Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» про стягнення коштів в сумі 57754.12 грн. з яких тіло депозиту -51000 грн. відсотки 5508 грн., 3% річних 621.26 грн., збитки 594.86 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 9900 грн. Ухвалою суду від 13.05.2015р. залучено до участі у справі співвідповідачем Фонд гарантування вкладників фізичних осіб. В подальшому заявою від 17.07.2015р. позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути 6441.76 грн. залишку коштів, 260.22 грн. інфляційних витрат, стягнення моральної шкоди 5000 грн., стягнення витрат на правову допомогу 2000 грн., судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві з уточненнями. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, однак ПАТ «ВіЕйБіБанк» та Фонд гарантування вкладників фізичних осіб подали до суду письмове заперечення на позов, просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, на підставі наступного. Судом встановлено, що 24.04.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу» №780625/2014 (а.с.5), згідно якого позивач вніс вклад в сумі 51 000 грн. (4000 грн. перший вклад та поповнення на 47000 грн.), з терміном на 13 місяців - до 24.05.2015р., під визначені договором відсотки 27% річних. Для захисту своїх законних прав та інтересів позивач звернувся 25.03.2015р. до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» про повернення банківського вкладу та процентів (а.с.6-7). Як слідує з наданої відповідачем виписки по договору (а.с.26-29) та уточнених вимог позивача, йому було повернуто кошти, про що буде зазначено нижче. Однак, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що кошти які він отримав 01.04.2015р. в сумі 51 897.88 грн., є не в повному обсязі. Так, нараховано позивачем відсотки за період з 25.10.2014р. по 01.04.2015р., які становлять 5960.71 грн., а разом 56960.71 грн., з якої позивачем нараховано і 3% річних (158 днів) - 682.26 грн., завдані збитки від невиплачених процентів 696.67 грн., а в цілому 58 339.64грн., тому з врахуванням виплачених коштів різниця становить 6 441.76 грн. залишку. На даний залишок позивач також нарахував інфляцію за травень, червень 2015р. в сумі 260.22 грн. Такі доводи позивача суд відхиляє виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, за змістом наведених норм права зобовязання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. 19.03.2015р. постановою Правління НБУ №188 ПАТ «ВіЕйБіБанк» відкликано банківську ліцензію та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 20.03.2015р. про початок процедури ліквідації банку (а.с.30), при цьому попередньо з 21.11.2014р. було рішення про запровадження тимчасової адміністрації по 20.03.2015 року. Отже, для кредиторів та банку настали правовідносини, які регулюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним відносно інших законів у цих правовідносинах. Цим Законом (ст..1) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Судом встановлено, що зазначено вище що позивач є вкладником в банку. Після запровадження ліквідації, йому було повернено вклад та нараховані відсотки по декількох договорах через банк-агент ПАТ КБ «ПриватБанк»: 24.02.2015р. 2 540.21грн. та 78 595.06грн., а 01.04.2015р. 118 864.73 грн., і як стверджує позивач, з них по даному договору банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу» №780625/2014 виплачено 51 897.88 грн. (позивачем при цьому не вказується чи відбулося зняття комісії по банківських послугах). Такі дії відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та наявної заборгованості в сумі 51000 грн. вкладу, а також 962.01 грн. відсотків а всього 51962.01 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.26-29). Так, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, та розрахунки з вкладниками врегульовано ст..27, 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий курєр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. А тому, враховуючи те, що вкладнику було повністю повернуто суму вкладу та нараховані банком відсотки, суд не вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення різниці - 6441.76 грн. залишку коштів, виходячи з нарахованих позивачем відсотків за період з 25.10.2014р. по 01.04.2015р. які на його думку становлять 5960.71 грн., а разом з вкладом 56960.71 грн., з якої позивачем також нараховано 3% річних (158 днів з 25.10.2014р. по 19.03.2015р) - 682.26 грн., збитки від невиплачених процентів 696.67 грн., а в цілому 58 339.64грн. На даний залишок позивач також нарахував інфляцію в сумі 260.22 грн. При цьому, згідно ст..36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки, інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами, у т.ч. не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Щодо черговості та порядку задоволення вимог до банку, то дане питання врегульовано ст..45, 48, 49, 52 цього закону. Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди 5000грн., то дана вимога також не підлягає задоволенню. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з неправомірними діями щодо неї. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує вимоги ст.23 ЦК України, зокрема те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Однак, позивачем не надано докази та не наведені належні обґрунтування завдання йому шкоди діями відповідачів. Не є обґрунтованою і вимога про стягнення витрат на правову допомогу 2000 грн., оскільки на зясування судом доказів надання такої допомоги а також підтвердження її вартості, позивач суду не надав жодного доказу, натомість пояснив, що в подальшому він має намір укласти угоду про надання правової допомоги та вивести її вартість з врахуванням можливого подальшого оскарження рішень. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За вимогами ч.2 ст..88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ціна позову зазначена 57 754.12 грн., позивач звільнений від сплати судового збору за нормами п.17 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в розмірі 577.54 грн. слід віднести за рахунок держави. Відповідно до вищевказаного, ст.11, 15, 509, 631, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: dismissed