Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 12 квітня 1991 року згідно з рішенням виконкому селищної ради народних депутатів с. Комишуваха №15, на склад сім'ї з трьох осіб: на [PERSON], її чоловіка- [PERSON] та її сина- [PERSON], було видано ордер № 154 на заняття однокімнатної квартири [ADDRESS] З 1991 року позивачка та її чоловік [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою. Син позивачки [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою з 2002 року, а в 2013 році знявся з реєстрації. [INFO] року помер чоловік позивачки- [PERSON] Таким чином, на теперішній час, лише позивачка залишається зареєстрованою у вказаній однокімнатній квартирі [ADDRESS], та фактично там проживає, вчасно оплачує всі комунальні послуги. Але у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я своєї матері [PERSON], 1924 року народження, яка перебуває на 2 групі інвалідності по загальному захворюванню та потребує постійного стороннього догляду, позивачка змушена значний час проводити біля неї в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, доглядаючи її. 25 січня 2018 року позивачка звернулась до відповідача Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, як органу приватизації із заявою про приватизацію вищевказаної квартири та надала довідку про склад сім'ї на займане приміщення, копію свого паспорта, технічний паспорт на квартиру, довідку щодо невикористання нею житлового чеку для приватизації житлового фонду. Рішенням 23 позачергової сесії восьмого скликання Комишуваської селищної ради №03 від 23.02.2018 року, [PERSON] було відмовлено у приватизації житлової квартири, що є комунальною власністю територіальної громади в особі Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області на підставі факту непроживання останньої за вищезазначеною адресою понад 3 років. Дане рішення вважає незаконним та просить визнати незаконним рішення Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 23 лютого 2018 року за №03 про відмову [PERSON] в приватизації житлової квартири [ADDRESS] зобов'язавши Комишуваську селищну раду Оріхівського району Запорізької області провести приватизацію квартири. [ADDRESS] загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею17,5 кв.м., на ім'я [PERSON], ідентифікаційний [NUMBER]. Ухвалою суду від 12.07.2018 року постановлено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Наведені обставини відповідно до ст. 280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення виконкому селищної Ради народних депутатів с.Комишуваха №15 від 12.04.1991 року, [PERSON] та його членам сім'ї, а саме жінку- [PERSON] та сина- [PERSON] було видано ордер №154 на заняття однокімнатної квартири [ADDRESS] З 1991 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою. [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою з 2002 року, а в 2013 році знявся з реєстрації. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.02.2018 року. [PERSON] на даний час зареєстрована за адресою: [ADDRESS], згідно довідки виданої Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області. 25 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, як органу приватизації, із заявою на приватизацію квартири [ADDRESS] та надала довідку про склад сім'ї на займане приміщення, копію свого паспорта, технічний паспорт на квартиру, довідку щодо невикористання нею житлового чеку для приватизації житлового фонду. Рішенням двадцять третьої позачергової сесії восьмого скликання Комишуваської селищної ради №03 від 23.02.2018 року, [PERSON] було відмовлено у приватизації житлової квартири, що є комунальною власністю територіальної громади в особі Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, за адресою:Запорізька область, [ADDRESS] на підставі факту не проживання останньої за вище зазначеною адресою понад 3 років. До суду представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що позивачка не має права на приватизацію, оскільки не проживає за зазначеною адресою понад 3 роки. Крім того, після смерті чоловіка позивачка повинна була звернутися для визнання її наймачем спірної квартири, але цього зроблено не було. Дані посилання відповідача є безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами закріплено право людини на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до ч. 1 ст. 8. Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно п. 3 ст. 8 цього Закону організація проведення приватизації та оформлення права власності, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Частина 2 статті 9 Житлового кодексу Українизакріплює за громадянином право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме: не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірне житлове приміщення не розповсюджується. Згідно з ч.1 ст. 345 ЦК Українифізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Обов'язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України. Таким чином, враховуючи, що позивачка вселена до квартири на законних підставах, незаконність її проживання ніхто не оспорює та враховуючи, що у останньої є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, з 1991 року до теперішнього часу жодним власником квартири або балансоутримувачем не пред'являлося до позивачки претензій щодо незаконності її вселення та мешкання у квартирі, позивачка має право на приватизацію жилого приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved