Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту розірвання шлюбу та факту народження дитини, в обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 08.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після укладення якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . У зв`язку з тим, що спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалось, 13.07.2015 року рішенням суду шлюб було розірвано. [INFO] в м. Сімферополь у заявників [PERSON] та [PERSON] народилась дитина чоловічої статі. У зв`язку з тим, що заявники не знаходяться у зареєстрованому шлюбі, за спільною заявою матері та батька дитини, батьківство встановлено за [PERSON] .. Таким чином, документи на дитину містять вже дошлюбне прізвище матері. Крім того, без встановлення факту розірвання шлюбу, за законом батьком визнається чоловік. Таким чином, без визнання факту розірвання шлюбу неможливо встановити факт народження дитини. Заявники в судове засідання не з`явилися, в заяві просили розглянути справу без їх участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник заінтересованої особи - Чаплинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2009 р. у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільною стану Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній республіці Крим укладено шлюб між [PERSON] , громадянином України, який народився [INFO] та [PERSON] , громадянкою України, яка народилася [INFO] , про що складено актовий запис №421. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини - [PERSON] . [INFO] від цього шлюбу народилась дівчинка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 листопада 2018 року, актовий запис №2657. У зв`язку з тим, що спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, частих сварок на побутовому грунті та припинення фактичних шлюбних відносин з лютого 2015р.. [PERSON] до Сімферопольського районного суду Республіки Крим подано позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до рішення Сімферопольського районного суду Республіки Крим від 13.07.2015 року по справі №2-1735/15, шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано, присвоєно позивачу дошлюбне прізвища « [PERSON] » та визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Рішення набрало чинності 14.08.2015року. На підставі вказаного рішення було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.09.2015 року, видане Київським відділом запису актів цивільного стану м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, з присвоєнням [PERSON] дошлюбного прізвища « [PERSON] ». [INFO] у Сімферопольській ЦРКЛ у матері [PERSON] народилася дитина чоловічої статі - [PERSON] , про що 13.05.2019 року було видано Медичне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . У зв`язку з тим, що заявники не знаходяться у зареєстрованому шлюбі, батьківство дитини [PERSON] встановлено за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] від 16 травня 2019 року, виданого відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільної о стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Після встановлення батьківства, дитині [PERSON] присвоєно прізвища [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 16 травня 2019 року, матір`ю дитини записано [PERSON] , батьком дитини записано [PERSON] . З наведеного вбачається, що документи на дитину містять вже дошлюбне прізвище матері. Крім того, без встановлення факту розірвання шлюбу, за законодавством України батьком визнається чоловік. Таким чином, без визнання факту розірвання шлюбу неможливо встановити факт народження дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. п. 4,7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту зокрема: розірвання шлюбу; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно п. п. 1,2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.91 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України": "особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України". Судом встановлено, що [INFO] у Сімферопольській ЦРКЛ у матері [PERSON] народилася дитина чоловічої статі. Батьком дитини, відповідно до свідоцтва про народження дитини, є заявник [PERSON] , [INFO] , громадянин України. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявники та їх дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянами України свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України Згідно ч. ч. 1-2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно абз.2 ч.3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 року, з подальшими змінами, визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Судом встановлено, що рішенням Сімферопольського районного суду Республіки Крим від 13.07.2015 року по справі №2-1735/15, шлюб між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] розірвано. На підставі цього рішення було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.09.2015 року. [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Як передбачено ч. ч. 2-3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про розірвання шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів розірвання шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо, а також не виключаючи обов`язку реєстрації народження дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved