Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

В липні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на вивезення малолітнього сина [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця міста Маріуполя, за межі України без згоди та супроводу його батька - [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який 06 серпня 2007 року було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею. 10.07.2010р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, внаслідок чого її прізвище змінено на [PERSON], який на теперішній час також розірвано. На сьогоднішній день Позивачка разом із своїм малолітнім сином планує подорож до Російської Федерації. В добровільному порядку Відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд сина за кордон, у зв'язку із чим вимушена звернутися до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, вказавши, що в м.Москва Російської Федерації у неї є бабка та двоюрідна сестра, які мають власні квартири. Через військові дії в регіоні позивачка із сином бажає поїхати до них. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі по 06 серпня 2007 року. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівським рай управління юстиції м.Маріуполя Донецької області від 14.02.2002р. Син мешкає разом із Позивачкою. Згідно наданих доказів у позивачки в Россійській Федерації є родичі: бабка [PERSON] та двоюрідна сестра [PERSON], які мешкають в м.Москва у власних квартирах, які належать їм на праві приватної власності, що підтверджується наданими копіями їх паспортів та відповідними свідоцтвами про право власності на кожну із квартир. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком позивачки, також підтвердив, що він разом із своєю донькою [PERSON] збираються поїхати до своїх родичів в м.Москва Російської Федерації, але згоди на вивіз дитини у низ із донькою не має. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивачки та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На теперішній час, у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції позивачка з метою переїзду до безпечного місяця на тимчасовий період бажає та має можливість виїхати з дитиною для відпочинку та організації життя до Російської Федерації м. Москва, однак відповідач не надає згоди на вивезення дитини без будь-яких пояснень. Відповідач не скористався можливістю спростувати заявлені доводи та навести об'єктивні причини, за якими він відмовляє позивачці у наданні згоди на виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і обмежуючи права дитини та позивачки. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Outcome: approved