Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 09.10.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 12.12.2013 р. фізичною особою - підприємцем Барикіним Миколою Олександровичем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privathank.ua. які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № Б/Н від 12.12.2013 р. та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг". 30.12.2016 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відомості з відповідного реєстру додаються.). Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, вимоги кредиторів фізичної особи-підприємця, чия діяльність була припинена, можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Вищезазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року (справа №6-125цс13). Відповідно до 3.18.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до п. 3.18.1.1. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта. Відповідно до п. 3.181.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди. Відповідно до 3.18.1.8. Умов - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»). Відповідно до п. 3.18.1.6. Умов зазначає, що Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свого згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших) клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших). Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 41400,00 грн. Відповідно до розділу Умов 3.18.4. яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі -"період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.1. Умов). При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п. 3.18.4.1.2. Умов). У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.3. Умов). Під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4. Умов). Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати. Пунктом 3.18.4.4.Умов визначено розмір винагороди за використання ліміту, яку позичальник сплачує Банку 1-го числа кожного місяця. При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими. Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов - Банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого «Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором відповідач станом на 05.09.2018 року має заборгованість - 201170,75 грн. яка складається з наступного: - 34611,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 86131,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 11355,16 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 69072,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи викладене та беручи до уваги приписи статей 15 та 16 ЦК України позивач має право самостійно обрати спосіб судового захисту та визначити розмір своїх вимог. За таких обставин, розмір позовних вимог до відповідача, які позивач просить задовольнити, складає 116825,83 грн., з яких: - Загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 34611,64 грн.; - Загальний залишок заборгованості за процентами за період з 07.07.2014 по 05.09.2018 - 82214,19 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено до слухання на 14.01.2019 року на 13 год. 30 хв. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 12.12.2013 року № б/н в сумі 116 825 гривень, 83 копійки, з яких: 34 611 гривень 64 копійки заборгованість за тілом кредиту, 82 214 гривень 19 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом за піод з 07.07.2014 року по 05.09.2018 року, а також судовий збір в сумі 1762 гривні 00 копійок. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду, задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5639/18 від 14.01.2019 р. за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, скасовано. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено розгляд справи у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 04.10.2019 року 09 годині 30 хвилин. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з*явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що згідно з рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.03.2015 року по справі № 908/745/15-г, з нього на користь ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" стягнуто суму 51807 грн 55 коп. по договору від 12.12.13 р., вказане рішення виконано ним в повному обсязі. Просив суд застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтями 598, 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг від 12.12.2013 року, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок № [NUMBER] . Згідно договору, Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язується у строк, визначений договором, виконати свої зобов`язання по своєчасному погашенню суми заборгованості перед Банком, а також сплачувати плату за кредит на користь банку відповідно до умов договору. Позивач виконав обов`язок перед відповідачем відповідно до умов договору, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 41400,00 грн. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що 11.03.2015 року Господарським судом Запорізької області ухвалено рішення по справі № 908/745/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Барикіна Миколи Олександровича про стягнення заборгованості. Позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця Барикіна Миколи Олександровича задоволено та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Барикіна Миколи Олександровича на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" - 51807 грн 55 коп, в тому числі - 34 611 (тридцять чотири тисячі шістсот одинадцять) грн. 64 коп. заборгованості за кредитом, 12 747 (дванадцять тисяч сімсот сорок сім) грн. 20 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 746 (одна тисяча сімсот сорок шість) грн. 09 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 875 (вісімсот сімдесят п`ять) грн. 62 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. 24.03.2015 року Господарським судом Запорізької області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2015 р. по справі № 908/745/15-г, що набрало чинності 24.03.2015 р. Рішення суду виконане та закінчено виконавче провадження. Вказане підтверджується постановою № 9138 Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 17.04.2018 року про примусове виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/745/15-г від 24.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 55797426, в якому зазначено про повне фактичного виконання згідно виконавчого документа. На підтвердження цього, відповідач [PERSON] надав суду квитанції про сплату боргу, а також лист Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 03.03.2018року за № 8517, згідно якого: « [PERSON] виконав свої зобов`язання за наказом № 908/745/15-г, виданого 24.03.2015 року Господарським судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 51807, 55 грн.». З вказаного слід, що зобов`язання відповідача [PERSON] за кредитним договором від 12.12.13 р. на суму 34611,64 грн. припинилось у зв`язку з повним виконанням, а вимога банку в даному провадженні є фактично подвійним стягненням однієї і теж суми. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Враховуючи те, що рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2015 року по справі № 908/745/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Барикіна Миколи Олександровича про стягнення заборгованості виконано боржником в повному обсязі, з врахуванням визначеної судом пені в розмірі 1746,09 грн., вимога банка про стягнення з відповідача пені на суму 69072,38 грн. є безпідставною. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. п. 54, 55 Постанови Верховного суду № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом». Таким чином, вимога позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про сплату процентів в сумі 86131,57 грн. не ґрунтується на вимогах Закону і не може бути задоволена судом. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6- 1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним». Відповідно до наведеної правової позиції стягнення комісії є незаконним, сума оскільки відповідач здійснював платежі на користь банку, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині суд відмовляє. Оскільки, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», строк позовної давності судом не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed