Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з [PERSON] та "Приватного акціонерного товариства Українська охоронно-страхова компанія" матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), вказуючи на те, що 24 жовтня 2013 року о 09 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21011, реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Розумовській, порушив правила проїзду перехрестя, в результаті чого здійснив дорожньо-транспортну пригоду шляхом зіткнення з автомобілем "Volkswagen CC", реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], та яким на момент вчинення ДТП керував [PERSON]. Під час скоєння ДТП [PERSON] керував транспортним засобом, який належить на праві власності [PERSON], без доручення, але на підставі документів, визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеса від 20.01.2014 р., [PERSON] визнано винним в порушенні пунктів 10.1. та 16.13. Правил дорожнього руху України і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль "Volkswagen CC" отримав значні механічні пошкодження, які унеможливили подальше його безпечне використання. З метою визначення механічних пошкоджень та встановлення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу було проведено експертне автотоварознавче дослідження, згідно висновку якого розмір матеріальних збитків склав 203.920 (двісті три тисячі дев'ятсот двадцять) гривень 19 копійок. Для участі в проведенні огляду спеціалістом-товарознавцем, шляхом направлення поштових повідомлень, запрошувались Відповідачі - [PERSON] та страховик, в особі представника ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", на що було витрачено 89,64 грн.. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована страховою компанією ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" за полісом № АЕ/2414510 від 03.01.2013 р. (страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) грн., безумовна франшиза - 1000,00 (одна тисяча) грн.). Окрім того, як зазначає в своєму позові позивач [PERSON], неправомірними діями [PERSON], йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням автомобіля, перенесеним сильним психологічним стресом, та ін., розмір якої він оцінює у 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд стягнути з [PERSON] на їх користь матеріальні збитки у розмірі 153.920,19 грн., з ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" - страхове відшкодування у розмірі 50.000,00 грн., моральну шкоду 20.000,00 грн. та витрати, пов'язані з розглядом справи, у розмірі 89,64 грн. з [PERSON] на користь [PERSON], а також судовий збір на користь [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити, з підстав викладених в позові, відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, надав заперечення на позов, в яких зазначив, що вимоги позивачів необґрунтовані належними та допустимими доказами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просив суд справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, з підстав викладених в позові. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства Українська охоронно-страхова компанія", [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, в письмовій заяві просила суд справу розглядати за її відсутністю, проти задоволення позову заперечувала, надала заперечення на позов, в яких зазначила, що [PERSON] до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування не звертався, тим самим його право на отримання відшкодування не порушено. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві від 07.04.2014 року просив суд справу розглядати за його відсутністю, проти задоволення позову заперечує. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом було встановлені наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як випливає з матеріалів справи, 24 жовтня 2013 року о 09 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21011, реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Розумовській, (Приморський район м. Одеса), на нерегульованому перехресті з вулицею Садіковською, при зміні напрямку руху та виконанні повороту ліворуч, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем "Volkswagen CC", реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]), та яким на момент вчинення ДТП керував [PERSON], який користувався ним на протязі тривалого часу і до ДТП. Під час скоєння ДТП, [PERSON] керував транспортним засобом, який належить на праві власності [PERSON] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]), без доручення, але на підставі документів, визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Даний факт підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/310/14-п від 20.01.2014 року, якою [PERSON] визнано винним в порушенні пунктів 10.1. та 16.13. Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Відповідно до п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, перед початком руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З метою визначення механічних пошкоджень та встановлення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу було проведено експертне автотоварознавче дослідження, на яке були запрошені відповідачі. Згідно з висновком експерта-товарознавця № 42 від 14.12.2013р., розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю "Volkswagen CC", реєстраційний номер [NUMBER] становить 203.920 (двісті три тисячі дев'ятсот двадцять) гривень 19 копійок, в тому числі, вартість відновлювального ремонту складає 186.842,62 грн. та розмір втрати товарної вартості - 17.077,57 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992 р., № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована страховою компанією ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" на умовах обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за полісом № АЕ/2414510 від 03.01.2013 р. (страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 50.000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень, безумовна франшиза - 1.000,00 (одна тисяча) гривень), строк дії якого з 03.01.2013 року до 02.01.2014 року. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону), розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.6 ст. 36 Закону визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 154.920,19 грн. (203.920,19 - 49.000,00 = 154 920,19), які підлягають стягненню з [PERSON] Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. 04.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" із заявою про виплату страхового відшкодування, яку, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, страховик отримав 07.03.2014 року. Пунктом 36.2. статті 36 Закону встановлено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його...у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Однак, до тепер страховиком ніякого рішення прийнято не було. Також, позивач [PERSON] просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 20.000,00 (двадцять тисяч) гривень, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням автомобіля, перенесеним у зв'язку з цим сильним психологічним стресом, унеможливлення протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його цільовим призначенням, що призвело до порушення звичного укладу особистого життя, нормальних життєвих зв'язків, він був змушений відволікатися від своїх звичних справ на вирішення питань, пов'язаних із ДТП, зокрема, витрачати час для спілкування і надання пояснень представникам правоохоронних органів, які здійснювали відповідну перевірку за фактом ДТП, пошуку фахівця-товарознавця, приймати участь в проведенні огляду і товарознавчого дослідження, що також спричиняло йому значні незручності психологічного характеру. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як зазначено у ст. 22 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 2.000,00 (дві тисячі) гривень. На підставі викладених вище обставинах та норм діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 6 ст. 110 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. ст. 15, 22-23, 1166-1167, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-61, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial