Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вони до 31.03.2017 року працювали у ТОВ Салон-перукарня "Золушка". 31.03.2017 року позивачі були звільнені з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, але, в порушення вимог КЗпП, відповідачем не була їм виплачена нарахована заробітна плата, та не виплачена компенсація за невикористану відпустку. В зв`язку з наведеним, позивачі звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2018 року у справі №357/1703/18-ц, їхні позовні вимоги було задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2018 року було скасовано та позовні вимоги задоволено частково. Ухвалою Верховного Суду від 27.09.2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19.08.2019 рокую. При цьому, було частково задоволено клопотання ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» про зупинення виконання судового рішення, зокремо, було відмовлено у зупиненні виконання постанови Київського апеляційного суду від 19.08.2019 року в частині стягнення заробітної плати за один місяць. В іншій частині виконання постанови Київського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року зупинено до закінчення касаційного провадження. Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року по справі №357/1703/18-ц позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача [PERSON] : невиплачену заробітну плату за січень - березень 2017 року в розмірі 4438,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 37428,60 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.04.2017 року до 10.12.2018 року в розмірі 64 457,14 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6573,06 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; на користь позивача [PERSON] : невиплачену заробітну плату за січень - березень 2017 року в розмірі 2455,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 36504,00 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.04.2017 року до 10.12.2018 року в розмірі 64 457,14 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6116,56 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; на користь позивача [PERSON] : невиплачену заробітну плату за січень - березень 2017 року в розмірі 4040,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 34798,12 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.04.2017 року до 10.12.2018 року в розмірі 64 457,14 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6097,58 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Позиція сторін у справі. Позивачі зазначають, що оскільки відповідач судове рішення не виконав, то, уточнивши до початку розгляду справи по суті, свої вимоги, просять суд стягнути з ТОВ «Салон-Перукарня «Золушка» : на користь [PERSON] розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2018 року по 14.09.2021 року в сумі 104 380 грн. 94 коп. та стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 7755, 15 грн., без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, відшкодувати судові витрати по справі; - на користь [PERSON] розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2018 року по 14.09.2021 року в сумі 104 380 грн. 94 коп., та стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 7216, 56 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, відшкодувати судові витрати по справі; - на користь [PERSON] розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2018 року по 14.09.2021 року в сумі 104 380 грн. 94 коп. та стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 7194,17 грн, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, відшкодувати судові витрати по справі. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги вказує, що під час розгляду справи №357/1703/18-ц відповідач був позбавлений можливості надати докази, що мали значення для об`єктивного розгляду справи. В рамках кримінального провадження від 06.08.2021 року було проведено судово-економічну експертизу, якою встановлено інший, суттєво менший, розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачами. Також, відповідач вказує на неможливість сплатити позивачам кошти за рішенням суду, оскільки Білоцерківським МВ ДВС ГТУЮ за заявою позивачів про примусове виконання рішення суду по справі №357/1703/18-ц, було відкрито виконавче провадження і накладено арешт на єдиний поточний рахунок ТОВ «Салон-Перукарня «Золушка», та при цьому, державним виконавцем не здійснено жодного списання коштів на користь позивачів, не надано відповіді на звернення відповідача за роз`ясненнями. Відповідач намагався вирішити питання стосовно іншого способу розрахунку з позивачами, ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» зверталося до позивачів з відповідними пропозиціями, що підтверджено доказами направлення позивачам поштової кореспонденції. Позивачі відкликали з виконання в органах ДВС свої виконавчі листи, достовірно знаючи про арештований рахунок відповідача, вказують на безпідставність дій відповідача та навмисно продовжують вчиняти дії щодо стягнення з відповідача коштів ще в більшому розмірі. Крім того, представник відповідача вказав на порушені позивачами строки звернення до суду з даними вимогами. Процесуальні дії та рішення у справі. 24.06.2021 року ухвалою суду року було відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» про стягнення середнього заробітку за час затримки та компенсації за втрату частини доходу, в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання (Т.1а.с.37). 25.06.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» про стягнення середнього заробітку за час затримки та компенсації за втрату частини доходу, в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання (Т.1а.с.169-170). 25.06.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» про стягнення середнього заробітку за час затримки та компенсації за втрату частини доходу,в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання (Т. 2 а.с. 37-38). 15.09.2021 року представником позивачів було подано заяви про збільшення позовних вимог (Т.1 а.с. 80,212, Т.2 а.с.82). 23.09.2021 року до суду надійшли відзиви на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від представника відповідача- адвоката Фатєєва А.О. (Т.1. а.с.82-112, 213-242, Т.2 а.с. 84-113). За клопотанням представника відповідача, адвоката Фатєєва А.О., ухвалою суду від 03.11.2021 року було ОБ`ЄДНАНО в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» про стягнення середнього заробітку за час затримки та компенсації за втрату частини доходу (справа №357/6797/21), цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» про стягнення середнього заробітку за час затримки та компенсації за втрату частини доходу (справа № 357/6803/21), цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» про стягнення середнього заробітку за час затримки та компенсації за втрату частини доходу(справа № 357/6814/21), в одне провадження, присвоївши їм спільний судовий номер № 357/6797/21 та призначено підготовче судове засідання на 15.11.2021 року (т.1 а.с.129-131). 15.11.2021 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 30.11.2021 року (Т.2 а.с.130). В судовому засіданні представник позивачів, адвокат Телющенко П.П. позов підтримав, додатково подав суду письмово викладені пояснення (Т. а.с. 121-122). Відповідачем було надано суду відзив на позови. В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Грибенников С.О., позов не визнав, подав заяву про застосування строків позовної давності (Т. 2 а.с. 134-136). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з 01.07.1992 року по 31.03.2017 року [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з ТОВ «Салон-перукарня «Золушка». З 19.03.1993 року по 31.03.2017 р. [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з ТОВ «Салон-перукарня «Золушка». З 22.10.1995 року по 31.03.2017 року [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з ТОВ «Салон-перукарня «Золушка». Встановленим є те, що в день звільнення позивачів з роботи, з ними не було проведено повного розрахунку, роботодавцем не було виплачено в день звільнення працівників з роботи нараховану заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку. Наведені факти встановлені та підтверджені в судовому порядку під час розгляду справи № 357/1703/18. Так, за постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року по справі № 357/1703/18-ц було задоволено частково касаційну скаргу ТОВ «Салон-перукарня «Золушка». Постанову Київського апеляційного суду від 19.08.2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за січень-березень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку з 01.04.2017 року до 10.12.2018 року змінено. Зокрема, постановлено стягнути з ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за січень-березень 2017 року в розмірі 4 438,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 37 428,60 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку з 01 квітня 2017 року до 10 грудня 2018 року в розмірі 64 457,14 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6 573,06 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Стягнуто з ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за січень-березень 2017 року в розмірі 4 040,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 34 798,12 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 01 квітня 2017 року до 10 грудня 2018 року в розмірі 64 457,14 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6 097,58 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Стягнуто з ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за січень-березень 2017 року в розмірі 2 455,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 36 504,00 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 01 квітня 2017 року до 10 грудня 2018 року в розмірі 64 457,14 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6 116,56,56 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що 07.05.2019 року на рахунок ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» було накладено арешт Білоцерківським міським відділом ДВС ГТУЮ в зв`язку з виконанням рішення суду по справі №357/1703/18 (Т.1 а.с.61,62-63 ). Судом встановлено та визнано представником позивачів, що 10.12.2018 року позивачі подали заяви до Білоцерківського МВДВС про повернення виконавчих листів без виконання, які були видані на підставі судового рішення в справі №357/1703/18. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про виплату заробітної плати за 1 місяць, і цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний сплатити кошти відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Судом встановлено, що в порушення принципу обов`язковості судового рішення ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» не виконало судове рішення у справі №357/1703/18 за позовами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, суд критично оцінює позицію відповідача щодо неможливості виконання рішення суду через арешт рахунку та дії позивачів з відкликанням з виконання їхніх виконавчих листів. Відповідач був обізнаний щодо ухваленого рішення Білоцерківським міськрайонним судом від 10.12.2018р. у справі №357/1703/18, однак не виконав свого обов`язку по виплаті заробітної плати за 1 місяць. При цьому, слід зазначити, що арешт на рахунок ТОВ «Салон-перукарня «Золушка» було накладено, лише, в квітні 2019 року. Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року по справі №357/1703/18 зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року до закінчення касаційного провадження, але було відмовлено у зупиненні виконання постанови Київського апеляційного суду в частині стягнення заробітної плати за місяць. Касаційне провадження у справі №357/1703/18 -ц закінчено 03.02.2021 року. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про стягнення нарахованої і невиплаченої заробітної плати, за період з 10.12.2018р. по 14.09.2021 року, то слід зазначити, що дана вимога не є спором про оплату праці. А тому, суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 233 КЗпП України. Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесульних рішень. Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про виплату нарахованої і невиплаченої працівнику суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь працівника, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про виплату заробітної плати за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про стягнення нарахованої і невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про стягнення нарахованої заробітної плати обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі N 910/4518/16 (провадження N 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі N 522/13736/15 (провадження N 61-25545сво18), у постанові ВС від 21.04.2021 року у справі N 461/1303/19. Таким чином, оскільки позивачі були обізнані про порушене їхнє право щодо не проведення з ними розрахунку при звільненні з роботи, а також були обізнані щодо тривалого невиконання рішення суду по справі №357/1703/18-ц, а звернулися до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 24.06.2021р., тобто поза межами трьохмісячного строку з дня, коли вони дізналися про порушення свого права, а тому суд відмовляє в частині позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2018 року по 14.09.2021 року, на підставі ст. 233 КЗпП. Щодо позовних вимог про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного. За приписами Закону України від 19 жовтня 2001 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані виплатити компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Визначаючи розмір компенсації позивачам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд враховує щомісячний розмір невиплаченої заробітної плати та розмір компенсації за невикористані відпустки, а також величину індексу інфляції за період з грудня 2018р. по червень 2021 року, сумарний індекс інфляції становить 117,12 % (100,80% * 101,00 % * 100,50 % * 100,90 % * 101,00 % * 100,70 % * 99,50 % * 99,40 % * 99,70 % * 100,70 % 8 100,70 % * 100,10 % * 99,80 % * 100,20 % * 99,70 % * 100,80 % * 100,80 % * 100,30 % * 100,20 % * 99,40 % * 99, 80 % * 100,50 % * 101,00 % * 101,30 % * 100,90 % * 101,30 % * 101,00 % * 101,70 % * 101,70 % * 101,30 % * 100,20 %). Слід зазначити, що представником позивача помилково визначено величину сумарного індексу інфляції у розмірі 1.18523475 і розраховано компенсацію втрати частини доходів за 32 місяці, взявши в розрахунок листопад 2018 року, оскільки постановою ВС від 03.02.2021 року у справі №357/1703/18-ц даний період був вже врахований при стягненні компенсації втрати частини доходів на користь позивачів /з квітня 2017 р. по листопад 2018 року, включно/. Таким чином, компенсація втрати частини доходів [PERSON] за період з грудня 2018р. по червень 2021р., за 31 місяць, становить 7167 грн. 56 коп. (117,12 % * 41866,60 - 41866,60 - сума заборгованості із невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку). Компенсація втрати частини доходів [PERSON] за період з грудня 2018р. по червень 2021р. становить 6670 грн. 00 коп. (117,12 % * 38959,00 - 38959,00 - сума заборгованості із невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку). Компенсація втрати частини доходів [PERSON] за період з грудня 2018р. по червень 2021р. становить 6649 грн. 08 коп. (117,12 % * 38838,12 - 38838,12 - сума заборгованості із невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку). Компенсація втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків їх виплати підлягає стягненню без відрахувань податків та інших обов`язкових платежів, оскільки дана компенсація не є виплатою заробітної плати, чи компенсації за невикористану відпустку, чи середнього заробітку за період затримки розрахунку. А тому, така компенсація не зменшуються на суму податків і зборів. Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивачів компенсація за втрату частини доходу у вказаних розмірах, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Позивачі, звертаючись до суду зі своїми позовними вимогами, сплати судовий збір, який було визначено з ціни позову. Позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 1121,36 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (Т. 1 а.с. 32, 81). Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки її позовні вимоги задоволено на 15,56 % (112136,09 * 100 % : 7167,56), судовий збір слід стягнути в розмірі 175 грн. 38 коп. ( 1121,36 * 15,64 = 175,38 грн.) Позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 1115,76 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (Т. 1 а.с.164,212а). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, та оскільки її позовні вимоги задоволено на 16,73 % ( 111597,50 * 100 % : 6670), то підлягає стягненню судовий збір в розмірі 186грн.66 коп. ( 16,73 * 1115 = 186,66 грн.) Позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 1115,76 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (Т. 2 а.с. 32, 8 2а). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] , підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, та оскільки її позовні вимоги задоволено на 16,78 % ( 111575,07 * 100% : 6649,08), то підлягає стягненню судовий збір в розмірі 187 грн.22 коп. ( 16,78 * 1115,76 = 187,22 грн.)

Outcome: partial