Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» 27 грудня 2019 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.07.2015 між сторонами по справі укладено угоду, за умовами якої відповідач отримав кредит в розмірі 5181 грн 80 коп. зі сплатою відсотків в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказував, що відповідачем зобов`язання за договором не виконуються, станом на 13.11.2019 борг складає 15818,98 грн, з яких: 5181,80 грн заборгованість за кредитом, 3382,73 грн заборгованість по процентам, 7254,45 грн заборгованість за пенею. В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.07.2015 в розмірі 15818,98 грн та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 січня 2020 року було відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем [PERSON] \~05\~лютого 2020\~ року\~подано до\~суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 6 лютого 2020 року заяву [PERSON] із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишити без задоволення. 19 лютого 2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому не заперечував щодо задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту в сумі 5181,80 грн, але вважає безпідставними вимоги щодо стягнення відсотків та пені. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 21.07.2015 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Пунктом 2. договору сторони передбачили, що банк надає відповідачу строковий кредит в сумі 5181,80 грн на строк 24 місяці до 31.07.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості. Пунктом 2.8. договору його сторони передбачили сплату пені у випадку порушення умов зобов`язань за договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд виходить з того, що кредитний договір 21.07.2015 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав [PERSON] кредитні кошти, що не оспорюється відповідачем. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Станом на 13.11.2019 борг за тілом кредиту складає 5181,80 грн, заборгованість за відсотками 3382,73 грн, заборгованість за пенею 7254,45 грн. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти в розмірі 5181,80 грн у вигляді кредитного ліміту отримано, але повернуто не було, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог про стягнення відсотків в розмірі 3382,73 грн суд виходить з такого. В наданого до суду розрахунку розміру заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості по процентам позивачем обраховано за період з 21.07.2015 по 13.11.2019. Разом з тим, як встановлено судом, під час укладення кредитного договору від 21.07.2015 його сторони в п. 2.1. визначити строк договору до 31.07.2017, а не 27.08.2015, на що посилається відповідач в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Тому з 31.07.2017 після спливу визначеного договором строку кредитування припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Тому суд приходить до висновку, що в період з 31.07.2017 нарахування процентів за кредитним договором позивачем здійснено безпідставно. Розмір нарахованих позивачем за умовами договору процентів за період по 31.07.2017 складає 1316,10 грн. Законом України від 20 травня 2014 року N 1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" внесено зміни до статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року N 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Відповідач [PERSON] , посилаючись на ту обставину, що в період з 30 червня 2017 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, не надав до суду жодних доказів про те, що повідомляв банківську установу про відповідні обставини. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 1316,10 грн підлягають задоволенню, оскільки такий розмір процентів розрахований позивачем в межах визначеного договором строку кредитування. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] в поданому до суду відзиву на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у зв`язку з пропуском позивачем в цій частині строків позовної давності. За таких обставин, оскільки АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги про стягнення пені за кредитним договором заявлені поза межами строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 7254,45 грн заборгованості за пенею не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (41,08 %) в сумі 863 грн 50 коп.

Outcome: partial