Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Ідея банк» про захист прав споживача банківських послуг, визнання недійсною умовою кредитного договору, посилаючись на те, що 23 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] та відповідач ПАТ "ІДЕЯ БАНК" уклали кредитний договір №Р07.195.71311, відповідно до якого позивачці було видано кредит в розмірі 17634,00 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.5.4 даного кредитного договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку із ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання Договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду. [PERSON] положення договору : обмежує права позивачки, як споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, а головне не відповідає вимогам цивільного та процесуального законодавства, тому вона звернулася до суду з вимогою про визнання даного пункту договору недійсним. Представник позивача надав заяву у судове засідання про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надали письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позов не визнали, надали заперечення в якому зазначили, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з оспорюваного третейського застереження, Третейському суду підлягають розгляду всі вимоги, які виникають при виконанні кредитного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору. З цього приводу слід зазначити, що вимоги, які стосуються захисту прав споживачів, входять до окресленого кола предмета спору, проте, ним не обмежуються, адже при укладенні Кредитного договору презюмувалось також, що позивачем у справі з приводу його виконання може виступати і Банк, який не є споживачем послуг у контексті вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п.З Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення п. 14 ч.І ст.6 Закону України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 року про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі п.6 ч.І ст.207 ЦПК України є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем. Як вбачається з вищезазначеної норми, спір, що виникає із захисту прав споживачів, перебуває поза компетенцією третейського суду та підвідомчий загальному суду, однак наведене жодним чином не дає підстави вважати, що за наведених обставин третейське застереження може бути визнане недійсним, оскільки законодавець чітко передбачає такі підстави, а саме. У відповідності з вимогами ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження у договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди; третейська угода укладається у письмовій формі; третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами; посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі, і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У випадку недодержання цих правил третейська угода є недійсною. Таким чином, у випадку виникнення у позичальника спору з Банком з приводу виконання Кредитного договору його вимоги як споживача банківських послуг підлягали б розгляду загальним судом, натомість Банк міг би скористатись положеннями третейського застереження, оскільки не є споживачем послуг. За наведених обставин Кредитний договір в цілому і третейське застереження зокрема не містять жодних дискримінаційних положень щодо позивача як споживача банківських послуг, у зв'язку з чим відсутні будь-які підстави для визнання його частково недійсним. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, ст. 11 ЦПК України суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено що, 23 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] та відповідач ПАТ "ІДЕЯ БАНК" уклали кредитний договір №Р07.195.71311, відповідно до якого позивачці було видано кредит в розмірі 17634,00 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.5.4 даного кредитного договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку із ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання Договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду. Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захист прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14. згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). [PERSON] набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору між позивачкою та відповідачем, а саме 23 жовтня 2013 року [PERSON] України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Таку ж позицію висловив і Верховний суд України в своїй постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 частини першої статті 355 ЦПК України у справі 6-64цс15 від 20.05.2015 року. Відповідно до ч.І ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 нього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Крім того згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину, стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством здійснюється судом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-856цс15 від 02.09.2015 року, боржник за кредитним договором, який укладено між Банком та позичальником, є споживачем послуг Банку, у зв'язку з чим спір щодо стягнення заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий. Будь - яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог та обгрунтування своїх заперечень, представник відповідача суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу, в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Outcome: approved