Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі її регіональної філії "Львівська залізниця", звернулося з позовом до відповідачів про визнання незаконним рішення сільської ради, державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що в ході здійснення інвентаризації земель, залізниці стало відомо що рішенням Великокучурівської сільської ради, Чернівецької області №54-24/09 від 24.06.2009 року. На підставі вказаного рішення було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,4352 га, яка накладається на землю позивача. Зазначаючи про те, що залізниця як суміжний землекористувач, проект відведення земельної ділянки, акт встановлення і узгодження меж землекористування [PERSON] не погоджувала і згоди на вилучення земельної ділянки не надавала, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009р. №54-24/09, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] серії ЯИ №589904 від 14.04.2010р., та скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером №7324582000:02:003:0487. Представник позивача, в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача по справі, Великокучурівської сільської ради, в судове засідання не з'являвся, по невідомій суду причині, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являлася, по невідомій суду причині, хоча належно була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів. Третя особа головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, в судове засідання свого представника не направило, надіслали клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Розглянувши справу та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, суд знаходить що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в межах с.Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області під обєктами залізничного транспорту знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,0108 га. за напрямком Чернівці-Вадул-Сирет від 283 км + 894 м. до 287 км.+608 м. Вказана обставина не заперечувалась і підтверджується довідкою позивача від 13.12.2011 року (а.с.7), а тому у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Судом також встановлено, що на підставі оспорюваного рішення, Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009р. №54-24/09, (а.с.5),[PERSON] було виділено 0,3021 га землі в тому числі 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,2221 га для ведення особистого селянського господарства та видано Державний акт серії ЯИ №589904 від 14.04.2010р. Згідно зі ст.68 ЗК України, до складу земель залізничного транспорту входять, у першу чергу, землі, які є смугою відведення залізниць. Крім того, землями залізничного транспорту вважаються землі, зайняті станціями з усіма будівлями та спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, а також землі під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Статтею 11 Закону України "Про транспорт" передбачено, що до земель транспорту належать землі, надані згідно із Земельним Кодексом, підприємствам і організаціям транспорту (залізничного, водного (морського, річкового), автомобільного, авіаційного, міського електротранспорту, а також трубопровідного), для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об'єктів. Землями залізничного транспорту є землі, надані його підприємствам і організаціям. До їх складу входять землі, що є смугою відведення залізниць; під залізничним полотном та його облаштуванням; залізничні станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарств, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, землі під захисні та укріплювальні насадження, службові, культурно-побутові будівлі та інших споруд, які створюються для обслуговування роботи залізничного транспорту. Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України. Таким чином, право постійного користування залізницею, частиною спірної земельної ділянки підтверджується Постановами Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України" та Про земельну реформу із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційними пункти 6 вказаних постанов Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року, внаслідок чого виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки, що перебувають у користуванні залізниць, не передбачалося. Землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п. 54 та п. 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року та згідно Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р. і Норм відведення земель для залізниці 468 -74, затверджених постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247, № 247, які були чинними на час передачі земельної ділянки у власність [PERSON] В статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобовязані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.155 ЗК України, у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на вказане, суд знаходить, що сільська рада не мала права передавати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку яка входить в склад земель смуги відведення державної залізниці, а відповідно рішення ради в цій частині є незаконним. Згідно вимог п. г ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог в цій частині. Підтвердженням цього висновку суду є також і те, що відповідно до п."б" ч.4 ст.84 ЗК України, землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність, а невиконання вказаного положення безумовно тягне за собою скасування незаконного рішення. Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасувати рішення Великокучурівської сільської ради від 24.06.2009р. №54-24/09, визнання недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] серії ЯИ №589904 від 14.04.2010р., та скасування запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером №7324582000:02:003:0487, має бути задоволено. Судові витрати по справі, зважаючи на правила статті 88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача, в сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок. На підставі ст. ст. 67, 68, 80, 83, 84, 116, 118, 126, 152, 155, 158 ЗК України, ст.11 Закону України Про транспорт ст.6 Закону України Про залізничний транспорт ст.19 Конституції України, та

Outcome: approved