Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Надвірнянської РДА як представник органу опіки та піклування про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.07.2003 р. вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який ми зареєстрували у ВРАЦС адміністрації району, селище Білий Яр, Сургутського району, Ханти-Мансійського автономного округу, Тюменської області, актовий запис № 105. Від шлюбу у них народилось троє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2013 р. шлюб між ними розірвано. 02.07.2014 р. видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 06.12.2011 р. [PERSON] змінив прізвище та ім'я на [PERSON]. Судовим наказом, виданим Надвірнянським районним судом, з Відповідача в її користь стягуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки від 03.08.2018 р., виданої Надвірнянським районним відділом ДВС, у Відповідача наявна заборгованість по аліментах з 15.02.2018 р. Маючи змогу приймати участь у вихованні та житті дітей, відповідач самоусунувся від їх виховання та утримання. Діти проживають разом з нею, вона їх утримує, навчає, та забезпечує всім необхідним. Так, вона має намір забезпечити навчання дочки [PERSON] в морській початковій школі м. Гданськ, республіка Польща, для підвищення її рівня світогляду, духовного та морального розвитку та для покращення майбутнього, що є і інтересах та на користь дитини. Факт навчання дочки в зазначеному навчальному закладі підтверджується довідкою від 19.07.2018 р., з якої вбачається, що [PERSON] [PERSON], [INFO] буде навчатися у 3-му класі в 2018/19 навчальному році в морській початковій школі в Гданську. Також, нею заброньовано постійне житло в м. Гданськ, де вона разом з дочкою буде проживати. Вона та донька [PERSON] неодноразово намагалися зв'язатися з відповідачем та отримати дозвіл без суду, але відповідач ігнорує ці звернення та прохання, позбавляючи дитину можливості навчатися за кордоном. Тому вона змушена просити суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до [PERSON], з метою навчання, неповнолітній дочці [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу розглядати у його відсутності, підтримує позовні вимоги позивача повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та просить надати [PERSON]\~або її\~офіційному представнику\~дозвіл на оформлення документів для періодичних, тимчасових виїздів дитини [PERSON], [INFO] за межі України в [PERSON] в супроводі матері - [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди)\~батька [PERSON],\~[INFO] Також надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], у період з 01.09.2018 р. по 01.06.2019 р. включно, без дозволу (згоди) батька [PERSON], [INFO], з метою навчання. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації як представника органу опіки і піклування, в судове засідання не зявився, від начальника служби поступило письмове клопотання, в якому вона просить справу слухати у відсутності представника, при винесенні рішення врахувати інтереси дитини [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі з 03.07.2003 р. проживали в шлюбі, зареєстрованому у ВРАЦС адміністрації району, селище Білий Яр, Сургутського району, Ханти-Мансійського автономного округу, Тюменської області, актовий запис № 105. Від шлюбу у них народилось троє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-12). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2013 р. шлюб між ними розірвано. 02.07.2014 р. видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 4-5, 8). 06.12.2011 р. [PERSON] змінив прізвище та ім'я на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с. 9). Судовим наказом, виданим Надвірнянським районним судом, з відповідача в користь стягуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини (а.с. 6). Згідно довідки від 03.08.2018 р., виданої Надвірнянським районним відділом ДВС, у відповідача наявна заборгованість по аліментах з 15.02.2018 р. (а.с. 7). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за № 1660 від 07.08.2018 р., складеного депутатом Надвірнянської міської ради, вона сама виховує трьох неповнолітніх дітей, батько участі у вихованні та утриманні дітей не бере (а.с. 11). Відповідно до приписів ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доведено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дітей, має бажання та можливість виїзду за кордон на запрошення її родичів, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дітей. (а.с.24). Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27січня 1995 року № 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27січня 1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З наведеного також вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст.ст. 153, 157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). За змістом ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини (20.11.1989р.), ратифікованої Постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, їй необхідно забезпечити такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до змісту ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина,в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, так як шлюб між сторонами розірвано, дитину передано на виховання та проживання разом з матірю, відповідач проживає окремо від сімї, не контактує з ними, а тому отримати від нього згоду на виїзд дитини за кордон для позивачки не є можливим, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування на території Польської [PERSON], суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька та оформлення проїзних документів. На підставі викладеного, ст. 313 ч. 3 ЦК України, ст. 154 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п. 16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення",

Outcome: approved