Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до Роменської ВК №56 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого до довічного позбавлення волі. Позов обґрунтовує тим, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Роменській ВК №56. 21 липня 2016 року відповідач вручив йому лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2016 року №585/2487/16/14532/16, щодо направлення на його адресу копії ухвали від 12.07.2016 про повернення позовної заяви. Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 21 липня 2016 року за № 3929 у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. З огляду на зазначене відповідач не виконав приписів ч. 4 ст. 113 КВК України та п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1304/5, чим порушив його права на таємницю кореспонденції з суду, передбачені ч. 2 ст. 7 КВК України, ст. 31 Конституції України, ч. 1 ст. 306 ЦК України та ч. 1 ст. 8 Конвенції. Незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, так як здійснивши перегляд кореспонденції суду, адресованої на його ім'я, відповідач порушив його цивільне право на таємницю кореспонденції. Протиправні дії відповідача створили конфлікт між сторонами, який викликав у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу. Він зневірився в авторитеті державної влади, представником якої є відповідач. Протиправна поведінка відповідача лягла на нього психологічним тягарем, оскільки відповідач не забезпечив його тримання під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод заходу не завдавали йому душевного страждання чи мук, які перевищували б неминучий рівень страждання, властивого тримання під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги ув'язнення його здоров'я і добробут були належним чином забезпечені. Дані обставини порушили нормальний хід життя позивача, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання, що безумовно не сприяло покрашенню його психологічного стану здоров'я. Завдану йому моральну шкоду із врахуванням характеру та обсягу душевних страждань він оцінює у 1000 грн., яку просить стягнути із відповідача. Крім того, позивач просив, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, звільнити його від сплати судового збору при подачі позову до суду. Відповідач не погоджуючись з позовом надав суду відзив на позов від 19.03.2019 в якому зазначає, що Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» позов не визнає, вважає таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON]І, є засудженим до довічного позбавлення волі із 04 травня 2005 року відбуває покарання в державній установі «Роменська виправна колонія №56». ДУ «Роменська виправна колонія №56» веде Журнал реєстрації вхідної кореспонденції, яка адресується самій установі та Журнал обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі у відповідності до Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції 02.07.2013 № 1304/5 в межах календарного року. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув'язнення» і статей 8, 113 КВК України скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягають перегляду, за винятком кореспонденції, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. 21 липня 2016 року працівником канцелярії державної установи був отриманий лист за вх.№3929 з Роменського міськрайонного суду Сумської області. Оскільки даний лист надійшов без помітки для [PERSON]І, або «особисто», він був зареєстрований в журналі вхідної кореспонденції державної установи «Роменська виправна колонія (№56)». Вказаний лист був адресований [PERSON] та вручений йому 21.07.2016 року. Також, оригінал поштового конверта з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.07.2016 в установі не зберігався, так як згідно з п.п.8 п.2 розділу III Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах,органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, (діючої на той час) конверти додавалися до документів. Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки він не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди. При ухваленні рішення по даній справі просять звільнити Державну установу «Роменська виправна колонія (№56)» від сплати судового збору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в ній, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Роменської ВК № 56 [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, послалась на підстави викладені відповідачем у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб під час відправки кореспонденції, адресованої з суду. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], засуджений 24.03.2004 Апеляційним судом Черкаської області за ст.ст.187 ч.4, 289 ч.3, 357 ч.1, 263 ч.1, 115 ч.2 п.6, 15 ч.3 115 ч.2 п.п.1,6, на підставі ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» з 04.05.2005. З дня прибуття до установи і по теперішній час, не працевлаштований на виробництві із-за відсутності робочих місць, заробітньої плати чи будь яких інших доходів [PERSON] не отримував. (а.с.6). 21 липня 2016 року відповідач вручив [PERSON] лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2016 року № 585/2487/16/14532/16, щодо направлення на його адресу копії ухвали від 12.07.2016 про повернення позовної заяви. Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 21 липня 2016 року за № 3929 у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі (а. с. 4, 18-18а). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Аналогічна норма зазначена в абзаці 7 пункту 1 Розділу XII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 29.12.2004 № 2186/5. Крім того, абзацом 2 пункту 4 Розділу 1 Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2013 № 1304/5, (далі - Інструкція № 1304/5) передбачено, що кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Пунктом 3 Розділу ІІ Інструкції № 1304/5 встановлено, що рекомендовані листи, листи з оголошеною цінністю, кореспонденція, передбачена абзацом 2 пункту 4 цієї Інструкції, та листи, що містять відомості про смерть близьких або інші термінові повідомлення, що надходять з поштових відділень або надсилаються за реєстром, реєструються окремо у журналі обліку кореспонденції осіб, які тримаються в установі виконання покарань (слідчому ізоляторі), форма якого визначена в додатку 2 до цієї Інструкції. Пунктом 5 Розділу II Інструкції № 1304/5 встановлено, що кореспонденцію, зазначену в абзаці 2 пункту 4 Розділу І Інструкції, засуджені чи особи, взяті під варту, особисто запечатують у конверти (із зазначенням адресата). У разі відсутності у відправника конверта, адміністрація установи виконання покарань (слідчого ізолятора) забезпечує засудженого (особу, взяту під варту) конвертом та поштовою маркою. Така кореспонденція перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці 2 пункту 4 цієї Інструкції органів (осіб), засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Зазначена вхідна та вихідна кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою Закритий конверт. Помітки чи написи на зазначеній кореспонденції не проставляються, якщо це не передбачено діючими поштовими правилами. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в рішенні у справі Нарінен проти Фінляндії" № 45027/98, n.32, від 01.06.2006, наголосив, що відкриття листа само по собі достатньо для встановлення втручання у право заявника на повагу до таємниці кореспонденції, гарантованого статтею 8 Конвенції. Будь-яке втручання органів державної влади у право на повагу до таємниці кореспонденції суперечить статті 8 Конвенції, якщо воно здійснюється не згідно із законом, не має однієї або кількох законнх цілей, зазначених у пункті 2 цієї статті, і якщо не є необхіднім у демократичному суспільстві для досягнення таких цілей (рішення у справах: "Сільвер та інші проти Сполученого Королівства" (Silver and Others v. the United Kingdom), від 25.03.1983, серія A, №61, с. 32, п. 84: "Кемпбелл проти Сполученого Королівства (Campbell v. the Kingdom), від 25.03.1992 серія А, № 233, с. 16, п. 34; Нєдбала проти Польщі " (Niedbale v. Poland). №27915/95, n. 78, від 04.07.2000; "Петра проти Румунії" (Petra v. Romania), від 23.09.1998, n. 36. Reports 1998 - VII). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує висновки Першої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладені в постанові від 12 вересня 2018 року по справі № 585/3179/17 (провадження № 61-14546 св 18) за позовом [PERSON] до ДУ Роменська виправна колонія №56" про відшкодування моральної шкоди, про те, що: працівниками Роменської виправної колонії № 56 порушено положення статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України та пунктів 4, 6 Інструкції, оскільки кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому, що в силу презумпції знання закону працівники колонії не могли не знати, однак судом було встановлено, що лист із суду [PERSON] був вручений у відкритому вигляді. Крім того, представник відповідача не мав повноважень на отримання кореспонденції із суду, оскільки не є стороною у справі або представником позивача.... Крім того, переглядаючи справу, апеляційний суд не звернув увагу, що Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права неоднеразово встановлював порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод стосовно перегляду кореспонденції осіб, що тримаються під вартою, як під час досудового тримання під вартою, так і впродовж відбування покарання за вироком суду, зокрема, у справах: [PERSON] проти України від 12 березня 2009 року, Бєляєв та Дігтяр проти України'' від 16 лютого 2012 року, Вітман проти України від 23 жовтня 2014 року ". Загальна декларація з прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами, у разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, і відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від посягань інших. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода полягає відшкодуванню. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підставі положення п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася в нервовому потрясінні та тривалій нервовій напрузі, протиправна поведінка відповідача лягла на нього психологічним тягарем, оскільки відповідач, в особі Роменської ВК-56 не забезпечив його тримання під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод виконання заходу не завдавали йому стресу, душевного страждання чи мук, які перевищували б неминучий рівень страждання, властивого триманню під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги його здоров'я і добробут були належним чином забезпечені. Дані обставини порушили нормальний хід життя позивача, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання, що безумовно не сприяло покрашенню його психологічного стану здоров'я. Між незаконними діями ДУ «Роменської ВК № 56» та завданням [PERSON] моральної шкоди існує причинний зв'язок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду належні та допустимі докази того, що кореспонденція для засудженого [PERSON], адресована останньому Роменським міськрайонним судом Сумської області за вих. 14532/16 від 12.07.2016, отримана та переглянута відповідачем шляхом відкривання конверту, та вручена 21.07.2016 засудженому у відкритому вигляді. Своїми неправомірними діями Роменська ВК №56 заподіяла [PERSON] моральні страждання, так як порушено його право на таємницю кореспонденції, передбачене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 31 Конституції України та ст. 113 ч. 4 КВК України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер порушення, ступінь вини відповідача, глибини душевних страждань та шкоди, яку відчуває "середньостатистична", "звичайна" людина, що "нормально" реагує на вчинюване щодо неї правопорушення. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Крім того, враховуючи майновий стан [PERSON], який обєктивно підтверджується довідкою з ДУ «Роменська виправна колонія № 56» про залишок на його особовому рахунку коштів у сумі 1,06 грн. та довідки про те, що він не працевлаштований і не отримує заробітної плати (а.с. 6), суд прийшов до висновку про звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 136 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, а також те, що суд звільнив позивача від сплати судового збору, пільги щодо звільнення від сплати судового збору передбачені Законом України «Про судовий збір» на відповідача не розповсюджуються, а також не включення до плану асигнувань загального фонду бюджету установ виконання покарань та органів Державної кримінально-виконавчої служби України витрат на оплату будь-яких судових зборів, не звільняє його від оплати судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 768,40 гривень судового збору. На підставі положень ст.ст. 19, 31 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 275, 280, ст. 1167 ЦК України, ст. 113 ч. 4 КВК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263, 265, 273, 352-354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved