Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

26 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 серпня 2019 року він передав відповідачу грошові кошти в сумі 1 000 доларів США в рахунок передплати за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На даний час з`ясувалося, що відповідач не є власником вказаної квартири, в зв`язку з чим, укладання договору купівлі-продажу є неможливим. Також, відповідач відмовляється повернути йому грошові кошти, отримані нею безпідставно. Зазначені обставини підтверджуються розпискою відповідача від 24 серпня 2019 року. Неодноразові звернення до [PERSON] стосовно повернення грошей не дали будь-якого результату, грошові кошти не повернуто, тому позивач змушений звертатися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти еквівалентні на день ухвалення рішення суду у справі сумі 1 000 доларів США, станом на 24 грудня 2019 року це становить 24 700 гривень. З урахуванням ціни позову, суд розглядає справу в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовільнити. В попередніх судових засіданнях доповнив, що його дочці потрібна була квартира, вона знайшла в інтернеті, подзвонила. Він, його дружина та дочка пішли дивитися квартиру по [ADDRESS] їх влаштувала, вона як 2-кімнатна, дітям в школу та дитячий садок близько. Вони сказали, що ціна квартири 8 000 доларів, це озвучив чоловік відповідача - [PERSON] . Вони вирішили поторгуватися, але вони не погодилися. Вони вирішили погодитися за таку ціну. Через 1-2 тижні дочка подзвонила, що вони їй сказали сплатити завдаток - 3 000 доларів. Вони приїхали, [PERSON] сказав, що вони безсовістні, щоб дали їм 3 000 доларів, говорив, що вони не входять в їх становище. Виникла сварка, він сказав, що дає 1 000 доларів завдатку за умови, що вони погасять заборгованість по квартплаті та зроблять документи, вони показали техпаспорт на квартиру, він їм сказав, що це не документ про власність. Відповідач сказала, що бабуся подарувала їй квартиру, але договір дарування не показала. Домовилися зустрітися через 2 тижні. Приїхала [PERSON] , її бабуся, пішли до нотаріуса, а документи в них не готові, лише була відмова інших на користь бабусі. Він сказав, що вони, мабуть, аферисти, а [PERSON] сказав, що гроші вони в таксі загубили. Бабуся не стала з ними розмовляти, сказала, що якщо їй гроші не дають, то вона поїхала додому. Вони пішли до них, а [PERSON] в нотаріуса не було, він зрозумів, що їх "розвели", як "лохів". Розійшлися, дзвонили їм, ніхто з ними не розмовляв. Поїхали до бабусі в село, її там не знайшли, сусіди дали її телефон, подзвонили до неї, вона сказала, щоб будинок самі подивилися, вони їй відповіли, що телефонують не за будинок, а за квартиру, вона сказала, що можете подавати в суд, онучці нічого не буде. [PERSON] дзвонив їх дочці, говорив, що місто маленьке, в неї маленькі діти, вимагав, щоб віддали 2 000 доларів, він йому телефонував. Потім бабуся їм подзвонила,що треба поговорити, в той день не приїхала, пізніше пройшла мимо них, не розмовляла, потім була остання розмова з відповідачем, він підійшов до неї, запитав, чому вони не роблять документи на квартиру, а вона йому "дулю" під ніс, а бабуся посміхалася. Вони пішли правду шукати - в секту пішли, бо вони ж люди віруючі, подзвонив [PERSON] , що готові віддати 500 доларів, сказав, що юрист йому так порадив. Але так до грудня 2019 року і не віддав, він подав заяву до суду, в поліцію, гроші так і не повернули. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву у встановлені судом строки не надала, заяви про розгляд справи в її відсутність не надсилала, про дату розгляду справи була неодноразово належним чином повідомлена, про причини неявки суд не сповістила. В попередніх судових засіданнях пояснила суду, що їм подзвонила дочка позивача - [PERSON] та виявила бажання подивитися квартиру. Прийшли подивитися квартиру позивач, його дружина та дочка з двома дітьми. Вони квартиру продають, не знали як це робиться. Подзвонили знайомим, ті порадили взяти завдаток. Її чоловік подзвонив [PERSON] , щоб вона дала завдаток за квартиру, та прийшла, вони їй сказали, що потрібно їй сплатити їм 3 000 доларів США завдатку. Вона сказала, що сама це не вирішує, запросила своїх батьків. Вони їй також дали документи на квартиру: технічний паспорт та Витяг. Вони приїхали, вона пояснила їм хто є власниками квартири: [PERSON] - дід, [PERSON] - бабуся, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син бабусі. Всі троє обіцяли написати на бабусю довіреність і вона від свого імені та від них продасть квартиру позивачу. Нотаріуса довго не було, вони запропонували поїхати до нотаріуса в смт.Петропавлівку, вони не погодилися, бо дорого, їх донька перебувала в "бракоразводном процесі". Вони повинні були зустрітися через три тижні. Через вказаний час вона та її бабуся зустрілися з позивачем, його дружиною та дочкою. Всі документи їм пред`явили. В них ще не було Витягу з Реєстру, не було оцінки квартири. На той час вони дали завдаток 1 000 доларів США, повинні були віддати ще 2 000 доларів США, як домовлялися. Вони були у помічника нотаріуса, останнього не було. Про те, що довіреність буде на неї - ніхто не говорив, говорили, що квартиру їм продасть бабуся. Вони 2 000 доларів не дали, бабушка "псіхонула" і поїхала додому. Вона йшла разом з [PERSON] , вона їй говорила, що квартира її, хоча вона і бабусина. [PERSON] говорила, що залежить від своїх батьків, що грошей у неї немає, потім вона подзвонила, просила номер телефону бабусі, щоб подзвонити їй та попросити збавити ціну квартири, продавши не за 8 000 доларів, а за 7 000 доларів США. Вона їй відмовила давати номер, бо вона, а не бабуся вирішує всі питання по квартирі, бо квартира її, вона онука, її мама померла, її батьки квартиру у них купили, мама померла в 2008 році, вітчим також помер, квартира її. Вона [PERSON] написала, що сума не змінюється, що вони готові продати квартиру, а вони вже знайшли іншу квартиру і не захотіли купувати. Вона знайшла скрін-шот, що завдаток не повертається. Їх викликали в поліцію, там сказали, що в їх діях немає складу злочину. Потім вони продали квартиру, хотіли повернути позивачу 500 доларів, вони не змогли з ними розмовляти, потім вирішили забрати ці гроші, а в них їх не було. вони аферісти, у них все видалили з телефонів, потім дочка їх подзвонила, сказала, що не будуть за таку суму купувати квартиру в них. Вони угоду з ними не розривали, угода була усна. Вони пропонували їм поїхати до нотаріуса, укласти угоду про завдаток, дізналися скільки це коштує, сказали, що платити не будуть за угоду, бо вони квартиру продають, пропонували заплатити нотаріусу їм, вони відмовилися. Вони поїхали в смт.Петропавлівку, взяли Витяг з реєстру у секретаря нотаріуса, щоб дізнатися, чи немає арешту на квартиру, арешту не було. Вони єдине що не зробили - це оцінку, яка робиться на протязі доби. На сьогоднішній день завдаток позивачу не повернули. Вона фактичний власник квартири, а її бабуся - юридичний. Вона взяла від позивача 1 000 доларів США завдатку, повертати його не буде, бо той не виконав умови договору купівлі-продажу квартири. Довіреності на продаж квартири в неї не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення аналогічні поясненням позивача, доповнивши, що відповідач та її чоловік обіцяли доробити ремонт в квартирі, вони погодилися і вирішили купувати квартиру. Потім подзвонила її дочка, сказала, що продавці квартири потребують предоплату 3 000 доларів, вони приїхали, спитали, що це за предоплата, вони сказали, що безробітні, в них мала дитина, домовилися, що вони їм дають 1 000 доларів завдатку, вони показали техпаспорт на квартиру, в квартирі була зареєстрована відповідач з бабусею. Відповідач говорила, що вона є власником квартири. Через 2 тижні вона почала дзвонити, погрожувати дочці, казати, що у дочки мала дитина, щоб дали ще 2 000 доларів, ходили до нотаріуса, той сказав відповідачу, щоб вони робили документи на квартиру, вони вимагали ще 2 000 доларів, бо угоди не буде. Вони поїхали до бабусі в село, та сказала, що відповідачу нічого не буде за те, що вона взяла гроші. Потім бабуся домовилася з ними про зустріч у вівторок, в квартирі було багато боргів за комунальні послуги, за світло, їм лічильники не показали, не пропускали до них. [PERSON] все писав на телефон. Вона їм казала, де документи на квартиру, а він казав, що вони знали, що купляти квартиру вони не будуть. [PERSON] "дулю" показала її чоловіку, вони пішли до пастора. У кімнаті, коли вони передавали гроші відповідачу - 1 000 доларів, на кушетці у другій спальні лежав чоловік, вона його бачила. Гроші її чоловік дав їй, вона передала [PERSON] , та написала розписку. Відповідач говорила, що вона власник квартири. Свідок [PERSON] пояснив, що їх знайомство з позивачем відбулося через бажання останнього купити квартиру, яка належить його дружині. Вони прийшли всією сім`єю, оцінили квартиру, сказали, що будуть її купувати, вони зняли оголошення з сайту. Їм знайомі порадили взяти у них гроші, щоб була гарантія, що вони куплять квартиру. Він подзвонив [PERSON] - дочці позивача, щоб вона прийшла, поспілкувалися, сказали, що хочуть завдаток, приїхали її батьки, розмова не пішла. Дружина надала їм документи, які свідчили, що квартира оформлена на 4 осіб, які її приватизували, вони бачили, що він та його дружина не власники, сказали їм, що роблять все відкрито: де-юре вони власники, а по факту - квартира його дружини. Їм потрібні були гроші, в них хворів дідусь, був борг за комуналку, треба було документи підготувати. Взяли від позивача завдаток 1 000 доларів США, дружина написала розписку, їм дали документи на квартиру - техпаспорт, ордер, папку з усіма документами на квартиру. Прийнявши від позивача 1 000 доларів, почали займатися довіреністю на бабусю, возили в м.Дніпро до нотаріуса людей, в м.Слов`янську, бабусю та дідуся в Петропавлівку. Все зробили, коли настав момент позивачу платити ще 2 000 доларів їм, виникли труднощі. їх дочка - [PERSON] сказала, що батьки більше грошей давати не будуть, він наполягав, бо вони виконали всі умови договору, а гроші вони не дають. Їх відносини тривали місяцями, вони "лоханулися", пішли на поводу у цих людей, бо у їх дочки був "бракоразводний процес", бо якщо зараз купили б вони дочці квартиру, то треба було б ділити їй її з чоловіком. Вони чекали 2 місяці, поки буде рішення суду про розірвання шлюбу дочки позивача. Вони чекали, в них не було довідок, які діють три дні. В них почалися причини, що дорого, що квартира двокімнатна, а продають як за трикімнатну, тощо. Вони хотіли скинути ціну, він наполягав на ціні початковій. Завдаток в 1 000 доларів США позивач передав його дружині, та написала розписку про отримання. Договір завдатку не був нотаріально посвідчений. Квартиру вони продали іншим людям, в нього є записи на диктофоні, бо він хотів дотримуватися законності і порядності перед [PERSON] і людьми. За 8 000 доларів була домовленість продати. Вони довго не погоджувалися, було ясно, що купувати квартиру не збираються. Погодилися зустрітися в них дома і бабуся була, як власник квартири, вони прийшли, почали орати, що якщо не продадуть за 7 000, то угоди ніякої не буде. Вони створили конфлікт, він їм сказав закрити рота, діалог не вийшов. Вони бабусю до нотаріуса возили, документи були, бабуся не могла продати, деяких довідок не було, які робляться в процесі. Дружина не обіцяла надати їм договір дарування чи довіреність від бабусі, вони обіцяли, що буде довіреність від інших співвласників бабусі. Вони пропонували нотаріально посвідчити договір завдатку, але позивач відмовився. Домовлялися за 3 000 доларів завдатку, дали 1 000 доларів, а 2 000 доларів відмовилися потім давати. В квартирі під час передачі завдатку в іншій кімнаті був його товариш, він до нотаріуса не ходив, ходила [PERSON] та бабуся. Він свідка не ховав, служить людям, вірує в [PERSON] , допомагав чоловіку, в якого квартира після пожежі, він жив у них, вони його приютили, коли вони приходили, він в кімнаті лежав, читав. Свідок [PERSON] пояснила, що юридично власником квартири є вона, але з онукою (відповідачем) в неї довірительні відносини. Ще власниками квартири є її діти: син [PERSON] , дочка [PERSON] і [PERSON] - її чоловік. Всі співвласники надали їй довіреності на продаж квартири. Ця квартира належить [PERSON] (відповідачу) вже 20 років, хоча право власності на них, але за домовленістю вони [PERSON] залишили квартиру, бо потрібні кошти на її утримання, а в них їх не було, всі кошти витратили на операції чоловіку. Вона була згідна продати квартиру, як просила [PERSON] . Наразі квартиру вони вже продали іншим людям, бо їм потрібні були гроші. Вони виставили ціну, ходили до нотаріуса, взяли від позивача 1 000 доларів, розписку написала [PERSON] , вони повинні були дати ще 2 000 доларів у нотаріуса, але вони відмовилися, вона поїхала додому. Про отримання 1 000 доларів у нотаріуса не посвідчували договір. Вона знає, що борг по квартирі за комунальні послуги був, а суму не знає. Всі документи на квартиру вона передала онучці [PERSON] . Позивач погрожує. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав. Сторони не заперечують факт того, що [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток в розмірі 1 000 доларів США за продаж квартири [ADDRESS] 24 серпня 2019 року. На підтвердження цього відповідач склала розписку, яку додано до матеріалів справи. Сторони та свідки підтвердили, що вказана квартира на праві приватної власності відповідачу [PERSON] не належала. Сторони підтвердили, що грошові кошти, в розмірі 1 000 доларів США, не повернуті відповідачем позивачу. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Так, сторони в цій справі зосередились на доведені суду обставин які підтверджують, з чиєї саме вини не відбулася угода купівлі-продажу квартири. В той же час суд зазначає, що в правовідносинах які склалися між сторонами, не мають правового значення мотиви, через які не було укладено договір купівлі\~продажу квартири. Згідно із частинами першою, третьою статті 635 Цивільного Кодексу України /далі ЦК України/ попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (\~ст. 655 ЦК України). Договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК). В разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1\~ст. 220 ЦК України). Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі\~продажу та його нотаріального посвідчення. Слід зазначити, що частина 2\~статті 570 ЦК України\~встановлює презумпцію авансу, якщо не буде встановлено, що сплачена сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачу грошова сума в розмірі 1 000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом України в Постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, в постанові від 25 вересня 2013 року у справі №6-82цс13 та в подальшому неодноразово підтримувався Верховним Судом в постановах від 28.08.2019 року у справі №128/1885/14-ц та від 27.11.2019 року у справі №520/6286/16-ц. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення еквіваленту переданих раніше позивачу 1 000 доларів США, на момент ухвалення рішення суду. В той же час, відповідно до ч.ч.1,2\~ст.533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже частина друга\~ст.533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом указаних норм матеріального права, якщо сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, то у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим, для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року (справа №6-284цс17). На день ухвалення рішення судом, тобто станом на 01 жовтня 2020 року, офіційний курс Національного банку України щодо одного долару США становить 28,3105 грн. Тобто, 1 000 доларів США складає (1 000 х 28,3105) = 28 310,50 гривень. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, його позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved