановки таємничості навколо питання встановлення дитячих майданчиків у м.Новомосковську. Крім того, оскаржувана стаття не містить жодної цитати з виступу депутата [PERSON], вона є викладенням перевірених ним фактичних даних, тобто це є його оціночні судження, на які він має право як журналіст. Щодо того, що стаття вийшла саме [INFO], то даний факт не свідчить про наявність будь-якого умислу з його сторони, оскільки засідання сесії відбулося 04 травня і 09 травня вийшов найближчій номер газети. Зокрема, суб'єкти владних повноважень взагалі не мають право вимагати відшкодування моральної шкоди, а мають право лише вимагати спростування інформації. А на момент подій, що описані у статті, [PERSON] був членом виконкому - суб'єктом владних повноважень, виходячи з чого позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди взагалі безпідставні. На підставі вищевикладеного, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, зазначивши, що йому не зрозуміло взагалі чому в позовній заяві він зазначений відповідачем. При цьому він також пояснив, що він є депутатом Новомосковської міської ради. Дійсно мало місце спільне засідання комісії, де обговорювалось питання встановлення дитячих майданчиків у м.Новомосковську. Під час свого виступу начальник фінансового управління [PERSON] озвучила суму в 88 000,00 гривень, яка передбачалась для встановленнядитячих майданчиків у м.Новомосковську. після озвучення даної суми у нього, як у депутата, виникло питання, чому саме така сума. І депутати в робочому порядку почали обговорювати це питання в контексті того, хто визначив зазначену суму, чи проводився конкурс з приводу цього питання, якщо ні, то чому, оскільки можливо інші підприємства виконали б цю роботу за біль меншою ціною і, таким чином, зекономили кошти місцевого бюджету. Всі питання були до виконавчої влади, однак ніяким чином не до [PERSON] особисто і його підприємства «Модуль 91». Відповідно, депутатами було прийнято рішення про створення тимчасової комісії, яка буде займатись зазначеним питанням. Суд, вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом по справі встановлено, що [PERSON] являється учасником бойових дій, членом Української спілки ветеранів Афганістану, а також директором ТОВ «Модуль-91». [INFO] в [NUMBER] газети «Новомосковська правда» на першій та другій сторінці була опублікована стаття під назвою «[INFO]» в якій йдеться мова про питання, що розглядалися на 23-ій сесії Новомосковської міської ради 6-го скликання і в даній статті, зокрема, зазначено: «…[PERSON] у своєму виступі підвів підсумок роботи комісії щодо конфлікту, який виник в ході визначення виконавця робіт по встановленню в місті у 2012 році чотирьох дитячих майданчиків. Виготовлення дитячих майданчиків здійснюється за кошти обласного бюджету, а ось їх встановлення - за міські кошти. У бюджеті Новомосковська під це передбачили 88 тисяч гривень. Ось щодо цієї суми депутати і засумнівалися - звідки взяли цифру, хто визначав виконавця робіт? Виявилось, що пошук більш вигідних пропозицій на ринку послуг не вівся, в обстановці таємничості право встановлювати дитячі майданчики отримало підприємство «Модуль-91», очолюване колишнім депутатом, колишнім першим заступником міського голови [PERSON]…» Редактором газети «Новомосковська правда» є [PERSON] Згідно ст. 7 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» до суб'єктів діяльності друкованих засобів масової інформації належать засновник (співзасновники) друкованого засобу масової інформації, його редактор (головний редактор), редакційна колегія, редакція, трудовий колектив редакції, журналістський колектив, журналіст, автор, видавець, розповсюджувач. При цьому засновник може об'єднувати в одній особі редакцію, видавця, розповсюджувача. Статтями 21, 23 вказаного Закону передбачено, що підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації може здійснювати редакція, яка являється юридичною особою та очолюється редактором (головним редактором). Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. Виходячи з вищевикладеного, зазначення у якості відповідача депутата Новомосковської міської ради [PERSON] є безпідставним. Абзацом 5-7 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст.3 Конституції України, честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Аналізуючи, досліджені в ході судового засідання докази, суд прийшов до наступного. Факт поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб не заперечувався відповідачем, оскільки ним був визнаний факт того, що інформація, яка є предметом спору, була поширена в міській газеті «Новомосковська правда», оскільки Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 роз'яснено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширена інформація стосується особи позивача, була поширена в місцевому засобі масової інформації - газеті «Новомосковська правда» та стала доступною необмеженому колу осіб. Вказані факти відповідач не оспорює. Поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача, оскільки містить ім'я та прізвище позивача , а також назву підприємства, яке він очолює. Згідно зі статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності. Як зазначалося вище, відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Суд приходить до висновку про те, інформація наступного змісту:«…[PERSON] у своєму виступі підвів підсумок роботи комісії щодо конфлікту, який виник в ході визначення виконавця робіт по встановленню в місті у 2012 році чотирьох дитячих майданчиків. Виготовлення дитячих майданчиків здійснюється за кошти обласного бюджету, а ось їх встановлення - за міські кошти. У бюджеті Новомосковська під це передбачили 88 тисяч гривень. Ось щодо цієї суми депутати і засумнівалися - звідки взяли цифру, хто визначав виконавця робіт? Виявилось, що пошук більш вигідних пропозицій на ринку послуг не вівся, в обстановці таємничості право встановлювати дитячі майданчики отримало підприємство «Модуль-91», очолюване колишнім депутатом, колишнім першим заступником міського голови [PERSON]…»є недостовірною в частині «…[PERSON] у своєму виступі підвів підсумок роботи комісії щодо конфлікту, який виник в ході визначення виконавця робіт по встановленню в місті у 2012 році чотирьох дитячих майданчиків. … Виявилось, що пошук більш вигідних пропозицій на ринку послуг не вівся, в обстановці таємничості право встановлювати дитячі майданчики отримало підприємство «Модуль-91», очолюване колишнім депутатом, колишнім першим заступником міського голови [PERSON]…», оскільки в судовому засіданні [PERSON] не довів протилежного. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. Як повідомив в судовому засіданні [PERSON], дане питання дійсно обговорювалось депутатами, у яких виникли певні запитання щодо діяльності виконавчої влади міста, зокрема, і з приводу встановлення дитячих майданчиків, а саме з приводу порядку обрання організації, яка мала цим займатися. Однак, як засвідчив той же [PERSON] дане питання обговорювалося в робочому порядку і, ані прізвище [PERSON]., ані назва підприємства «Модуль 91» не обговорювалось взагалі. Тобто, суд вважає, що застосування автором статті [PERSON]. терміну «конфлікт»до процедури обговорення депутатами міської ради в робочому порядку вищезазначеного питання,не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки за визначенням конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів,напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. В той час, як зі слів [PERSON] обговорення депутатами вищезазначеного питання мало робочий порядок, і результатом такого обговорення стало створення відповідної комісії, в завдання якої входило перевірити вирішення цього питання виконавчою владою. Крім того, як зазначалося вище, ані прізвище [PERSON], ані назва підприємства «Модуль 91» не обговорювалось взагалі. А тому, навіть за умови встановлення факту того, що по даному питанню не було проведено конкурс (питання того, чи передбачено його проведення чинним законодавством судом не досліджувалося, бо не відноситься до предмету позову), це ніяким чином не може свідчити про наявність «обстановки таємничості», як не може свідчити і про причетність до такої обстановки [PERSON] чи очолюваного ним підприємства. Доказів будь-якої причетності [PERSON] до«…пошуку більш вигідних пропозицій на ринку послуг в обстановці таємничості…», в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем суду не надано. А тому дано інформацію суд вважає недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] і дана інформація підлягає спростуванню у той самий спосіб. Щодо іншої інформації, зазначеної у цій статті, а саме: «… Виготовлення дитячих майданчиків здійснюється за кошти обласного бюджету, а ось їх встановлення - за міські кошти. У бюджеті Новомосковська під це передбачили 88 тисяч гривень. Ось щодо цієї суми депутати і засумнівалися - звідки взяли цифру, хто визначав виконавця робіт?...», то вона відповідає дійсним обставинами справи і такі обговорення дійсно мали місце на сесії міської ради. Щодо посилання [PERSON] на той факт, що відомості, які він виклав у статті, яка є предметом позову, є його оціночними судженнями, то суд прийшов до наступного. Так, дійсно, статтею 47-1 Закону України "Про інформацію" встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. За роз'ясненнями п. 19 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р., вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що, висловлювання [PERSON] в статті, яка є предметом позову, про визначення [PERSON], як виконавця робіт по встановленню дитячих майданчиків, обраного в обстановці таємничості,не є оціночним судженням, а є фактичним твердженням автора. Таким чином, суд вважає доведеним та встановленим факт того, щовисновки автора статті [PERSON] не ґрунтуються на отриманих ним даних з міськради, як і не відповідають виступам народних депутатів під час проведення 23-ї сесії Новомосковської міської ради 6-го скликання, оскільки з наданих відповідачем пояснень та доказів не вбачається, що ця інформація була підтверджена, а тому являється недостовірною оскільки не відповідає фактичним обставинам, та підлягає спростовуванню на підставі ч. 6 ст. 277 ЦК України, згідно якої спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Що стосується визначення осіб, які зобов'язані спростувати недостовірну інформацію викладену вище, то суд приходить до наступного. Частиною 4 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Інформацію було поширено редактором [PERSON] в газеті «Новомосковська правда», редактором якої є сам [PERSON], тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідачів здійснити таке спростування. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Суд вважає, опублікуванням в статті «[INFO]», зазначеної вище недостовірної інформації не було порушено право позивача на повагу його гідності, оскільки не поставлено під сумнів його цінність, як унікальної біопсихосоціальної цінності, не порушено право позивача і на повагу його ділової репутації, оскільки в статті не надавалась оцінка його діловим та професійним якостям, однак суд вважає, що порушено право позивача на повагу до його честі, оскільки в своїй статті [PERSON] надав негативну соціальну оцінку позивачеві, як директору ТОВ «-Модуль-91». Відповідно до п. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 282 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного, суд вважає встановленим той факт, що опублікуванням статті, [PERSON] спричинено моральну шкоду, шляхом приниження його честі. Судом враховується посилання [PERSON] на ч.2 ст. 31 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої суб'єкти владних повноважень, як позивачі, у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. Однак, на переконання, суду в даному випадку ця норма застосовуванню не підлягає, оскільки у статті, яка є предметом позову, мова йде про [PERSON] не як про суб'єкта владних повноважень, а як про цивільну особу - приватного підприємця. В той же час, судом критично оцінюються посилання позивач на той факт, що відповідачем умисно спірну статтю було опубліковано [INFO] в «День перемоги», оскільки дана обставина спростована відповідачем в судовому засіданні посиланням на той факт, що в цей день вийшов найближчий номер газети після того, як відбулося засідання сесії. Не доведений в судовому засіданні і факт того, що відповідач, знаючи поро серцеві захворювання позивача, умисно цим скористався. Враховуючи все вищевикладене, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, стан здоров'я позивача. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає за можливе стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000,00 гривень. Однак вказана шкода не підлягає стягненню в солідарному порядку, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 541, 543 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. З наведених положень випливає, що солідарне зобов'язання з відшкодування шкоди виникаєякщо: шкоду заподіяно спільними діями чи бездіяльністю декількох осіб; 1) такий порядок відшкодування шкоди передбачений законом або договором, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути 1 000,00 в рахунок відшкодування моральної шкоди з [PERSON], як з особи, яка безпосередньо є автором статті, яка є предметом даного позову. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial