Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

20.08.2013 року позивач звернулася з позов до відповідача про визнання права власності у порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її бабусі та батька відкрилась спадщина на належне їм майно, а саме 2/3 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачка не може вступити у спадщину, оскільки право власності на 2/3 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано у КП «БТІ ОМР». Представник позивача і позивач у судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримав повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло №4-1684, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 05.05.1993 року належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Інша частина вказаної квартири належала в рівних частках батькові_[PERSON], який помер [INFO], та бабусі [PERSON], яка померла [INFO] . Після їх смерті позивачка звернулася до Третьої Одеської нотаріальної контори, де зареєстрована спадкова справа за померлим [PERSON], з метою оформлення своїх спадкових прав, але отримала лист про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що 2/3 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано у КП «БТІ ОМР» (лист №3265/02-14 від 26.06.2013 року). Після померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася. Крім того, на момент смерті батька позивачки, його спадкоємцями відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року, яка була чинною на момент відкриття спадщини) була [PERSON] та її бабуся - [PERSON], але не оформила свої спадкові права. Відповідно до пояснень позивачки, після смерті бабусі єдиним спадкоємцем майна померлих є [PERSON]. При цьому, вона зазначає, що постійно проживала разом з батьком та бабусею на момент їх смерті в квартирі [ADDRESS], а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично прийняла спадщину. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно п. 3.1. листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). В ході судового розгляду встановлено, що померлі [PERSON], [PERSON] та спадкоємець [PERSON] відповідно до свідоцтва про права власності на житло та розпорядження органу приватизації від 05.05.1993 року власники квартири за адресою: [ADDRESS]. Наявність листа з КП "БТІ" ОМР про відсутність реєстрації права власності на вищевказану квартиру та відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій враховуючи викладене, судом оцінюється критично, оскільки на час виникнення вищевказаних правовідносин власності реєстрація нерухомого майна не передбачалась. Так, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Проте, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість у відмові нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину. Таким чином, наявна відсутність цивільно-правового спору, а вбачається необхідність оскарження дій нотаріуса. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року, у матеріалах справи має бути обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме постановою про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Проте, позивачем під час розгляду вищевказаної справи не надано постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій за померлими. Дії нотаріуса позивачем до суду не оскаржувалися. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed