Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON], «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі розповсюдили широкому колу громадян недостовірну інформацію у стверджувальній формі, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію при наступних обставинах. 18 лютого 2015 року в мережі Інтернет на сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», електронна адреса truskavets-mi.com.ua відповідачкою [PERSON] була розміщена публікація під назвою «[PERSON] депутати скористалися послугами гендляра, розігріли апетити на бюджеті розвитку і намагались зїсти радіо», де у перших двох абзацах поширена негативна інформація про нього такого змісту: «Бажання «зїсти» проводове радіо не було спонтанним, воно ретельно готувалося. Депутати-змовники навіть спізнилися на сесійне засідання, мабуть, остаточно узгоджували свої дії та ділили щедру грошову винагороду, на яку, кажуть, не поскупився директор «Альфи-Плюс» [PERSON]. Вибори ж бо не за горами і цьому одіозному пану та підконтрольним йому трускавецьким депутатам, яких він смикає за ниточки, як ляльок, аж ніяк не хочеться, щоб трускавецька громада знала правду про їхні залаштункові домовленості та розроблений сценарій захоплення влади у [PERSON]. Тому журналісти міського радіомовлення, які неодноразово виводили на чисту воду дрогобицького ділка із «незаплямованою» репутацією та інформували трускавчан про те, хто з депутатів насправді дбає про інтереси громади, а хто керується виключно політичними амбіціями, стали неабиякою загрозою, здатною зруйнувати грандіозні плани так званої «опозиції». Розповсюджена інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти нього невизначене коло осіб, серед яких його земляки: трускавчани та дрогобичани, друзі, колеги, ділові партнери, тощо. У даній публікації відповідачі, не володіючи жодними доказами, стверджують, що він вчинив кримінально караний злочин - давав хабарі депутатам Трускавецької міської ради за прийняття ними «вигідних» йому і рішень. Ці абсурдні твердження є звичайнісінькою брехнею. За даними фактами не порушені кримінальні справи, не ведеться слідство, він не має взагалі жодних судимостей і відносно нього не ухвалювалися вироки. Кероване ним підприємство ТзОВ «Альфа-плюс» є засновником спільно з Трускавецькою міською радою іншого ТзОВ «Трускавецький водоканал». Проте в період січня-лютого 2015 року в порядку денному сесії Трускавецької міської ради не було жодних питань, які б стосувалися даного підприємства, тому питання його «лобіювання» чиїхось інтересів є нонсенсом. Це вже не перша спроба відповідачів дискредитувати його в очах громадськості. Чого тільки вартує ще одна публікація [PERSON] на цьому ж інтернет-ресурсі під назвою «Як украсти мільйони і не загриміти за грати? Директор «Альфи-Плюс» [PERSON] добре знається на шахрайських схемах заробляння коштів» від 02.02.2015 року. Таким чином, даний інтернет-ресурс веде цілеспрямовану брудну політичну кампанію проти нього в передвиборчий період, який на той час вже почався у курортному [PERSON]. Хоча теж незрозуміло з яких міркувань, оскільки він не мав жодних політичних амбіцій і не претендує на жодну з політичних посад у місті. Наведеною негативною інформацією про нього відповідачі вводять в оману читачів і облудними фактами стверджують, що ним проводиться злочинна діяльність з підкупу депутатів міської ради. Відповідно до матеріалів газети «Твоя [PERSON] газета» за № 2 від лютого 2015 року, у якій розміщена публікація під назвою «Намагались зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися», автором є [PERSON]. В даній публікації наведена негативна інформація про нього тотожна інформації, розміщеній на сайті truskavets-mi.com.ua. У публікації в газеті «Твоя трускавецька газета» за № 2 від лютого 2015 року під назвою «Намагались зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися» поширена негативна, недостовірна інформація про позивача такого змісту: «Бажання «зїсти» проводове радіо не було спонтанним, воно ретельно готувалося. Депутати-змовники навіть спізнилися на сесійне засідання, мабуть, остаточно узгоджували свої дії та ділили щедру грошову винагороду, на яку, кажуть, не поскупився директор «Альфи-Плюс» [PERSON]. Вибори ж бо не за горами і цьому одіозному пану та підконтрольним йому трускавецьким депутатам, яких він смикає за ниточки, як ляльок, аж ніяк не хочеться, щоб трускавецька громада знала правду про їхні залаштункові домовленості та розроблений сценарій захоплення влади у [PERSON]. Тому журналісти міського радіомовлення, які неодноразово виводили на чисту воду дрогобицького ділка та інформували трускавчан про те, хто з депутатів насправді дбає про інтереси громади, а хто керується виключно політичними амбіціями, стали неабиякою загрозою, здатною зруйнувати грандіозні плани так званої «опозиції». Ця інформація, за винятком слів «із «незаплямованою» репутацією» є тотожною інформації, розміщеній на інтеренет сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», електронна адреса truskavets-mi.com.ua. Позивач просить суд визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права і свободи, ганьблять його честь, гідність, ділову репутацію відомості, поширені відносно нього у публікації «[PERSON] депутати скористалися послугами гендляра, розігріли апетити на бюджеті розвитку і намагались зїсти радіо», автор [PERSON], розмішена в мережі інтеренет на сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», електронна адреса truskavets-mi.com.ua; зобов'язати відповідачів спростувати відомості, поширені ними у публікації «[PERSON] депутати скористалися послугами гендляра, розігріли апетити на бюджеті розвитку і намагались зїсти радіо», автор [PERSON], розмішена в мережі інтеренет на сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», електронна адреса truskavets-mi.com.ua шляхом опублікування на головній сторінці веб-сайту truskavets-mi.com.ua спростування під заголовком "СПРОСТУВАННЯ" наступного змісту: «[PERSON] та [PERSON] Інформ Перший громадський сайт спростовують як таку що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену відносно нього у публікації «[PERSON] депутати скористалися послугами гендляра, розігріли апетити на бюджеті розвитку і намагались зїсти радіо», автор [PERSON], розмішена в мережі інтернет на сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», електронна адреса truskavets-mi.com.ua.»; вказане спростування опублікувати не пізніше п 'яти днів з дня набрання рішення суду законної сили; зобовязати відповідачів опублікувати у на головній сторінці веб-сайту truskavets-mi.com.ua повний текст судового рішення у даній справі після набрання ним законної сили; стягнути солідарно з відповідачів 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування моральної шкоди по пятсот гривень з кожного; зобов'язати відповідачів [PERSON] та фізичну особу-підприємця [PERSON] спростувати відомості, поширені ними у публікації «Намагались зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися», автор: [PERSON], розмішена в газеті «Твоя трускавецька газета» під № 2 за лютий 2015 року шляхом опублікування у нижній частині першої сторінки таким самим шрифтом і кольором спростування під заголовком "Спростування" наступного змісту: «[PERSON] та «Твоя трускавецька газета» спростовують як таку що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену відносно нього у першому абзаці у публікації «Намагались зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися» в газеті «Твоя трускавецька газета» під №2 за лютий 2015 року, автор: [PERSON]». Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з викладених у ньому підстав, суду пояснила, що поширена інформація є негативною відносно [PERSON] У порядку денному сесій міської ради не було жодних проектів рішень, які б стосувалися яким-небудь чином інтересів [PERSON], чи підприємств, де він є засновником, зокрема ТзОВ «Трускавецький водоканал». Статтю було опубліковано 18 лютого 2015 року. Рішень у період січня в інтересах [PERSON] чи ТзОВ «Трускавецький водоканал» не приймалося на сесіях Трускавецької міської ради. Твердження про те, що «депутати узгоджували свої дії та ділили щедру грошову винагороду, на яку, кажуть, не поскупився [PERSON]», як стверджує [PERSON], є неправдивою та не має жодних офіційних джерел. Така ж інформація розповсюджена у виданні «Твоя трускавецька газета» за підписом авторки [PERSON]. Це публікація аналогічного змісту з ідентичними цитатами: «Бажання зїсти проводові радіо не було спонтанним, воно ретельно готувалося. Депутати-змовники навіть спізнилися на сесійне засідання мабуть, узгоджували свої дії та ділили щедру грошову винагороду, на яку, кажуть, не поскупився директор ТзОВ «Альфа-Плюс» [PERSON]». Сам же [PERSON] вважає, що така публікація порушує його право на честь, гідність, ділову репутацію, відповідно він ставить питання відшкодування моральної шкоди. У публікації міститься чітка образа позивача, відповідач [PERSON] називає позивача «гендлярем», що, у розумінні мешканців Західної України, позначає особу, яка купує, продає та наживається нечесним шляхом; продає щось для наживи. Таким чином, автор такої статті хоче переконати свого читача, аудиторію, що [PERSON] продає себе, своє ім'я за певну винагороду, змушує депутатів Трускавецької міської ради до злочину, дає їм хабарі, щоб вони вирішували будь-які питання в його інтересах, оскільки відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» діяльність депутата є безоплатною. Щедра грошова винагорода, про яку йдеться у статті, розміщеній на сайті, хоча слова «хабар» у статті немає. Інформація у статті подана у стверджувальній формі, не у формі припущень, тому ці висловлювання є негативними і порушують особисті немайнові права позивача. Просила суд зобовязати відповідача спростувати поширену інформацію. У звязку з тим, що це не перша публікація подібного змісту, у читачів сайту створюється враження, що [PERSON] є нечесним ділком, такі публікації підривають його авторитет як серед колективу, так і у суспільстві. У статті з слова, які прямо ображають честь і гідність позивача: «одіозний пан», «ділок», «незаплямована репутація» (оскільки таке словосполучення написане у лапках, то мається на увазі «заплямована репутація»), «підконтрольні йому депутати». Публікації відповідача [PERSON] про [PERSON] порушують його особисті немайнові права, адже сам [PERSON] себе публічною особою не вважає. Той факт, що він є керівником підприємства, не робить його публічною особою, він не є політиком, посадовою особою чи представником органів місцевого самоврядування. Після приєднання до матеріалів справи заяви про збільшення позовних вимог додатково пояснила, що [PERSON] вважає, що у виданні «Твоя трускавецька газета» у номері 2 за 2015 рік у статті «Намагалися зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися!» у першому абзаці, автором якої є [PERSON], порушили його немайнове право, тому він наполягає на спростуванні цієї інформації. Поширена у першому абзаці інформація у статті «Намагалися зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися!» є недостовірною. Знову ж таки, мова йде про давання хабара [PERSON] за прийняття вигідних йому рішень Трускавецькою міською радою. Інформація подана не у формі алегорії чи сатири, конкретних фактів давання хабара не наведено. Публікація такого змісту порушує немайнові права [PERSON] Інформація негативного характеру щодо фізичної особи була поширена до значного кола читачів, більш, ніж однієї особи, оскільки наклад газети «Твоя трускавецька газета» становить 3000 примірників. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, у судовому засіданні пояснила, що вона дійсно є автором статті, про яку йдеться у позові. Стаття була набрана на її компютері, зберігалася у її робочому компютері, також була у роздрукованому вигляді у її робочому кабінеті. Особисто відповідачка ніде не поширювала цю інформацію. Ця інформація це оціночні судження, зроблені на підставі журналістського розслідування, які відносяться до журналістської таємниці. Вона не стверджує факт давання хабарів [PERSON], а факт давання депутатам щедрої грошової винагороди це, знову ж таки, її припущення, зроблене на підставі журналістського розслідування, інформація, отримана від представників Трускавецької міської ради. Ніякої інформації для публікації на веб-сайт «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт» вона не давала, електронною поштою нікуди не надсилала, доручення нікому не давала опублікувати статтю. Їй не зрозуміло, як зібрана нею інформація опинилася на сайті truskavets-mi.com.ua. Отримавши позовну заяву, вона зайшла на вказаний сайт, однак такої статті там не побачила. Вона підтвердила, що є автором статті «Намагалися зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися!» у виданні «Твоя трускавецька газета», і, не зважаючи на ідентичні формулювання фраз в обох публікаціях у перших двох абзацах, заперечила факти поширення нею статті на сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт» та у виданні «Твоя трускавецька газета». Жодного правового звязку з виданням «Твоя трускавецька газета» у неї немає. Інформація до статті «Намагалися зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися!» взята з особистого спілкування з депутатами, усних інтервю з депутатами, секретарем міської ради, інших неофіційних джерел, що здійснювалися нею у ході журналістського розслідування, та не є порушенням вимог Закону України «Про інформацію». Фрази, які позивач просить у позовній заяві спростувати («Мабуть, остаточно узгоджували свої дії та ділили щедру грошову винагороду») є припущенням. Слово «мабуть» відноситься як до твердження «…остаточно узгоджували свої дії…», так і до твердження «…та ділили щедру грошову винагороду». Під фразою «…та ділили щедру грошову винагороду» вона не мала на увазі поняття «хабар». Розмір «щедрої винагороди» їй невідомий. З огляду на попередню діяльність [PERSON] у м. Трускавець впродовж 2006-2008 року (інформація, отримана з документів, інвестиційних договорів), вона висловлювала припущення про його маніпуляції з депутатськими голосами, механізмом прийняття рішень. Твердження «Вибори ж бо не за горами і цьому одіозному пану та підконтрольним йому трускавецьким депутатам, яких він смикає за ниточки, як ляльок, аж ніяк не хочеться, щоб трускавецька громада знала правду про їхні залаштункові домовленості та розроблений сценарій захоплення влади у [PERSON]. Тому журналісти міського радіомовлення, які неодноразово виводили на чисту воду дрогобицького ділка із «незаплямованою» репутацією та інформували трускавчан про те, хто з депутатів насправді дбає про інтереси громади, а хто керується виключно політичними амбіціями, стали неабиякою загрозою, здатною зруйнувати грандіозні плани так званої «опозиції» також є її особистими припущеннями. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] проти задоволення позову заперечила, у судовому засіданні пояснила, що, на її думку, пан [PERSON] є публічною особою, підтвердженням цього, що, на приклад, «Твоє радіо» є його власністю, і в такий спосіб він впливає на інформаційний поле на теренах м. Трускавця та Дрогобиччини. Політичною ціллю [PERSON] було прибрати медіа-ресурс, тому він до цього спонукав депутатів Трускавецької міської ради. [PERSON] двічі обирався депутатом Трускавецької міської ради. Політично активний [PERSON] на даний час не є, але використовує своїх представників для реалізації своїх політичних планів. На медіа-ресурсах [PERSON] часто у передвиборчий період лунали голоси опозиційних на той час політиків, які не виступали на проводовому радіо. Вона як активна мешканка міста [PERSON] дозволила у своїй газеті опублікувати таку інформацію. Статтю «Намагалися зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися!» вона чи однодумці, які допомагали у створенні газети взяли, можливо, з соціальної мережі «Фейсбук», про те, чи є автором цієї статті [PERSON], хто є автором цієї статті, їй не відомо. Факти, наведені у статті, вона не перевіряла. Над кожним номером газети їй допомагає працювати група волонтерів, тому редакційна група є щоразу іншою. [PERSON] їй матеріалу цієї статті не приносила, хто саме знайшов та розмістив статтю «Намагалися зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися!» у газеті, яку вона видає, їй не відомо. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечив у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у судовому засіданні пояснив, що відповідно до ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, не зобовязана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності у разі її спростування. З положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, рекомендацій Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканність приватного життя, публічні особи, які «виставили» себе на публічне обговорення, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації. При цьому, зазначені особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. [PERSON] у своїй позовній заяві виставляє себе саме як публічна особа. Необхідно врахувати, що [PERSON] балотувався в народні депутати України і є керівником стратегічного для м. Трускавця підприємства, від діяльності якого залежить благополуччя усіх мешканців міста, відпочиваючих та усіх підприємств, установ, організацій на території м. Трускавця. Створенню згаданої статті [PERSON] передувало ґрунтовне журналістське розслідування, в ході якого шляхом відібрання інтервю в значної кількості осіб, а саме в депутатів Трускавецької міської ради, в тому числі і в колишнього секретаря Трускавецької міської ради [PERSON], вивчення аналогічних публікацій, одержання та вивчення офіційних документів. [PERSON] добросовісно здійснювалася перевірка певних тверджень, які в подальшому були перенесені нею у свою статтю. Твердження у спірній публікації, на яке покликається позивач як на недостовірну інформацію, не є фактичним, а являється припущенням, тобто оціночним судженням. Зокрема, це стосується такого твердження: «…мабуть, остаточно узгоджували свої дії та ділили щедру винагороду, на яку, як кажуть, не поскупився директор «Альфи-Плюс» [PERSON]». Так, ключовими у цьому висловлюванні являються слова «мабуть» і «як кажуть», а тому саме застосування таких слів перетворює будь-яке висловлювання в виключно на оціночне і надає йому припущення, а не фактичного твердження. Зазначене висловлювання викладене не від імені автора, а від імені чи зі слів депутатів Трускавецької міської ради, зафіксовано відібраними інтервю та чітко вбачається із самого тексту публікації. [PERSON] не поширювала зазначену інформацію. Власника «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт» так і не встановлено, а засновник «Твоя трускавецька газета» [PERSON] в судовому засіданні заявила, що до видання даної газети під № 2 за лютий 2015 року ніякого відношення не має, необхідною освітою та практичними навиками для видання газети не володіє, являється фармацевтом, з журналістом [PERSON] не співпрацювала, будь-яких угод з останнього приводу публікації спірної статті не укладала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у період з листопада 2010 по листопад 2015 року він виконував обовязки секретаря Трускавецької міської ради. Йому було відомо, що у кожному депутатському скликанні були групи депутатів за інтересами. У січні місяці 2015 року сформувалася група депутатів, яка мала намір висловити недовіру міському голові. Її діяльність мала відношення до широкого кола питань, що стосувалися діяльності міського голови. До радіо було упереджене ставлення, тому при його трансляціях висвітлювалася діяльність виконавчого комітету та міського голови, а не міської ради. Однозначно стверджувати про вплив [PERSON] на певну депутатську групу він не може, однак такі розмови були. Того дня на сесію запізнилась франкія «Батьківщина». У нього неодноразово брали інтервю, однак він не повідомляв інформації, що [PERSON] давав винагороду за прийняття рішення, хоча чув такі розмови в колуарах. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проводив перевірку заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення. У ході службового розслідування він зясовував, хто є власником сайту «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт». Лист, надісланий [PERSON], де зазначено, що власником сайту «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт» є [PERSON], містить помилку. Власника сайту йому встановити не вдалося. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання до позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2015 року в мережі Інтернет на сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», електронна адреса truskavets-mi.com.ua [PERSON] була розміщена публікація під назвою «[PERSON] депутати скористалися послугами гендляра, розігріли апетити на бюджеті розвитку і намагались зїсти радіо» такого змісту: «Бажання «зїсти» проводове радіо не було спонтанним, воно ретельно готувалося. Депутати-змовники навіть спізнилися на сесійне засідання, мабуть, остаточно узгоджували свої дії та ділили щедру грошову винагороду, на яку, кажуть, не поскупився директор «Альфи-Плюс» [PERSON]. Вибори ж бо не за горами і цьому одіозному пану та підконтрольним йому трускавецьким депутатам, яких він смикає за ниточки, як ляльок, аж ніяк не хочеться, щоб трускавецька громада знала правду про їхні залаштункові домовленості та розроблений сценарій захоплення влади у [PERSON]. Тому журналісти міського радіомовлення, які неодноразово виводили на чисту воду дрогобицького ділка із «незаплямованою» репутацією та інформували трускавчан про те, хто з депутатів насправді дбає про інтереси громади, а хто керується виключно політичними амбіціями, стали неабиякою загрозою, здатною зруйнувати грандіозні плани так званої «опозиції». В газеті «Твоя трускавецька газета» під № 2 за лютий 2015 року було розміщено статтю під назвою «Намагались зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися» аналогічного змісту. За приписами ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно з ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Статтею 297 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі та гідності. У Постанові Пленуму Верховного суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», передбачено, що у разі коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція, а якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно норм ст. 299 ЦК фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації, захист якої може здійснювати у позовному порядку. Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав особи, що забезпечують її соціальне буття. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З матеріалів справи вбачається, що у спірній статті дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації через публікацію у друкованому виданні, тобто доведення такої інформації до відома багатьох осіб, оскільки у самій же газеті зазначено, що її тираж становить 3000 примірників. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя (далі - Резолюція). Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того, вказана інформація, не може визначатись як критика позивача, як політичного діяча, оскільки ця інформація не стосується виконання ним функцій такого діяча. Станом на час розгляду справи у суді [PERSON] не був публічною особою, депутатом, політичною діяльністю не займався. В той же час встановлено, що в статті мітиться інформація щодо позивача, яка викладена, як факти. У контексті ст. 30 Закону України «Про інформацію» та ст. 62 Конституції України, не можна розцінювати вищевказану інформацію, як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності. Вказані твердження є фактично звинуваченням примушуванні депутатів Трускавецької міської ради до вчинення кримінально караних дій і порушують особисте немайнове право позивача мати репутацію особи, що не вчиняла протиправних дій. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною 3 статті 277 ЦК України, яка діяла на час виникнення даних правовідносин, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Встановлено, що опублікована стаття в газеті «Твоя трускавецька газета» під № 2 за лютий 2015 року подана відповідачем як журналістське розслідування, однак матеріалів журналістського розслідування суду надано не було. Журналістське розслідування - це оприлюднення належним чином зібраної і системно опрацьованої суспільно важливої інформації із конкретних питань (зловживання владою, розтрата державних чи громадських коштів, резонансних злочинів тощо). Журналістське розслідування - це метод збору інформації, який базується на роботі з численними джерелами ґрунтовному аналізі, порівнянні, пошуку протиріч та прихованих фактів. Отже основу журналістського розслідування становлять факти, опрацювання документів та формування доказової бази. Для дотримання етичних норм журналістське розслідування передбачає кінцеве генеральне інтерв'ю - спілкування з головним героєм розслідування для отримання цілісної картини подій і забезпечення неупередженості та об'єктивності у сформованих судженнях через надання можливості висловитися усім сторонам майбутнього сюжету. Відповідачем не представлено жодних письмових матеріалів розслідування, сторони у судовому засіданні не зазначали, що з [PERSON] проводилося генеральне інтервю, Інформацію, викладену у статті, не можна визнати авторським аналізом відомостей щодо позивача, фрагменти, які не можна розцінювати як гостру критичну оцінку діяльності позивача, оскільки в них прямо вказується на вчинення позивачем тих чи інших правопорушень, які мають ознаки кримінальних злочинів, пов'язаних із зловживанням службовим становищем та використанням особистих звязків. Як вбачається з тексту публікацій, розміщених на інтернет-ресурсі truskavets-mi.com.ua та у газеті «Твоя [PERSON] газета» за № 2 від лютого 2015 року, у публікаціях є ряд висловлювань, які можуть викликати негативну соціальну оцінку особи в очах суспільства: «…одіозному пану та підконтрольним йому трускавецьким депутатам, яких він смикає за ниточки, як ляльок…», «…журналісти…виводили на чисту воду дрогобицького ділка…», «…стали неабиякою загрозою, здатною зруйнувати плани так званої «опозиції», «…їхні залаштункові домовленості та розроблений сценарій для захоплення влади у [PERSON]». Поширена відносно позивача інформація має негативний характер, оскільки пов'язує його комерційну діяльність з корупційними шахрайськими схемами, висвітлює позивача в якості хабарника та ініціатора рейдерських захоплень. Критика діяльності позивача фактично зводиться до обвинувачень його у вчиненні протиправних дій, які мають ознаки кримінальних злочинів, але не мають під собою жодного підґрунтя, проте за своїм змістом можуть стати підставою для відповідного реагування з боку правоохоронних органів. Відповідно до розяснень вищевкказаної вказаної Постанови Пленуму недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З огляду на конструкцію речень, використані мовні засоби, суд прийшов до висновку, що інформація, питання про недостовірність якої порушено позивачем, викладена автором у ствердній формі з посиланням на «джерела» та містить фактичні дані: «…і цьому одіозному пану та підконтрольним йому трускавецьким депутатам, яких він смикає за ниточки…»; «…неодноразово виводили на чисту воду дрогобицького ділка…»; «…стали неабиякою загрозою, здатною зруйнувати грандіозні плани так званої «опозиції»…»; «…та ділили щедру грошову винагороду». Зі змісту статті чітко вбачається (що у судовому засіданні було визнано і сторонами), що мова йде про позивача. Автором Публікація «[PERSON] депутати скористалися послугами гендляра, розігріли апетити на бюджеті розвитку і намагались зїсти радіо», розміщеної 18 лютого 2015 року в мережі Інтернет на сайті «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт», електронна адреса truskavets-mi.com.ua, та у газеті «Твоя [PERSON] газета» за № 2 від лютого 2015 року категорично, безапеляційно та однозначно себе назвала [PERSON]. Нею у судовому засіданні було сказано, що матеріал вона збирала для публікації «[PERSON] депутати скористалися послугами гендляра, розігріли апетити на бюджеті розвитку і намагались зїсти радіо» шляхом здійснення журналістського розслідування, яке, з її слів, тривало досить значний період часу. В судовому засіданні відповідачами не подано доказів, що позивач притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Проаналізувавши зміст інформації, в уривках, вказаних позивачем, та в контексті публікації, суд констатує, що поширена про [PERSON] інформація є негативною: негативно характеризує особу позивача, порочить його честь та гідність, ставить під сумнів його ділову репутацію. Для прикладу, слова «ділок», «гендляр» негативно сприймаються у суспільстві, такими словами прозивають людей, які нечесно обходяться з іншими людьми. Відповідно до ст. 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Тобто, цією нормою встановлюється презумпція недостовірності негативної інформації про особу. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до ст. 1 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про телекомунікації» Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв'язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами. Згідно\~ зі статтею 56 Закону України «Про телекомунікації» з метою створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг\~ Інтернет та вільної конкуренції здійснюється його адміністрування. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації у мережі «Інтернет» є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої\~статті 119 ЦПК України). Як встановлено судом в судовому засіданні truskavets-mi.com.ua є відкритим суспільним сайтом доступ до якого має широке коло осіб. У матеріалах справи містяться відповідь ТОВ «Анлім.Юей», відповідно до якого ТОВ «Анім.Юей» не має обєктивно та не може мати даних щодо власника сайту truskavets-mi.com.ua, а володіє лише інформацією щодо власника доменного імені truskavets-mi.com.ua. власником доменного імені є Guk Valentina, яка знаходиться за адресою: UA, 82200, Truskavetsj, Ljvivsjka, Borislavsjka, 1, адреса електронної пошти: valya-huk@ukr.net, організація: Truskavetsj inform. Відповідно до актового запису про смерть № 421 від 21 травня 2015 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, [PERSON] померла 21 травня 2015 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» домен це частина ієрархічного адресного простору в мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється. Відповідно до наказу державного комітету інформаційної політики, телебачення та радіомовлення та Дрежкомзв'язку «Про затвердження Порядку інформаційного та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів оргнів виконавчої влади» від 25.11.2005 року № 327/225, Наказу Державного комітету телебачення та радіомовлення «Про забезпечення оприлюднення у мережі Інтернет інформації щодо діяльності Держкомтелерадіо» від 23.01.2009 року № 17 та ін.: «веб-сайт це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного субєкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет. Таким чином, встановити власника саме веб-сайту truskavets-mi.com.ua не виявилося можливим. Таким чином, не пред'явлення вимог до безпосереднього поширювача інформації унеможливлює можливість надання оцінки діям відповідачів у взаємозв'язку із матеріалами позовної заяви, а пояснення сторін та матеріали справи не дають підстав для задоволення вимог позивача в межах заявлених вимог, тому у задоволенні позовних вимог стосовно відповідача «[PERSON] Інформ Перший громадський сайт» слід відмовити. Доводи відповідачів та його представника про те, що оспорювана публікація містить оціночні судження, суд відхиляє, оскільки такі не можна кваліфікувати ні як суб'єктивне судження чи особисту думку автора, ні як дану ним оцінку дій чи подій, ні як критику, тощо. Твердження, викладені у публікаціях, не є оціночними судженнями автора. Слова, словосполучення, вирази вжиті автором не є ні гіпербола, ні алегорією, ні сатирою. Як було зазначено вище, оспорювані висловлювання містять фактичні дані з посиланням на «джерела», викладені ствердно, сформульовані однозначно, що дозволяє читачу сприйняти інформацію як достовірний факт, подію, що дійсно мала місце. Зазначена інформація стосується безпосередньо позивача, є недостовірною і повинна бути спростована відповідно до вимог ЦК України. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] про те, що спірна стаття була взята з інтернет - русурсу, оскільки в статті розмішеній в газеті «Твоя трускавецька газета» під № 2 за лютий 2015 року, яка є предметом даного судового розгляду, не має посилання на вказане джерело. Натомість чітко зазначено, що автором є [PERSON]. На думку суду також не заслуговує на увагу і посилання відповідача [PERSON] щодо спірної публікації на статтю 34 Конституції України про те, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, оскільки в частині другій вказаної статті передбачено застереження, що здійснення цих прав може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей. Преса має завданням повідомляти інформацію, що становить громадський інтерес однак не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації та прав інших осіб. З огляду на вищенаведене, слід зобовязати відповідачів [PERSON] та фізичну особу-підприємця [PERSON] спростувати відомості, поширені ними у публікації «Намагались зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися», автор [PERSON], розмішена в газеті «Твоя трускавецька газета» під № 2 за лютий 2015 року шляхом опублікування у нижній частині першої сторінки таким самим шрифтом і кольором спростування під заголовком "СПРОСТУВАННЯ" наступного змісту: «[PERSON] та «Твоя трускавецька газета» спростовують як таку, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену відносно нього у першому абзаці у публікації «Намагались зїсти проводове радіо, бодай би не вдавилися» в газеті «Твоя трускавецька газета» під № 2 за лютий 2015 року, автор [PERSON]». Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із приниженням честі та гідності фізичної особи. Як зазначено у ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб за наявності вини особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог розумності і справедливості та обсяг страждань позивача, глибину душевних переживань, особи відповідачів та інші істотні обставини справи, та приходить до висновку, що належною та справедливою компенсацією моральної шкоди буде 100,00 грн. з кожного відповідача. На думку, суду ця сума буде відповідати характеру та обсягу страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідачів [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON]слід стягнути в користь держави судовий збір. Оскільки суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, то судові витрати слід стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial