Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

25.07.2016 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» заборгованість у розмірі 59 627,20 гривень за договором оренди нерухомого майна №448107-9 від 10.01.2012, яка складається з такого: 41 145,26 грн.- заборгованість з орендної плати; 6886,96 грн. - пені; 10 394,00 грн.- втрат від впливу інфляційних процесів; 1 200,98 грн. - трьох відсотків річних від простроченої суми, та судові витрати в розмірі 1378,00 гривень. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору оренди нерухомого майна №448107-9 від 10.01.2012 позивач передав, а відповідач, як фізична особа підприємець, прийняв об'єкт нерухомості загальною площею 30 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Орендні правовідносини тривали між сторонами із 10.01.2012 (момент передачі позивачем відповідачеві об'єкта оренди в користування) до 25.04.2016 (момент повернення відповідачем позивачеві об'єкта оренди з користування), хоча договором було передбачено, що він укладений на строк з 10.01.2012 до 01.01.2015. Записом державного реєстратора 25.05.2016 припинено суб'єкта господарської діяльності - фізичну особу-підприємця [PERSON]. Лише 25.04.2016 відповідач повернув позивачу об'єкт оренди, проте має заборгованість за вказаним договором оренди за період грудень 2012 року - квітень 2016 року, на суму 41145,26 грн. Разом з цим відповідачу нараховано пеню на підставі п.8.1, 8.2 договору оренди, втрати від впливу інфляційних процесів та три відсотки річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні в повному обсязі підтримав позовні вимоги з мотивів та доводів, що викладені в позовній заяві. Зазначивши, що відповідач не доплатив орендну плату у жовтні 2013 року, у листопаді 2013 року та лютому 2014 року, за березень 2014 року - квітень 2016 року орендна плата не сплачувалася взагалі, а тому заборгованість за орендою є саме 41 145,26 грн. Відповідач позовні вимоги визнав частково, спочатку в сумі 3334,19 грн ( щодо орендної плати за квітень 2014- червень 2014 включно), на цю суму відповідачем було запропоновано мирову угоду позивачу, проте листом від 12.10.2016 року за підписом директора ПАТ "Укртелеком Ю.Л.Савченко відповідача повідомлено, що умови мирової угоди є для них неприйнятними. (а.с.220) Остаточно відповідач визнав позовні вимоги в сумі - 10571,69 грн щодо орендної плати за березень 2014 року - грудень 2014 включно (на її думку з 01.01.2015 договір вже не діяв бо саме до цієї дати вона укладала договір оренди з позивачем); нарахування орендної плати з 01.01.2015 по 24.04.2016 не визнала в повному обсязі. Пеню не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності в один рік. Інфляційні втрати та 3% річних також не визнала. Так відповідач пояснив суду, що дійсно будучи фізичною особою підприємцем 10.01.2012 нею укладено договір оренди нерухомого майна №448107-9 з Луганською філією "Укртелеком". На виконання договору вона сплачувала орендну плату та комунальні платежі на підставі рахунків, та актів про надані послуги, які їй надавалися за умовами договору. В березні - червні 2014 року вона дійсно не сплатила орендну плату в сумі 3334,19 грн хоча і отримала Акти про надані послуги та рахунки. З липня 2014 року рахунки та акти їй взагалі перестали надходити, тому вона і не робила ніяких платежів, оскільки не знала яку суму необхідно сплачувати і куди бо в цей час почалася антитерористична операція. Крім того вона неодноразово телефонувала до Укртелекому, щоб з'ясувати, як діяти далі, просила надіслати акти та рахунки але відповіді не отримала. Відповідач підтвердила, що об'єкт оренди, вона повернула дійсно тільки 25.04.2016. Також вказувала на те, що договір вона уклала з Луганською філією ПАТ «Укртелеком», а позов чомусь пред'явила Харківська філія ПАТ «Укртелеком». Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 10.01.2012 між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі заступника директора з питань економіки та фінансів Луганської ПАТ «Укртелеком» Беседіна Юрія Анатолійовича, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна товариства (комерційне приміщення) № 448107-9 п.12.1 якого визначили, що договір укладено на період з 10.01.2012 до 01.01.2015 (а.с.10-13) , пролонгації дії договору не передбачено. Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування частину приміщення, розташоване в [ADDRESS], загальною площею 30 кв. м. виробничих та адміністративних приміщень для розміщення магазину. На виконання умов вказаного договору орендодавець передав, а відповідач прийняв об'єкт нерухомості загальною площею 30 кв. м. за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом приймання-передавання майна від 10.01.2012 (а.с.14). При цьому п.2.3 цього договору було погоджено, що майно передане Орендареві повертається Орендодавцеві не пізніше дати закінчення строку дії Договору (якщо не укладено договору на наступний строк) за актом передачі - приймання , звіреним з Актом приймання --передачі Майна, зазначеним у п.2.1 договору, разом з отриманим від Орендаря устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані, з усіма зробленими поліпшеннями, які неможливо відокремити від об'єкта оренди. Відповідно до пп. 3.1.1 договору за перший (базовий) місяць оренди орендна плата становить 21 грн. 10 коп. за 1 кв. м. орендованої площі з ПДВ (20%). Орендна плата за перший місяць оренди за 30 кв. м. орендованої площі становить 633,12 грн. з ПДВ. Відповідно до підп. 3.1.2 за кожний наступний місяць орендна плата визначається шляхом коригування її розміру за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць за винятком випадків дефляції. Відповідно до п. 3.2 договору розмір орендної плати може бути переглянуто. Також п.3.4 договору на орендаря покладено обов'язок по відшкодуванню витрат на електроенергію, з оплатою в строки передбачені п.3.6, зокрема у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця наступного за розрахунковим згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 місяця наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом із актом про надані послуги та податковою накладною. Пунктом 3.5 договору сторони погодили, що орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, та не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з рахунком та податковою накладною надає його Орендарю. Орендар протягом двох робочих днів з дня отримання підписує та повертає Орендодавцю перший примірник Акта про надані послуги. Відповідно до п. 3.7 договору щомісячна сума, яка підлягає оплаті, визначається в розмірі 100% орендної плати та витрат на утримання за попередній місяць та збільшується (зменшується) на суму заборгованості (переплати) за фактично надані послуги попереднього місяця, яка утворилась на 1 число розрахункового місяця. Відповідно до п. 3.9 договору у разі закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання орендна плата за останній місяць розраховується орендодавцем із урахуванням фактичного періоду використання, визначеного відповідно до акта передачі-приймання орендованого майна, та фактичних витрат на його утримання за поточний період. У разі відсутності на дату повернення майна з оренди даних про фактичні витрати на його утримання вартість таких витрат розраховується на підставі чинних тарифів за середнім рівнем споживання або пропорційно до розміру займаної площі. Орендна плата за останній місяць сплачується орендарем на підставі рахунку, який складається орендодавцем на дату підписання акта передачі-приймання майна та підлягає оплаті протягом 20 календарних днів. Відповідно до п. 6.1.3 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені договором. Крім того п.12.7 договору передбачено, що його дія припиняється в разі: - закінчення строку на який його було укладено; дострокового розірвання договору за згодою сторін; загибелі об'єкта оренди; банкрутства однієї з строін; невиконання заходів технічного захисту інформації; і в інших випадках передбачених законодавством та/ або цим договором. 06.09.2013 між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна від 10.01.2012 № 448107-9 в якій вони погодили внести зміни до п.3.3.1 договору виклавши його в наступній редакції: " орендна плата встановлюється орендодавцем у розмірі 964,02 грн(з ПДВ) за 30 м.кв., разом з цим змінивши додаток № 3 до договору" які діють з 01.10.2013 до закінчення терміну дії Договору. Всі інші умови залишено без змін (а.с.17) 25.04.2016 відповідач повернув позивачеві об'єкт оренди з користування про що свідчть Акт передачі приймання (а.с.18). На виконання п.3.5 договору оренди позивач щомісячно складав Акти про надані послуги та рахунки на оплату послуг (а.с.20-104), при цьому останнім актом про надані послуги, який підписано сторонами є Акт № ЧВП - 2788 від 30.06.2014 (а.с.82) всі інші акти за липень 2014 - квітень 2016 року містять лише підписи працівника відповідача (а.с.84-104) Відповідач в свою чергу оплачував надані рахунки про що свідчать платіжні доручення (а.с.106-127), остання сплата відбулася 16.06.2016 за рахунком № 13- 3374 від 31.03.2014 тобто за лютий 2014 року (а.с.127). Відповідач в свою чергу також надав суду докази сплати платежів за спірним договором (а.с.152-186,194-198) Згідно розрахунку заборгованості за період з 01.01.2013 по квітень 2016 було нараховано орендної плати - 55208,08 грн, з яких сплачено - 14062,82 грн, та станом на 01.06.2016 заборгованість по орендній платі складає - 41145,26 грн , нараховано пені - 17553,01 грн (а.с.128) при цьому позивач просить стягнути пеню в сумі 6886,96 грн відповідно до розрахунку (а.с.129-131), згідно розрахунку інфляційних втрат вони складають - 10349,00 грн (а.с.132) та нараховано 3% річних в сумі - 1200,98 грн а.с.133-137) Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, з приводу оренди нерухомого майна, що тривали між ними із 10.01.2012 (момент укладення договору та передачі позивачем відповідачеві об'єкта оренди в користування) до 25.04.2016 (момент повернення відповідачем позивачеві об'єкта оренди з користування). Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом 10.01.2012 між ПАТ «Укртелеком» в особі заступника директора з питань економіки та фінансів Луганської філії ПАТ «Укртелеком» та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна товариства (комерційне приміщення) № 448107-9 (Далі - договір оренди), яким сторони погодили всі суттєві умови та зобов'язання один перед одним, про що свідчать підписи та печатка (а.с.10-13) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач підтверджує, що 10.01.2012 на виконання п. 1.1 договору їй було передано частину приміщення, загальною площею 30 кв. м. виробничих та адміністративних приміщень для розміщення її магазину за адресою: [ADDRESS] та те, що вказаний об'єкт оренди вона повернула позивачу лише 25.04.2016 хоча п.12.1 договору оренди було визначено, що договір укладено на період з 10.01.2012 до 01.01.2015. При цьому посилання відповідача, що договір вона уклала з Луганською філією ПАТ «Укртелеком», а позов чомусь пред'явила Харківська філія ПАТ «Укртелеком» не заслуговують на увагу, оскільки позивачем є ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії, договір оренди також укладено з ПАТ «Укртелеком» тільки в особі Луганської філії, тобто філії в даному випадку лише здійснюють представництво ПАТ «Укртелекому». Отже, повернення об'єкту оренди лише 25.04.2016 є порушенням п.2.3 договору оренди яким було погоджено, що майно передане Орендареві повертається Орендодавцеві не пізніше дати закінчення строку дії Договору (якщо не укладено договору на наступний строк) за актом передачі - приймання , звіреним з Актом приймання --передачі Майна, зазначеним у п.2.1 договору, разом з отриманим від Орендаря устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані, з усіма зробленими поліпшеннями, які неможливо відокремити від об'єкта оренди. При цьому доказів того, що відповідач вчиняв будь - які дії, чи вживав якихось заходів з метою своєчасного повернення орендованого приміщення, як те передбачено п.2.1 договору, суду відповідач не надав, як і не надано доказів того, що відповідач, хоч якось заперечував проти продовження дії договору. Згідно із ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином суд приходить до висновку, що договір оренди нерухомого майна № 448107-9 від 10.01.2012, що був укладений сторонами до 01.01.2015 вважається поновленим на той же строк, оскільки суду не надано доказів того, що наймодавець заперечував проти продовження дії договору, а наймач продовжував фактичне користування орендованим приміщенням, та передача арендованого приміщення відбулася лише 25.04.2016. Щодо оплати за договором оренди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 6.1.3 договору орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені договором. Крім того згідно з п.3.4 договору на орендаря покладено обов'язок по відшкодуванню витрат на електроенергію, з оплатою в строки передбачені п.3.6, зокрема у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця наступного за розрахунковим згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом із актом про надані послуги та податковою накладною, як передбачено п.3.5 договору. Відповідно до п. 3.7 договору щомісячна сума, яка підлягає оплаті, визначається в розмірі 100% орендної плати та витрат на утримання за попередній місяць та збільшується (зменшується) на суму заборгованості (переплати) за фактично надані послуги попереднього місяця, яка утворилась на 1 число розрахункового місяця. 06.09.2013 між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна від 10.01.2012 № 448107-9 в якій вони погодили внести зміни до п.3.3.1 договору виклавши його в наступній редакції: " орендна плата встановлюється орендодавцем у розмірі 964,02 грн(з ПДВ) за 30 м.кв., разом з цим змінивши додаток № 3 до договору" які діють з 01.10.2013 до закінчення терміну дії Договору. Всі інші умови залишено без змін (а.с.17) Судом встановлено, що на виконання п.3.5 договору оренди позивач щомісячно складав Акти про надані послуги та рахунки на оплату послуг (а.с.20-104), при цьому останнім актом про надані послуги, який підписано сторонами є Акт № ЧВП - 2788 від 30.06.2014 (а.с.82) всі інші акти за липень 2014 - квітень 2016 року містять лише підписи працівника відповідача (а.с.84-104) тобто позивач з липня 2014 по квітень 2016 року не надсилав відповідачу Акти про надані послуги та рахунки на оплату послуг чим порушував умови п.3.5 договору оренди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Згідно ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Оскільки позивач не надсилав відповідачу Акти про надані послуги та рахунки на оплату послуг з липня 2014 по квітень 2016 в порушення умов п.3.5 договору оренди, суд констатує, що відповідач був не в змозі виконувати свої зобов'язання щодо сплати чергових орендних платежів через невчинення кредитором певних дій, що підпадає під ознаки прострочення кредитора (ч.1ст. 613 ЦК України), оскільки саме позивач повинен був вжити заходів для повідомлення відповідача щодо суми орендної плати, витрат на електроенергію та інших передбачених договором платежів склавши Акти про надані послуги та виставивши рахунок на оплату послуг, як того вимагали умови договору. Відповідач в свою чергу оплачував надані рахунки про що свідчать платіжні доручення (а.с.106-127), остання сплата від 16.06.2016 за рахунком № 13- 3374 від 31.03.2014 тобто за лютий 2014 року (а.с.127). При цьому суд встановив, що відповідач за серпень 2013 року переплатив 27,34 грн, а в лютому 2014 - 8,40 грн (27,34+8,40=35,74) проте не доплатив орендну плату у жовтні 2013 року в сумі - 25,50 грн, у листопаді 2013 року в сумі - 313,67 грн, за лютий 2014 року в сумі - 46,05 грн ( 25,50 грн + 313,67 грн +46,05 грн = 385,22 грн), тобто станом на 01.03.2014 заборгованість за договором оренди складала - 349,48 грн (385,22 грн - 35,74 грн.) Нараховано орендної плати з 01.03.2014 по 31.12.2014 включно - 11698,96 грн + 349,48 грн недоплата станом на 01.03.2014, а разом 12048,44 грн., при цьому відповідач визнав позовні вимоги щодо орендної плати за березень 2014 - грудень 2014 в сумі 10571,69 грн, що є суду незрозумілим з математичних розрахунків, різниця між нарахованою орендною платою та сумою що за цей же період визнає позивач складає 1476,75 грн Отже, суд вважає, що стягненню в рахунок орендної плати за період з березня 2014 по 31.12.2014 підлягає саме 12048,44 грн, а не 10571,69 грн А стягненню в рахунок орендної плати за період з 01.01.2015 по 25.04.2016 підлягає 29096,82 грн, а всього- 41145,26 грн. Щодо стягнення пені суд виходить з наступного. Згідно розрахунку заборгованості пеня нарахована з 01.01.2013 по 31.05.2016 (а.с.129-131) . Відповідач у своїх запереченнях просила застосувати суд строк позовної давності, вказавши, що в даному випадку він становить один рік. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом було встановлено, що відповідач перестав сплачувати орендну плату взагалі з березня 2014 року, оскільки акт виконаних робіт та рахунок відповідач отримав про що свідчать підпис на Акті №ЧВП -2205 від 31.03.2014 (а.с.79) Тобто вже в квітні 2014 року позивач мав право звернутися до суду, проте згідно штампу на конверті позов направлено до суду 15.07.2016, тому пеня, що нарахована з липня 2015 стягненню не підлягає у зв'язку з пропуском строку позовної давності позивачем. Щодо пені нарахованої з січня 2013 по липень 2015. Згідно рахунку № 13-1727 від 31.08.2013 позивач нарахував відповідачу орендну плату, комунальні платежі, плату за електроенергію в сумі - 659,60 грн та пені 27,34 грн по 31.08.2013 включно, а всього 686,94 грн, які сплачено 08.10.2013 (а.с.180) Згідно рахунку № 13-1979 від 30.09.2013 позивач нарахував відповідачу орендну плату, комунальні платежі, плату за електроенергію в сумі - 660,85 грн та пені 35,06 грн, а всього 695,91 грн по 30.09.2013, які сплачено 29.10.2013 (а.с.173) Згідно рахунку № 13-3374 від 31.03.2014 позивач нарахував відповідачу орендну плату, комунальні платежі, плату за електроенергію в сумі - 1127,27 грн та пені 35,98 грн по 31.12.2013 включно, а всього 1163,25 грн, які сплачено 14.06.2014 (а.с.177) Згідно рахунку № 13-2899 від 31.01.2014 позивач нарахував відповідачу орендну плату, комунальні платежі, плату за електроенергію в сумі - 1236,16 грн та пені 20,20 грн по 31.12.2013 включно, а всього 1256,36 грн, які сплачено частково в сумі 1236,16 грн, тобто пеня залишилася несплаченою (а.с.177) Згідно розрахунку заборгованості нарахована пеня на інші суми та за інші періоди, а тому подвійного нарахування не має. Оскільки відповідач сплачував орендну плату та інші передбачені договором платежі з порушенням нарахована пеня за період з 01.01.2013 по 30.06.2014 підлягає стягненню з відповідача в сумі 270,86 грн, решта задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено судом з 01.07.2014 по 25.04.2016 мало місце прострочення кредитора (ч.1 ст.613 ЦК України). Щодо стягнення втрат від інфляційних процесів та 3% річних суд виходить з наступного. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є частково обґрунтованими та підлягають стягненню за період 01.01.2013 по 30.06.2014, а саме нарахування інфляційних втрат в сумі - 402,31 грн, та 3 % річних в сумі 58,06 грн, решта задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено судом з 01.07.2014 по 25.04.2016 мало місце прострочення кредитора (ч.1 ст.613 ЦК України). Підсумовуючи викладене суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовільнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача - 41145,26 грн орендної плати, 270,86 грн пені, 402,31 грн інфляційних втрат, та 58,06 грн 3 % річних , а всього 41876,49 грн. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При поданні позову позивачем платіжним дорученням був сплачений судовий збір у сумі 1378 гривень, а тому він підлягає стягненню з відповіда на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 967,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial