Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] , як позичальник та [PERSON] , як поручитель звернулися до суду із позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», як кредитора про захист прав споживача кредитних послуг та визнання недійсним п. 7.1 Додаткової угоди б/н від 26.05.2014 року до Кредитного договору №054-20080-2199 від 26.06.2008 року, а також визнання недійсним п. 5.4 Договору Поруки б/н від 13.05.2014 року, що стосуються третейських застережень. В обґрунтування позову вказували, що 26.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №054-2008-2199, за яким кредитор зобов`язався надати позичальнику в кредит 40 000 доларів США зі сплатою 13,45 % річних та підвищеною відсотковою ставкою за користування кредитом понад встановлений термін у розмірі 40,35 % річних, строком кредитування до 10.06.2038 року. Вирішення спорів за даною редакцією договору узгоджувалася сторонами в загальному порядку в суді загальної юрисдикції (п. 7.1. Кредитного договору). 13.05.2014 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору. Сторони погодили в п. 7.1 Кредитного до договору в редакції даної Додаткової угоди наступний порядок вирішення спорів за цим договором: «Всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоді При цьому сторони підтверджують, що вони ознайомлені з Регламентом третейської суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламент Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та і місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дат укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору». На забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором було укладено: Договір іпотеки б/н від 26.06.2008 року за яким передано в іпотеку квартиру за адресою [ADDRESS] , та Договір поруки від 26.06.2008 року №054-2008-2199-Р відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати за невиконання Позичальником усіх зобов`язань перед Кредитором, які виникли з Кредитного договору №054-2008-2199 від 26.06.2008 року. 26.05.2010 року між Банком та Поручителем було укладено Договір поруки №054-2008-2199-Р (без грошового покриття). 13.05.2014 року між Банком та Поручителем було укладено Договір поруки б/н за п. 5.4. Договору поруки Сторони погодили наступний порядок вирішення спорів за цим договором: «Всі вимоги, які виникають щ виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. При цьому сторони підтверджують, що вони ознайомлені з Регламентом третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору». За твердженням позивачів станом на дату підписання Додаткової угоду б/н від 13.05.2014 року до Кредитного договору №054-2008-2199 від 26.06.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» та Додаткової угоди б/н від 13.05.2014 року до Договору поруки від 26.06.2008 року №054-2008-2199-Р, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк», тобто 13.05.2014 року - відповідно до Закону України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" від 03.02.2011 року, який набрав чинності 12.03.2011 року справи у спорах щодо захисту прав споживачів кредитних послуг, у тому числі послуг банку, не можуть розглядатися третейськими судами. Оскільки кредит виданий позичальнику на власні потреби - купівлю квартири для власного проживання - на нього розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів". Отже, третейське застереження, передбачене п. 7.1. Додаткової угоди б/н від 13.05.2014 року до Кредитного договору №054-2008- 2199 від 26.06.2008 року було укладено в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». Таким чином, третейське застереження, викладене у пп. 7.1. Додаткової Угоди б/н від 13.05.2014 року до Кредитного договору №054-20080- 2199 від 26.06.2008 року, яке передбачає звернення будь-якої зі сторін (зокрема і Банку, Кредитора) за захистом прав та законних інтересів до третейського суду, не відповідає п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" і в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України має бути визнане недійсним. Договір поруки б/н від 13.05.2014 року, укладений між Банком та [PERSON] спрямований на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №054-2008-2199 від 26.06.2008 року, який є споживчим кредитом. За твердженням позивачів договір поруки є похідним від Кредитного договору про надання кредиту на споживчі потреби, а відтак, правовідносини, що випливають з договору спрямованого на забезпечення виконання за споживчим кредитним договором також регулюються з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів. Отже, п. 7.1. Додаткової угоди б/н від 26.05.2014 року до Кредитного договору №054-20080-2199 від 26.06.2008 року та п. 5.4. Договору поруки б/н від 13.05.2014 року відповідно до ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України мають бути визнані судом також недійсними. Позивачі в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та задоволення позову з підстав викладених у позовній заяві. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов, після оголошеної перерви в судове засідання не з`являлась. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, після оголошеної перерви в судове засідання не з`являвся. Суд, з огляду на заяви позивачів, заперечення представника відповідача, вважає можливим завершення розгляду справи за відсутності останніх на підставі наявних доказів, що містяться у матеріалах справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 26.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №054-2008-2199, за яким кредитор зобов`язався надати позичальнику в кредит 40 000 доларів США зі сплатою 13,45 % річних та підвищеною відсотковою ставкою за користування кредитом понад встановлений термін у розмірі 40,35 % річних, строком кредитування до 10.06.2038 року. Вирішення спорів за даною редакцією договору узгоджувалася сторонами в загальному порядку в суді загальної юрисдикції (п. 7.1. Кредитного договору). 14.09.2009 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору відповідно до якої сторони погодили, що встановлення ануїтетного графіку погашення кредиту наданого згідно Договору відбудеться з 14.09.2009 року. Порядок вирішення сторонами спору не змінився: в суді загальної юрисдикції 10.05.2010 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору, відповідно до якої сторони погодили встановити інший, аніж попередній порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Порядок вирішення сторонами спору не змінився: в суді загальної юрисдикції. 26.05.2010 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду, б/н до Кредитного договору. Сторони погодили встановити інший, аніж за Додатковою угодою від 10.05.2010 року порядок нарахування відсотків за користування кредитом. 13.05.2014 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору. Сторони погодили в п. 7.1 Кредитного до договору в редакції даної Додаткової угоди від наступний порядок вирішення спорів за цим договором: «Всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоді При цьому сторони підтверджують, що вони ознайомлені з Регламентом третейської суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламент Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та і місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дат укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору». На забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором було укладено: Договір іпотеки б/н від 26.06.2008 року за яким передано в іпотеку квартиру за адресою [ADDRESS] , та Договір поруки від 26.06.2008 року №054-2008-2199-Р відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати за невиконання Позичальником усіх зобов`язань перед Кредитором, які виникли з Кредитного договору №054-2008-2199 від 26.06.2008 року. 26.05.2010 року між Банком та Поручителем було укладено Договір поруки №054-2008-2199-Р (без грошового покриття). 13.05.2014 року між Банком та Поручителем було укладено Договір поруки б/н за п. 5.4. Договору поруки Сторони погодили наступний порядок вирішення спорів за цим договором: «Всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. При цьому сторони підтверджують, що вони ознайомлені з Регламентом третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору». З позовної заяви вбачається, що позивачі просять визнати недійсними третейські застереження у кредитному договорі та договорі поруки, оскільки на думку останніх, ці застереження суперечать п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», яким з підвідомчості третейського суду виключені справи у спорах щодо захисту прав споживачів. При цьому, пункт 14 ст.6 Закону не встановлює вимоги до третейського застереження, не забороняє банку, позичальнику та поручителю укладати третейське застереження про звернення за захистом до третейського суду. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України «кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань». Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного, будь-якими не забороненими законом засобами, захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац 1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року N3-рп/2004, п.3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10.08.2008 року №1-рп/2008, мотивувальна частини постанови ВСУ від 06.06.2012 року у справі №6-50цс12 про визнання недійсним аналогічного третейського застереження). Таким чином, за Конституцією України сторони договору, у тому числі банк та споживач, мають право обрати для захисту своїх прав третейський суд, тобто мають право укласти третейське застереження. Банк і позивачі добровільно обрали цей спосіб захисту прав підписали договори із третейським застереженням. Це конституційне право особи не може бути визнано недійсним з підстав непідвідомчості справи третейському суду. Пункт 14 ст.6 Закону, яка має назву «Підвідомчість справ третейським судам», є процесуальною нормою, яка встановлює юрисдикцію третейського суду, а не - вимоги до третейського застереження. Пункт 14 ст.6 Закону забороняє третейському суду розглядати позови щодо захисту прав споживачів, але не забороняє особам (банку і споживачу) укладати третейське застереження. Вимоги до змісту правочину (ст.ст.203,215 ЦК України) та вимоги до підвідомчості спорів за цим правочином (ст.6 Закону) мають різний предмет та об`єкт регулювання, різні наслідки їх порушення. ЦПК України прямо передбачає наслідки порушення правил підвідомчості (юрисдикції) - відмова суду у відкритті провадження ( ч.1 ст.186 ЦПК ), або закриття відкритого провадження ( п.1 ч.1 ст.255 ЦПК), або скасування рішення суду прийнятого з порушенням підвідомчості ( ч.2 ст.377 ЦПК), а не - визнання недійсним домовленості сторін про розгляд спорів у некомпетентному суді. Саме це передбачено у ст.ст.51, 56 Закону - скасування рішення третейського суду або відмова у видачі виконавчого документу на рішення третейського суду, а не визнання недійсним третейського застереження про розгляд спорів у третейському суді. Більше того, судом встановлено, що 23.01.2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2017 року у справі №755/63/17 на підставі ст. 389-10 ЦПК у редакції 2004 року вже було перевірено дійсність третейських застережень у кредитному договорі №054-2008-2199 та договорі поруки і видано виконавчий лист про стягнення боргу лише з поручителя. При цьому, Дніпровський районний суд м. Києва у справі №755/63/17 відмовив у видачі виконавчого листа на стягнення боргу з позичальника [PERSON] , але не з підстав недійсності третейського застереження у кредитному договорі, а - з підстав непідвідомчості третейському суду спорів за участю позичальника-споживача. Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов`язання. Рішенням Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень п.п.22.23 ст.1, ст.11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення п.п. 22,23 ст.1 ст.11 22 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так виконання такого договору. Отже, з вищезазначеного вбачається, що сфера дії Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини поруки та іпотеки. Таким чином, дійсності третейського застереження у кредитному договорі та договорі поруки, що розглядається Оболонським районним судом м. Києва у справі №756/4793/17 вже була надана оцінка у справі №755/63/17 Дніпровським районним судом м. Києва, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК не потребує повторного доказування. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Касаційного господарського суду у складі ВС від 11.06.2018 року у справі № 910/1532/17. Рішення Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі N1-3/2008 про завдання третейського суду, право особи на обрання для захисту прав третейського суду не може бути обмежено законом або тлумаченням закону Верховним Судом України. З огляду на зазначене, вимоги позичальника та поручителя про визнання недійсними пункту Додаткової угоди до Кредитного договору, а також пункту Договору Поруки, що стосуються третейських застережень не підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. З огляду на вищенаведене, відповідно до ч. 4 ст. 42, ч.5 ст.55 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди", ст.1, ст.11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», 203, 215, 553 ЦК України, та,

Outcome: dismissed