Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,1840 га, що знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Томашпільським районним відділом земельних ресурсів 24 липня 2007 року, укладений 20 березня 2007 року між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Кряж і К», зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 5 жовтня 2010 року, скасувати державну реєстрацію вищезазначеного договору оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача на його користь понесені витрати по справі. Позов обгрунтований наступним. СТОВ «Кряж і К» на даний час користується належною позивачу на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Томашпільським районним відділом земельних ресурсів 24 липня 2007 року, земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 2,1840 га, що знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до начебто укладеного між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К» 20 березня 2007 року договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, який був зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 5 жовтня 2010 року. Згідно умов договору оренди, [PERSON] зобов'язався передати у строкове оплатне користування відповідачу вищезазначену земельну ділянку. Позивач зазначає, що вказаний договір, як і акт про передачу земельної ділянки він не підписував, тобто спірний договір укладений без волевиявлення власника земельної ділянки, а тому повинен бути визнаний недійсним. Представник відповідача СТОВ «Кряж і К»- Баюш В.Я. надав письмове заперечення проти позову в якому зазначає, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими, формальними та такими, що приховують не бажання виконувати умови договору та достроково припинити його дію. Вказав, що 20.03.2007 р. між позивачем та СТОВ «Кряж і К» було укладено спірний договір. Згідно з цим договором обидві сторони виконували умови договору та взяті на себе зобов'язання починаючи з дати укладення і до даного часу, а це 9 років. Також представник відповідача зокрема вказав на те, що СТОВ «Кряж і К» сплачував за вказаним договором орендну плату, а позивач [PERSON] її приймав, що свідчить про обізнаність позивача щодо існування орендних правовідносин між сторонами та їх схвалення. Крім цього представник відповідача просить застосувати при вирішенні спору загальну позовну давність тривалістю у три роки та відмовити в задоволенні позову повністю. Представник позивача адвокат Семко В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити повністю. Представник відповідача СТОВ «Кряж і К» в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час дату та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» , оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В статті 14 цього Закону вказано, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.3 даної статті, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами до говору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. Судом встановлено, що згідно договору оренди землі № 523 від 20 березня 2006 року між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К» укладено договір, яким орендодавець [PERSON] надає на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], а орендар - СТОВ «Кряж і К» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,1840 га, у тому числі рілля 2,1840 га, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району. Договір укладено на десять років. Договір оренди підписаний сторонами, зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 5 жовтня 2010 року за № 041006100029 (а.с. 8-9). Як вбачається з довідки № 195 від 17 травня 2016 року, виданої СТОВ «Кряж і К» с [PERSON] нараховувалася орендна плата за земельну ділянку [NUMBER], договір оренди № 523. Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1840 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Підпис у договорі це дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, що підпадає під поняття «правочин» (ч. ст. 202 ЦК України), і стверджує про волевиявлення сторони. Відповідно до ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (ПП Верховного суду України, висловлена у постанові від 18.12.2013 року у справі №6-127цс13). Відповідно до ст..204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст..27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Зокрема, орендар має право в установленому законом порядку витребовувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Згідно ст.. 387 ЦК України "Власник має право витребувати своє майно від особи , яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним…" Положенням ст.125 ч.2 ЗК України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації . Згідно ст.ст.14, 20 Закону України „Про оренду землі» № 1211-IV в редакції від 19.12.2006 року передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі...Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України". Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом". П.2 Постанови Кабінету Міністрів України №2073 від 25 грудня 1998 року "Порядок державної реєстрації договорів оренди землі" передбачено, що …державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок…" Відповідно до вимог ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 7 листопада 2016 року за клопотанням позивача по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 22 грудня 2016 року до Томашпільського районного суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 3067/3068/16-21 від 20 грудня 2016 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, згідно висновку якого підписи від імені [PERSON] у оригіналі договору оренди землі № 523 від 20 березня 2007 року, виконаний рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, виконані не [PERSON], а іншою особою.. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що договір оренди землі, між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К» не є укладеним, тому і не створює для них прав та обов'язків, зокрема відповідач не набув права оренди земельної ділянки, яка належить на даний час позивачу [PERSON] За таких обставин, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що сторони виконували умови договору оренди земельної ділянки, СТОВ «Кряж і К» користується земельною ділянкою [PERSON] на підставі договору оренди землі від 20 березня 2007 року, укладеного між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К», оскільки зазначений договір не можна вважати укладеним. Опираючись на судову практику Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо деяких спірних питань судової практики, про те що, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку, як зазначив п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" наслідки про не вчинення договору, чи не укладення - не застосовуються. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст.203,215 ЦК України - підписання договору особою, яка не має на це повноваження та за відсутності волевиявлення власника. Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання договору оренди недійсним підлягають задоволенню. Щодо заяви представника СТОВ «Кряж і К» Баюша В.Я., про відмову у задоволенні позову [PERSON] на підставі ст. 256 ЦК України (за позовною давністю), то суд вважає дані вимоги безпідставними, враховуючи наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257, ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору недійсним не пов'язані з виконанням або невиконанням умов цього договору, тому до вказаних правовідносин за загальним правилом застосовується трирічний строк позовної давності. У абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого про особу, яка його порушила. Як було зазначено в судовому засіданні представником позивача адвокатом Семком В.М. [PERSON] довідався про порушення свого права в 2016 р. після чого і звернувся до суду. Окрім того, як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено висновком експерта, [PERSON] не міг знати про укладений договір, оскільки його не підписував, а твердження представника відповідача, про те, що строк позовної давності слід обраховувати з моменту укладення договору, так як позивач отримував орендну плату, суд до уваги не бере, оскільки факт отримання [PERSON] такої плати, не свідчить про обізнаність останнього про договір оренди, тому заява (клопотання) представника СТОВ «Кряж і К» Баюша В.Я. про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Окрім того, позивач просить у своїй позовній заяві скасувати державну реєстрацію договору оренди спірної земельної ділянки. Суд вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Відповідно до вимог ст.ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до положень ст.ст.15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до ч.3 ст.17 цього Закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення права на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.1 ст.19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Суд прийшов до висновку, що позивач не довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, оскільки державна реєстрація була проведена на підставі договору оренди землі, належним чином та на підставі чинного законодавства, позивач не клопотав залучити до участі в справі державного реєстратора, що зареєстрував спірний договір, зокрема, Томашпільський відділ Держгеокадастру, а дана вимога не входить до компетенції відповідача у справі, тому на підставі здобутих у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки слід відмовити. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1102,40 грн, що підтверджується відповідними квитанцією (а.с.1, 13), оплачено експертизу в розмірі 1981,80 грн, що підтверджується квитанцією від 2 грудня 2016 року (а.с.95). Отже, з СТОВ «Кряж і К » на користь [PERSON] необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial