Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

19 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Головне управління національної поліції в Хмельницькій області, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 25 січня 2017 року представником позивача було подано остаточну позовну заяву в новій редакції, а саме до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області, [PERSON] МВС України в Хмельницькій області, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2010 року біля 18 години 10 хвилин він, керуючи належним на праві приватної власності [PERSON] мікроавтобусом «ІVЕСО» д.н.з. [NUMBER] та виконуючи пасажирські перевезення по маршруту № 38 „Озерна-Гречани, рухаючись по вулиці Камянецькій зі сторони вулиці [PERSON] в напрямку до перехрестя вулиць Камянецька- Примакова, при проїзді вище вказаного перехрестя допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по вулиці Примакова зі сторони вулиці Соборної в напрямку до вулиці Шестакова, котрий виконував проїзд перехрестя вулиць Камянецька - Примакова. Внаслідок даного зіткнення водій автомобіля «Daewoo Lanos» [PERSON], пасажирка [PERSON] та пасажирка автобуса «ІVЕСО» [PERSON] отримали тілесні ушкодження. По даному факту начальником ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області [PERSON] було порушено кримінальну справу і обидва автомобілі були визнані речовими доказами та поміщені на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області по вул. Купріна. Вказує, що 13.08.2010 р. йому було предявлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. Вироком Хмельницького міськрайсуду від 08.05.2013 року його за предявленим обвинуваченням за ч.1 ст.286 КК України було виправдано за відсутністю в діях зазначеного складу злочину. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 року було відхилено апеляційну скаргу прокурора та залишено без змін вирок суду І інстанції. Ухвалою судової палати в кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.12.2013 року було відмовлено в задоволенні касаційної скарги заступника прокурора Хмельницької області та залишено в силі постановлені по справі судові рішення. В звязку з притягненням до кримінальної відповідальності та частими судовими засіданнями, про що стало відомо іншим власникам транспортних засобів, які займаються пасажирськими перевезеннями, не мав змоги влаштуватись водієм, тобто виконувати роботу за своєю єдиною спеціальністю - водія, в звязку з чим протягом 3,5 років вимушений був займатись пошуками випадкових заробітків, в основному підсобним робітником на будівництві приватних будинків, а отримувані кошти були явно недостатніми для належного існування та утримання сімї, а тому розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в 150 000 грн. А тому, посилаючись на ст. 1176 ЦК України та Закон "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на його користь 150 000 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. витрат на оплату юридичної допомоги в кримінальній справі та 8 000 грн. витрат по наданню правової допомоги в даній справі, а всього 173\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив стягнути кошти з держави. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, вказавши, що позивач відповідачем по справі визначив Державну казначейську службу України, проте у контексті позовної заяви та додатків до неї, позивач жодним чином не довів та не обґрунтував, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність орган Казначейства завдав останньому, та у чому полягала протиправність діяння відповідача. Позивач в своєму позові помилково ототожнює Державу Україну з державним органом - Державною казначейською службою України, що є порушенням ч. 2 ст.176 ЦК України, відповідно до якої, юридичні особи, створені державою, якою і є ДКСУ, не відповідають за зобовязаннями Держави. Жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Позовна заява є безпідставною та необгрунтованою, оскільки самим же позивачем не було вказано яке саме його право порушено Державною казначейською службою та не було вказано жодної правової підстави такого стягнення. Державна казначейська служба України не перебувала із позивачем у цивільно - правових відносинах, а тому не завдавала і не могла завдати останньому шкоди (моральної немайнової) чи будь-яких інших втрат. Представник від прокуратури Хмельницької області, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом. В частині відшкодування 15\~000 грн. витрат понесених на правову допомогу в кримінальній справі провадження просив закрити. Представник відповідача [PERSON] Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовної заяви, вказавши, що шкода за вказаним цивільним позовом, навіть за умови наявності підстав для його задоволення, не може стягуватися з органів державної влади та посадової особи органу державної влади, яка здійснювала свої повноваження згідно законодавства, а може бути відшкодована виключно державою. До того ж, слідчий який притягнув до відповідальності позивача не являвся на час винесення постанови посадовою особою безпосередньо УМВС України в Хмельницькій області, а був посадовою особою Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області, який є окремою юридичною особою. А за таких обставин УМВС України в Хмельницькій області в будь-якому разі не може бути відповідачем за даним позовом та відповідати за незаконні, на думку позивача, дії, які не вчиняло. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а в частині відшкодування 15\~000 грн. витрат на правову допомогу в кримінальній справі провадження слід закрити, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що за результатами розслідування слідчим ВР ДТП СВ Хельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області [PERSON] 13.08.2010 було притягнуто у якості обвинуваченого та предявлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. [PERSON] обвинувачувався у тому, що 20.06.2010 року біля 18 години 10 хвилин він, керуючи належним на праві приватної власності [PERSON] мікроавтобусом «ІVЕСО» д.н.з. [NUMBER] та виконуючи пасажирські перевезення по маршруту № 38 „Озерна-Гречани, рухаючись по вулиці Камянецькій зі сторони вулиці [PERSON] в напрямку до перехрестя вулиць Камянецька- Примакова, при проїзді вище вказаного перехрестя, в порушення п.п. 1.3,1.5,8.7.3, 8.10,16.3 ПДР допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по вулиці Примакова зі сторони вулиці Соборної в напрямку до вулиці Шестакова, котрий виконував проїзд перехрестя вулиць Камянецька - Примакова. Внаслідок даного зіткнення водій автомобіля «Daewoo Lanos» [PERSON], пасажирка [PERSON] та пасажирка автобуса «ІVЕСО» [PERSON] отримали тілесні ушкодження. По даному факту начальником ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області [PERSON] було порушено кримінальну справу і обидва автомобілі були визнані речовими доказами та поміщені на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області по вул. Купріна. Так, пошкоджений внаслідок ДТП мікроавтобус «ІVЕСО» д.н.з. [NUMBER], на якому працював позивач, постановою слідчого ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області [PERSON] від 18.08.2010 року був визнаний речовим доказом та поміщений на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області. Вироком Хмельницького міськрайсуду від 08.05.2013 року [PERSON] за предявленим обвинуваченням за ч.1 ст.286 КК України було виправдано за відсутністю в діях зазначеного складу злочину. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 року було відхилено апеляційну скаргу прокурора та залишено без змін вирок суду І інстанції. Ухвалою судової палати в кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.12.2013 року було відмовлено в задоволенні касаційної скарги заступника прокурора Хмельницької області та залишено в силі постановлені по справі судові рішення. Таким чином, [PERSON] перебував під слідством і судом протягом 35 місяців 10 днів (2 роки 11 місяців 10 днів) (з часу предявлення обвинувачення 13.08.2010 р. по час виправдання судом - ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 р.). Згідно зі\~статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. \~Відповідно до\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. \~Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~установлює випадки, умови та поряд відшкодування шкоди. Суд приходить до висновку, що на підставі статей\~1\~та\~2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду ", [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яку слід визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру\~\~у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільні законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час\~\~перебування\~\~ під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні\~\~дії\~\~органів,\~\~що\~\~здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної\~\~втрати\~\~громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктами 3,4 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України, генеральної прокуратури України, міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що\~з 1 січня 2017 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 3200 гривень. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. [PERSON] перебував під слідством і судом протягом 35 місяців 10 днів (2 роки 11 місяців 10 днів) (з часу предявлення обвинувачення 13.08.2010 р. по час виправдання судом - ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 р.). Таким чином, розмір моральної шкоди завданої [PERSON], виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом становить - 113 032 грн. (35 місяців 10 днів х 3200 грн.). Така ж правова позиція викладена у справі № 6-2203цс15\~від 02.12.2015 р., а саме : відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно зі\~статтею 25 Бюджетного кодексу України\~Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно положеннями п. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Вище зазначене свідчить, що Державне казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що твердження представника Державної казначейської служби України про те, що на органи Державної казначейської служби України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за дії інших юридичних осіб не може бути прийнято судом до уваги. При вирішенні вимог в частині стягнення витрат на оплату правової допомоги у кримінальній справі суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст.11,12 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", пп.. 11,12 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України, генеральної прокуратури України, міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що розмір шкоди, зазначеної в п.4 ст.3 цього Закону (надання юридичної допомоги), залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора (ч.2). Отже, вирішення питання про стягнення витрат на оплату правової допомоги під час розгляду кримінальної справи належить до компетенції суду за правилами того виду провадження, в якому ця справа розглядалась, а не в порядку цивільного судочинства. У зв'язку із цим провадження у справі в частині стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи в сумі 15\~000,00 грн. слід закрити, що не позбавляє позивача можливості звернутися до суду для вирішення питання про стягнення витрат на оплату правової допомоги за правилами кримінального судочинства. Відповідно до п.13 ч.2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого врядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до вимог ч.2\~ст. 88 ЦПК України\~ці витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~\~ Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1, п.4 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Право на правову допомогу гарантовано\~статтями 8,\~59\~Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року\~№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року\~№ 6-рп/2013). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~\~ Відповідно до договору про надання правової допомоги при судовому розгляді даної справи укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON], визначено чіткий обсяг юридичних послуг, що надаються адвокатом і згідно яких адвокат взяв на себе зобовязання надавати такі послуги, що передбаченіст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Так, позивачем були понесені витрати, пов'язаних з розглядом даної судової справи - витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн., які підтверджені квитанцією № 17 від 15.03.2016 р. З журналів судового засідання вбачається, що представник позивача приймав участь безпосередньо у судовому засіданні протягом 2 годин 30 хвилин. Крім того, згідно з наданим в судовому засіданні представником відповідача усного розрахунку часу витраченого на надання правової допомоги складає 4 години 30 хвилин (1 год. консультації, 3 год. формування позовної заяви та 30 хвилин формування доказів). Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"), що становить у даній справі 4\~323, 20 грн. (1544\~ грн.* 0,4 * 7 год). А тому, враховуючи, що позов задоволено частково, витрати на правову допомогу у даній справі понесені позивачем становитимуть 2\~961, 82 грн. ((Позовні вимоги задоволено на 68,51% (113\~032 грн. х100%:165 000 грн.), а тому витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становитимуть (4\~323, 20 грн. х 68,51%:100).

Outcome: partial