Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 25.06.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 30000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв»язку з чим станом на 03.02.2014 року виникла заборгованість у сумі 27755,57 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. 06.05.2014 року до суду із зустрічним позовом звернувся представник [PERSON] - [PERSON], в якому просить визнати недійсним кредитний договір № АЗЗСС9FТА0067 від 25.06.2011р. ,укладений між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] про отримання кредитних коштів; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом заборони ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» стягувати із [PERSON] заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5,62грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 4170,50 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 11768,99грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500,00грн., штраф (процентна складова) в сумі 1297,88грн.; вважати, що [PERSON] повернуто суму кредиту, отриманого згідно недійсного договору споживчого кредиту № АЗЗСС9FТА0067 від 25.06.2011р., повністю, в тому числі і суму 10012,58грн. В обґрунтування зазначив, що ні перед укладення договору, ні протягом його дії банк не повідомив [PERSON] про умови надання кредиту, не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування, а також договір взагалі не містить умови про порядок припинення договору. Крім того вважає, що банк в односторонньому порядку не мав права збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом без обмеження його максимального розміру. Вважає, що [PERSON] повністю повернуто суму кредиту, отриманого згідно недійсного договору споживчого кредиту № АЗЗСС9FТА0067 від 25.06.2011р., оскільки вона сплатила банку загальною сумою понад 32000 грн.,тому її обов»язок перед банком виконано. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі за обставинами, викладеними в позовній заяві. Проти задоволення позовних вимог зустрічного позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість. Представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним) проти задоволення позовних вимог первісного позову заперечував. Підтримав зустрічний позов та просив задовольнити позовні вимоги зустрічного позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено, що первісний позов підлягає частковому задоволенню; в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за необґрунтованістю. У відповідності із ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно договору. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №A333CC9FTA0067 від 26.06.2011 року, [PERSON] 26.06.2011 року отримала кредит у розмірі 30000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки. В порушення умов договору і норм закону відповідач свої зобов'язання не виконала, в результаті чого станом на 03.02.2014 року має заборгованість в сумі 27755,57 грн., яка складається: 10012,58 грн. - заборгованість за кредитом, 5,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4170,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11768,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; а також штрафи : 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1297,88 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі. Зважаючи на вказану обставину, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки. Відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Із роз'яснень пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України в пункті 27 постанови від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як вбачається із наданого суду розрахунку, розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором договору №A333CC9FTA0067 від 26.06.2011 року складає 11768,99 грн. Суд вважає, що зазначена сума пені є завищеною, що, в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України, є підставою для зменшення розміру неустойки. Тому суд вважає можливим зменшити суму нарахованої пені до співрозмірності із заборгованістю по кредиту - 10012,58 грн. Щодо зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору №АЗЗСС9FТА0067 від 25.06.2011р., в задоволенні якого суд вважає необхідним відмовити, слід зазначити, що статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як зазначено в п.7 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України. Зі змісту вказаної Постанови та листа Верховного Суду України від 24.11.2008 р., сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка/омана насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про введення його в оману щодо істотних обставин правочину і існування цих обставин на момент вчинення правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчинення правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Під час оформлення кредиту заяву на отримання кредиту підписує повнолітня, дієздатна особа (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч.2 п.1 ст 30 ЦК України). При укладанні спірного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до заяви-позичальника, яку відповідач підписала, чим уклала з ПАТ «Акцент-Банк» кредитний договір, їй було роз'яснено всі умови кредитування, про що свідчать два останні абзаци заяви-позичальника перед підписом клієнта, в яких зазначено, що відповідач підтвердив надання їй повної інформації по кредиту, своїм підписом підтверджує, що заява-позичальника разом з запропонованими умовами складає між нею і банком кредитний договір. Також заява позичальника містить підтвердження того, що боржник був ознайомлений з усіма умовами кредитування, які йому були надані у письмовій формі, про що свідчить підпис позичальника на другій сторінці заяви позичальника. Посилання представника позивача по зустрічному позову відносно того, що Договір суперечить частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також стосовно того, що права споживача було порушено, нічим не обґрунтовані і не підтвердженні доказами. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перед підписання договору ознайомлювалася з його умовами та підтвердила згоду своїм підписом. Також суд не погоджується з висновком представника позивача за зустрічним позовом щодо того, що в кредитному договорі не зазначено порядок його зміни та припинення, оскільки пунктом 3.3.3. Умов надання споживчого кредиту зазначено перелік випадків, на підставі яких договір може бути припинено або розірвано. Крім того, не доведено та не надано суду доказів збільшення процентної ставки. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження порушення ПАТ «Акцент- Банк» вимог законодавства при укладенні кредитного договору, оскільки на момент укладення оспорюваного договору були дотримані всі необхідні умови щодо його укладання, договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами. Також в судовому засіданні не доведено обставин щодо несправедливості умов укладеного договору, підстав для визнання недійсним вказаного правочину суд не вбачає. Виходячи з встановлених обставин справи, позивач за зустрічним позовом не довів, що діями ПАТ «Акцент - Банк» порушені права та інтереси [PERSON], а тому суд вважає відсутніми підстави для визнання кредитного договору недійсними і, як наслідок, не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги зустрічного позову, оскільки витікають за наслідком відмови у задоволенні похідних. Таким чином, частковому задоволенню підлягають позовні вимоги первісного позову: стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість загальною сумою 25999,16 грн. Крім того, в силу ст.89 ЦПК України, суд вважає необхідним також задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк» сплачені кошти судового збору - 277,56 грн.

Outcome: partial