Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У липні 2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивував тим, що за договорами відступлення права вимоги вони набули право вимоги по кредитним договорам та договорам забезпечення. Як з'ясувалося постановами ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва від 02 квітня 2012 року та 08 червня 2012 року на майно [PERSON] Відповідно до договору іпотеки від 28 грудня 2006 року, укладеного між ВАТ «БІГ Енергія» та [PERSON], в забезпечення виконання останнім зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку Банку належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,1498га. Що розташована в [ADDRESS]. Отже, перебування іпотечного майна під арештом згідно вищевказаної постанови ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області перешкоджає повному та своєчасному виконанню умов договору та звернення стягнення на предмет іпотеки. Просили суд зобов'язати відділ ДВС Оболонського районного управління юстиції в м. Києві зняти арешт та заборону з заставного майна, а саме земельну ділянку площею 0,1498га. Що розташована в [ADDRESS], накладений постановою від 02 квітня 2012 року; зобов'язати відділ ДВС Оболонського районного управління юстиції в м. Києві зняти арешт та заборону з заставного майна, а саме земельну ділянку площею 0,1498га. Що розташована в [ADDRESS], накладений постановою від 08 червня 2012 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що на даний час розмір боргу [PERSON] становить 52 000 дол. США, вартість земельної ділянки визначена в договорі іпотеки. Звертались до виконавчої служби щодо зняття арешту з іпотечного майна, але отримали відмову. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» проти задоволення позову не заперечував. Суду пояснив, що триває виконавче провадження по судовому рішенню про стягнення з [PERSON] заборгованості. На даний час заборгованість не погашена. Оскільки за рахунок іпотечного майна можуть бути задоволені також і їх вимоги, у разі реалізації за вищою сумою за суму боргу, тому вважав, що зняття арешту порушить їх майнові права. У судове засідання представник відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м.Києві, [PERSON] не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 10 ЦПК України судом роз'яснено права сторін на подачу доказів та заявлення відповідних клопотань. У судовому засіданні представники сторін клопотань про витребування доказів не заявили та вважали за можливе розглянути справу на наявних в матеріалах справи доказах, без дослідження в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження. При розгляді справи встановлено, що 28 грудня 2006 року між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] укладено кредитний договір №11/13-12-2006. За умовами даного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 52 500 дол. США з кінцевим терміном повернення до 20 грудня 2016 року. У якості забезпечення виконання кредитного договору між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] укладено договір іпотеки. П. 1.2-1.4 договору передбачено, що в іпотеку передається земельна ділянка площею 0,1498га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництв ата обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3222484405:03:002:0093. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов'язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов'язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку. 27 грудня 2013 року між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та TOB «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, відповідно до умов якого банк відступив на користь позивача своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором, що також підтверджується додатком №2 до договору. 21 січня 2014 року між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та TOB «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір про відступлення права вимоги за довго ром іпотеки, відповідно до умов якого банк відступив на користь позивача своє право вимоги. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору [PERSON] мав вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. У судовому засіданні представник позивача не вказав, яку заборгованість має боржник [PERSON], не надав суду відповідні докази, не заявив клопотання про їх витребування. В силу застави у зв'язку із невиконання боржником (іпотекодавцем) зобов'язання, забезпеченого іпотекою, кредитор має право одержати задоволення за рахунок іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника шляхом звернення стягнення на предмет обтяження (предмет іпотеки). З витягу №62197924 від 02 липня 2014 року з Державного реєстру іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріуса вбачається, що на іпотечне майно постановами від 02 квітня 2012 року та від 08 червня 2012 року відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції в м. Києві зняти арешт та заборону з заставного майна, а саме земельну ділянку площею 0,1498га, що розташована в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України, Позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на за хист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки позивачем не подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставинам, зазначених в позовній заяві, боржник [PERSON] має непогашену заборгованість перед іншим кредитором, тому в задоволенні позову суд відмовляє. Пояснення представника позивача, що вартість предмету іпотеки на час розгляду справи в суді погоджена сторонами в договорі іпотеки, суд оцінює критично, оскільки договір укладений в 2006 році, та вартість майна має бути підтверджена допустимими та належними доказами. При цьому інший кредитодавець заперечував щодо зняття арешту з майна, оскільки після реалізації предмету іпотеки за ціною, вищою за суму боргу, вони також мають право погасити заборгованість за рахунок цього ж майна. Крім того, на час розгляду справи позивачем не подано доказів не можливості проведення примусової реалізації майна боржника, тобто не подано доказів на підтвердження порушення права, просте зазначення наявності арешту не може підтверджувати дану обставину. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed