Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 09 січня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір - Заява № 300937/2329/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», згідно з яким банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 50 000 грн.з кінцевим терміном повернення 09 лютого 2015 року. Вважає, що відповідач своїми діями порушив умови Договору - Заяви № 300937/2329/1-15. Просить суд стягнути з відповідача суму залишку вкладу у розмірі 45 000 грн.; пеню у розмірі - 972,00 грн.; три відсотки річних у розмірі - 266,30 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі - 4 500,00 грн. та моральну шкоду у розмірі - 7 500,00 грн. . Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 09 січня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір - Заява № 300937/2329/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», згідно з яким банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 50 000 грн.з кінцевим терміном повернення 09 лютого 2015 року (а.с. 11). Згідно меморіального ордеру № 203892570 від 09 січня 2015 року позивач перерахувала кошти на депозитний рахунок, згідно Договору - Заяви № 300937/2329/1-15 укладеної між позивачем та відповідачем у розмірі 50 000 грн.(а.с. 12). Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. 02 квітня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про поверненя коштів у розмірі 45 000,00 грн., на підставі Договору - Заяви № 300937/2329/1-15 від 09 січня 2015 року укладеної між позивачем та відповідачем.(а.с. 6-10). Згідно виписки по особовому рахунку станом на 09 лютого 2015 року вхідний залишок коштів позивача в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» становить 50 000 грн.(а.с. 42). Згідно виписки по особовому рахунку станом на 13 серпня 2015 року вхідний залишок коштів позивача в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» становить 45 000 грн.(а.с. 43). Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст.1 ч.І Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність. Судом встановлено, що позивач звернувся до банку з письмовою вимогою про видачу банківських вкладів, чим засвідчив свій намір припинити дію договору. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти за його вимогою відповідно до договору банківського вкладу, чим порушив свої грошові зобов'язання. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором-Заявою № 300937/2329/1-15 від 09 січня 2015 року у розмірі 45 000(сорок п'ять тисяч)гривень 00 копійок підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач також пред»явила вимоги про стягнення пені у сумі 972,00 грн. та трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов»язання за період з 10 лютого 2015 року по 22 квітня 2015 року в сумі 266,30 грн. За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою,порукою,гарантією,заставою,при триманням,задатком. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошо). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Підставою для нарахування пені позивач зазначає положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, у разі коли виконавець прострочує виконання надання прослуг згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Судом встановлено, що по договору банківського строкового вкладу встановлено кінцевий термін повернення 09 лютого 2015 року, заборгованість за договором складає у розмірі 45 000,00 грн. З урахуванням вищезазначеного, виходячи з розміру суми боргу - 45 000,00 грн. та строку прострочення - 72 дні за період з 10 лютого 2015 року по 22 квітня 2015 року, що є в межах позовних вимог пеня складає у сумі 972 ,00 грн. ( 45 000,00 грн. х 0,03%х 72:100), три проценти річних складають у сумі 266 грн. 30 коп. (45 000,00 грн. х 3 х 72:365:100). Одночасно позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 7 500,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В договірних зобовязаннях така шкода стягується лише у випадках, передбачених договором або законом. Ні укладеним сторонами договором депозиту, ні законом, який регулює ці правовідносини, відшкодування моральної шкоди не передбачено. Тому у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача правової допомоги у розмірі 4 500 грн.(а.с. 17,44,45). Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється частиною 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, згідно з якою розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. На підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" передбачено наступний розмір мінімальної заробітної плати: з 01 січня 2014 року - 1218 грн. 00 коп. Суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення витрат у зв"язку з оплатою правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено обсяг та витрачений час виконаної роботи, що є його обов"язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк«Фінанси та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856, код Банку 300031) на користь [PERSON] заборгованість за № 300937/2329/1-15 від 09 січня 2015 року у розмірі 45 000 грн.; пеню у розмірі - 972,00 грн.; три відсотки річних у розмірі - 266,30 грн. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3, ст. 2 Закону України "Про захист прав споживачів" . Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654,00 грн.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 462 грн. 38 коп.

Outcome: partial