Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, про розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що останнім не у повному обсязі виконуються умови даного договору: не у повному обсязі сплачується плата за договором, отримуване зерно за договором є неналежної якості, а також не сплачується земельний податок за вказану земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять розірвати договір оренди землі від 01.03.2011 р., укладений між селянським (фермерським) господарством "Яромирське" та [PERSON] зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Городоцькому районі Хмельницької області 19.04.2011 р. за №682128164000005. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, вважають його безпідставним і необґрунтованим. Вказують, що орендна плата виплачувалась у повному обсязі зерном належної якості. Однак представник відповідача Болотюх Д.О. в той же припускає наявність певних заборгованостей по виплаті орендної плати, вказує що згідний їх сплатити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 01.03.2011 р. між сторонами було укладено договір оренди землі строком на 15 років. Предметом договору є земельна ділянка на території Великояромирської сільської ради Городоцького району Хмельницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.18 га вартістю на день укладення договору 30641 грн. 99 коп. (а.с.5-6). На виконання умов даного договору відповідачем протягом 2011-2013 р.р. сплачувалась орендна плата у натуральній формі. Оцінюючи доводи сторін та їх представників щодо належного виконання відповідачем умов вищевказаного договору, суд виходить із наступного. Суд не бере до уваги пояснення позивача та її представника про те, що оспорюваний договір оренди було укладено ніби-то шляхом обману останньої, оскільки вона не розуміла, що насправді підписує договір оренди. Такі пояснення є сумнівними і з тих обставин, що [PERSON] отримала в день підписання копію договору, яка увесь час зберігалась у неї, могла в будь-який час ознайомитись із його текстом, однак починаючи з 2011 р. будь-якої незгоди з приводу укладення договору не висловлювала. Тим більше такі пояснення позивача не стосуються предмета доказування у даній справі. Не бере суд до уваги і пояснення позивача та її представника щодо такої підстави розірвання договору як несплата відповідачем земельного податку від імені позивача. Як вбачається із тексту оспорюваного договору оренди землі у ньому відсутній обов'язок відповідача сплачувати за позивача, як власника земельної ділянки земельний податок. Жодним законодавчим актом також не передбачено такого обов'язку відповідача. Згідно положень законодавства, а зокрема п.в ч.1 ст.91 ЗК України саме на власника земельної ділянки покладається обов'язок щодо своєчасної сплати земельного податку. Також нормами Податкового Кодексу України визначається порядок, розміри, строки, пільги та ін…, щодо сплати даного виду податку. Однак суд погоджується з позицією позивача та її представника що мало місце порушення умов договору відповідачем в частині несплати орендної плати виходячи із наступного. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі"). Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи (ч.1,4-5 ст.22 Закону України "Про оренду землі"). Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (ч.5 ст.24 Закону України "Про оренду землі"). Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. (ст.30 Закону України "Про оренду землі"). На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. (ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі"). П."д"ч.1 ст.141 ЗК України визначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Як вказує позивач та її представник, відповідачем їй не було сплачено у повному обсязі орендну плату за 2011-2014 р.р., а тому вона бажає даний договір розірвати. Судом об'єктивно встановлено, що у 2011 р. [PERSON] отримала у якості орендної плати 200 кг. зерна, у 2012 р. - 400 кг. зерна, у 2013 р. - 800 кг. зерна. Саме про отримання таких розмірів орендної плати вказує позивач. За 2014 р. позивач орендної плати не отримала, оскільки як сама ж неодноразово заявляла в судових засіданнях, не бажає отримувати її з власної волі. Крім того позивач неодноразово вказувала, що отримувати орендну плату саме у натуральній, а не грошовій формі, є її волевиявленням і про це вони домовились із відповідачем. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України: Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У зв'язку із цим, судом не може братись до уваги несплата орендної плати позивачу за 2014 р., оскільки остання визнала, що вона сама ж від неї відмовилась. Ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… За таких обставин, суд також не може брати до уваги посилання позивача на те, що у 2013 р. вона хоча і отримала орендну плату у відповідній кількості (800 кг.), однак вважає що отримане нею зерно було неналежної якості, оскільки у ньому містились численні домішки та відходи. Допитаний у якості свідка син позивача - [PERSON] дав покази суду, у яких вказав, що він отримував 800 кг. зерна у 2013 р. у якості орендної плати за земельну ділянку матері. Вказав, що хоча, на його думку зерно було неналежної якості, однак його можливо було змолоти на муку. Крім того, вказав, що матір погоджувалась отримати саме таке зерно і незгоди з приводу його якості при отриманні зерна не висловлювала. Свідок [PERSON] (двоюрідна сестра позивача) дала суду покази про те, що також передала свою земельну ділянку в оренду відповідачу за усною домовленістю. Свідок вказала, що дійсно у 2013 р. отримувала зерно неналежної якості із домішками, однак своєї незгоди з цього приводу не висловлювала при отриманні зерна. Також вказує що у 2011-2012 р.р. орендну плату отримувала у неповному обсязі. Свідок [PERSON] дав суду покази, у яких вказав, що також передав земельну ділянку відповідачу у користування без укладення договору оренди, підтвердив що у якості орендної плати отримував : у 2011 р. 200 кг. зерна, у 2012 р. - 400 кг. зерна, у 2013 р. - 800 кг. зерна. Також вказав, що зерно у 2013 р. було незадовільної якості. В той же час свідки [PERSON] та [PERSON] дали суду покази, у яких підтвердили, що згідно укладених договорів від 01.03.2011 р., копії яких надали до матеріалів справи (а.с.64-69), вони здають належні їм земельні ділянки в оренду відповідачу. Вказали, що у якості орендної плати отримували у 2011 р. - 400 кг. зерна, у 2012 р. - 600 кг. зерна, у 2013 р. - 800 кг. зерна, у 2014 р. - 1000 кг. зерна. Додатково вказують що отримуване зерно завжди було належної якості. Також їм нічого не відомо про якість та кількість зерна, яке отримувала [PERSON] Аналізуючи покази вищевказаних свідків, суд не може брати до уваги покази жодних із них щодо якості та кількості зерна, яке отримувалось [PERSON], оскільки фактично жоден із них не був очевидцем цього. Щодо ж показів свідка [PERSON] відносно якості зерна у 2013 р., то суд не вважає такі покази належним доказом, який би зміг допомогти суду об'єктивно встановити показник якості зерна, отриманого позивачем у 2013 р., оскільки ні свідок, ні суд не є фахівцями у відповідній сфері. Крім того, даний свідок є сином позивача, тобто зацікавленою особою у вирішенні даної справи. Також щодо розміру отримуваної орендної плати судом не можуть братись до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки у останніх договори оренди з відповідачем відсутні взагалі, а тому незрозуміло на яких умовах (розмір орендної плати, тощо…) відбувалось користування їх земельними ділянками. Крім того, суд вважає, що єдиним належним доказом про розмір отриманої орендної плати у даному випадку може бути відповідний письмовий акт з підписами сторін, який мав би складатись щоразу при черговій сплаті орендної плати орендодавцю. Дана позиція випливає із п.12 договору оренди землі від 01.03.2011 р., укладеного між сторонами, де вказано, що : Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Згідно абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України: Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на показах свідків. А тому, судом не можуть братись до уваги пояснення представників відповідача щодо іншого розміру зерна, що було видано у якості орендної плати за 2011-2012 р.р., ніж ті, про які вказує позивач, з тих підстав, що єдиним належним доказом у даному випадку про розмір отриманого [PERSON] зерна може слугувати лише відповідний письмовий акт. Так само, суд не бере до уваги записи надані представником відповідача Болотюхом Д.О., згідно яких [PERSON] ніби-то отримувала у 2011-2012 р.р. зерно пшениці та ячменю у більших ніж вказує позивач розмірах. В даних записах відсутні будь-які підписи [PERSON] про отримання зерна у відповідних розмірах і такі факти не визнає і сама позивач. За таких умов дані письмові докази не можуть підтверджувати отримання позивачем зерна у вищевказаних розмірах. Представник відповідача Болотюх Д.О. (який являється керівником СФГ "Яромирське") не зміг чітко пояснити суду, в яких же саме кількості мало видаватись зерно позивачу у 2011-2013 р.р., оскільки йому невідома його вартість на той час. Як вказує Болотюх Д.О. увесь бухгалтерський облік вела його дружина, яка на даний час померла, а тому він не може з цього приводу дати чітких пояснень. Також додатково зазначив, що при визначенні кількості зерна, яке слід було передавати в рахунок орендної плати орендодавцям, він виходив із собівартості зерна, вирощеного саме ним. Суд вважає що представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження того, яким чином визначалась ціна зерна на час проведення оплати та якою вона була. В умовах укладеного договору в порушення вимог діючого законодавства відсутня чітка визначеність щодо якісних показників продукції, визначення її вартості, порядку, умов та строків поставки, тощо… Будь-яких додатків до договору з цього приводу не укладалось, як і будь-яких додатків, які б належним чином засвідчували взагалі наявність домовленості сторін з приводу оплати у натуральній формі. З довідки Головного управління статистики у Хмельницькій області від 12.03.2015 р. №12-20/22, що міститься в матеріалах справи, надані суду відомості про середню вартість зерна при реалізації його аграрними підприємствами Хмельницької області. Виходячи із такої вартості та співставляючи її із кількістю отриманого зерна [PERSON] у 2011-2012 р.р. вбачається очевидна його недостача. Так, якщо середня ринкова вартість зерна у 2011 р. становила 1356 грн./тонна, то при грошовому виразі орендної плати згідно укладеного між сторонами договору від 01.03.2011 р. - 919 грн. 26 коп., вона мала б отримати: 919.26 грн. : 135.6 (вартість 100 кг. зерна)=677 кг. зерна,; у 2012 р. : 919.26 : 155.49=591 кг. зерна. Також, суд враховує, що у разі, якщо, як стверджує представник відповідача, оплата оренди земельних ділянок даним сільськогосподарськими підприємством здійснюється виходячи не із ціни продукції для реалізації, а з її собівартості для даного підприємства, то кількість зерна, яке мало б бути передано [PERSON] у 2011-2012 р.р. є ще більшою, ніж та, що вказана вище у розрахунках суду. Суд також враховує, що норми ст.ст. 24-25 Закону України «Про оренду землі» не містять у собі вимог щодо систематичної несплати орендної плати, а договір оренди земельної ділянки може бути розірваний на вимогу однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених нормами цих статей. Однак, Верховним судом України у постанові від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс 12 викладена наступна правова позиція, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Зокрема, Верховний суд зробив висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Вирішуючи те, чи є несплата орендної пати у повному обсязі протягом 2011-2012 р.р. систематичною, суд приходить до наступного висновку. Діючими нормами законодавства у даній сфері не визначено суті поняття "систематичність". За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону (ч.8 ст.9 ЦПК України, ч.1 ст.8 ЦК України). П.3 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено звільнення працівника у разі систематичного невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором… Так, зокрема, вперше визначення поняття систематичності було сформульоване у роз'ясненні Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС "Про деякі питання, пов'язані із застосуванням законодавства про трудову дисципліну" (п.3.2). Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, були визнані працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за пере порушення. Аналогічна позиція була висловлена в п.23 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 р. При цьому, суд також враховує і ту обставину, що орендна плата у повному розмірі відповідачем не внесена протягом тривалого періоду часу (починаючи з 2011-2012 р.р.), дане порушення прав позивача є триваючим та продовжує існувати і до цього часу, що також свідчить про систематичність та значну тривалість невиконання відповідачем встановлених договором обов'язків. Також, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі - 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved