Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, акціонерного товариства «УкрСиббанк» про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит №PLKPGI0000003856 від 04.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 404000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 04.03.2008 уклали договір іпотеки №PLKPGI0000003856 відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 4-х кімнатну квартиру , загальною площею 82,70 кв.м, житловою площею 48,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23.06.2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції постановою було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно. Вищевказані обтяження державного виконавця зареєстровано в Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №8826172 від 23.06.2009 року. Однак, право застави у ПриватБанку виникло 04.03.2008 року, а постанова про накладення арешту на майно була винесена 23.06.2009 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки; по-друге: станом на 27.11.2014 року заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком складає 2508044,51 гривень, що значно перевищує вартість предмету застави. Крім того, 17.04.2013 року Октябрським районним судом м.Полтави винесено рішення, яким задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до відповідача про звернення стягнення на вищевказану квартиру та надано право банку укладати від імені [PERSON] договір купівлі- продажу будь- яким способом з іншою особою-покупцем. Вище ж наведений арешт в свою чергу унеможливлює також і виконання даного рішення суду. Оскільки, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивача до суду не з'явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Представник відповідача- відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, до суду не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач - акціонерне товариство «УкрСиббанк» про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника в суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит №PLKPGI0000003856 від 04.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 404000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2018 року (а.с.6-8). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 04.03.2008 уклали договір іпотеки №PLKPGI0000003856 відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 4-х кімнатну квартиру , загальною площею 82,70 кв.м, житловою площею 48,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS](а.с.9-11). 23.06.2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції постановою було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно. Вищевказані обтяження державного виконавця зареєстровано в Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №8826172 від 23.06.2009 року(а.с.17,а.с.13-16). Суд вважає задовольнити заявлені вимоги, враховуючи, що право застави у ПриватБанку виникло 04.03.2008 року, а постанова про накладення арешту на майно була винесена 23.06.2009 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки; та станом на 27.11.2014 року заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком складає 2508044,51 гривень, що значно перевищує вартість предмету застави, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. На підставі наведеного,

Outcome: approved