Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

\~ 18 травня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями. Позивачі посилаються на те, що 27 березня 2010 року помер їхній батько, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою Одеська область, Березівський район, с. Маринове, вул. К.Маркса, 59 житлового будинку літ. «А» загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; комора літ «Б»; сарай літ. «В»; кухня літ. «Г»; комора літ. «Д»; погріб літ. «Е», вартістю 49051 (сорок дев'ять тисяч п'ятдесят одна) гривня. Належав померлому вказаний будинок на праві власності, відповідно до Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 24 березня 1999 року. Іншого майна немає. Позивачі, також зазначили, що вони є спадкоємцями першою черги та інших спадкоємців у померлого не має, оскільки їхня мати [PERSON] померла 05 грудня 1995 року. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак 24 та 30 березня 2015 року отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не подані відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок. У звязку з цим позивачі звернулися до суду про визнання права власності на цей житловий будинок, оскільки він належав фактично їхньому померлому батькові. У судовому засіданні 15.06.2015 року представник позивачів [PERSON], яка діє в інтересах позивачів на підставі ордеру ОД № 031575 від 02.06.2015 (а.с. 37) позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві. Представник Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак 03.06.2015 подала до суду заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності та позов визнає у повному обсязі (а.с.53). \~\~ Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачів, врахувавши думку представника відповідача, викладену в її письмовій заяві, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)». Судом встановлено: 27 березня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане виконавчим крмітетом Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області 01 квітня 2010 року, актовий запис № 14 (а.с.5). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої входить обєкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою Одеська область, Березівський район, с. Маринове, вул. К.Маркса, 59 житлового будинку літ. «А» загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; комора літ «Б»; сарай літ. «В»; кухня літ. «Г»; комора літ. «Д»; погріб літ. «Е», вартістю 49051 (сорок дев'ять тисяч п'ятдесят одна) гривня (а.с.20-25). Відповідно до довідки Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області № 238 від 25 травня 2015 року (а.с.89) земельна ділянка 0,60 га на якій розташовано житловий будинок № 59 по вул. К.Маркса в с. Маринівка не приватизована. Згідно свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.19) та витягу господарської книги № 5 Маринівської сільської ради (а.с.54-56), житловий будинок № 59 по вул. К.Маркса в с. Маринове належить померлому [PERSON]. Довідкою № 167 від 08 квітня 2015 року передбачено, що померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований до дня своєї смерті за адресою: с. Маринове, вул. К.Маркса, 59, Березівського району Одеської області. На день смерті, за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: [PERSON] дочка та [PERSON] - син (а.с.18). Відповідно до ст.1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом». Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України: «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], оскільки за життя була його дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження ІІ-МП № 341634 (а.с.7) та копією свідоцтва про шлюб 1-ФП № 006973, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Також, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON], оскільки за життя був його сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-ЖД № 230023 (а.с. 8). У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». Крім того, 30 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом та отримали у спадщину по ? земельної ділянки, загальною площею 4,8872 гектарів, яка залишилася після смерті їх батька [PERSON] (а.с. 39-44). Отже, якщо спадкоємець після смерті спадкодавця прийняв частину спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину в цілому. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно копії спадкової справи №14/2015 року вбачається, що 24 березня 2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріусу Березівського районного нотаріального округу Одеської області про прийняття спадщини, однак постановою від 24 березня 2015 року (а.с.16) позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з не поданням відомостей щодо реєстрації права власності на житловий будинок. 30 березня 2015 [PERSON] звернувся до приватного нотаріусу Березівського районного нотаріального округу Одеської області про прийняття спадщини, однак постановою від 30 березня 2015 року (а.с.17) позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з не поданням відомостей щодо реєстрації права власності на житловий будинок. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним». Суд вважає, що неможливість позивачів отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням їх права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Таким чином, за умови прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивачів на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved