Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Бондаря І.Л. - звернувся з вищенаведеним позовом, в якому вказав наступне. [INFO] року в мережі Internet на сайті, що належить інформаційному агентству «Скелет-інфо» за адресою [INFO] з`явилася стаття « [INFO]». В подальшому, [INFO] на тому ж сайті з`явилася друга частина цієї ж статті, анонсована автором як продовження першої: « [INFO] Зі змісту вищенаведених статей можна зробити висновок, що деяку інформацію для них надав Інститут Транспортних систем і технологій Національної академії наук України, через що позивач звернувся з даним позовом і до цієї юридичної особи. На думку [PERSON] , матеріали вищенаведених статей містять відомості, що не відповідають дійсності та паплюжать його честь, гідність та ділову репутацію, зокрема, йдеться про такі твердження: ?що Інститут транспортних систем і технологій Національної Академії, який був створений в 1997р. за його, позивача, ініціативою, є нікчемним фактично належить позивачу, який збагатився за його рахунок, в той час, як насправді він є дієвим та дуже результативним підрозділом Національної академії наук України; ?що позивач займався зовнішньоекономічною діяльністю «під дахом державного НІІ», закупаючи за кордоном не тільки лабораторне устаткування, але й японські магнітофони з іншим ширпотребом, та вивозячи метали та інші імпортні товари», яке сам автор статті назвав «чутками»; ?що належна, зокрема, [PERSON] корпорація «Веста» заволоділа курським заводом «Акумулятор», який знаходиться в Російській Федерації, шляхом «доведення його до банкрутства та скупки по частинам», та який до цього часу, як стверджує автор, належить корпорації «Веста», зокрема - після збройного конфлікту між Україною та Росією, тобто про здійснення позивачем через корпорацію «Веста» інвестицій в Російську Федерацію після її агресивних дій щодо України ; ?що належна, зокрема, [PERSON] корпорація «Веста» та інші належні йому, буцімто, «курські фірми» поставляють акумулятори російській армії на різні види російської техніки, зокрема для «Росавіакосмосу», та ці підряди «отримані через ВАТ «Російські акумулятори», в якому «Веста», мовляв, «купила 25%» статутного фонду. Насправді ж, як вже йшлося вище, «Веста» ніяких підприємств в Росії не має, ніяких «процентів» у ВАТ «Російські акумулятори» не купувала та, натурально, ніяких акумуляторів ані російській армії, ані будь-яким іншим резидентам РФ, починаючи з 2014р., не продавала. ?що [PERSON] «кинув», тобто увів в оману керівництво Дніпропетровського машинобудівного заводу, «проведя дополнительную эмиссию акций и сократив пакет ДМЗ с 25% до жалких 2,7%». Посилаючись на ст.ст. 270, 277 ЦК України, позивач просив суд винести рішення, яким визнати згадані вище відомості такими, що не відповідають дійсності та паплюжать його честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] наступні відомості, та зобов`язати інформаційне агентство «Скелет-інфо» спростувати вказану вище інформацію шляхом опублікування рішення суду на своєму інтернет-сайті за адресою [INFO] , та там же принести [PERSON] публічні вибачення. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бондар І.Л. надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги. Представник відповідача ПрАТ «Телерадіокоманія Люкс» в судове засідання двічі не з`явився, про час та місце слухання справи був попереджений належним чином, надав відзив на позов, в якому зазначив, що ПАТ «Телерадіокоманія Люкс», Ідентифікаційний код юридичної особи 20765851, не має ніякого відношення до інформаційного агентства «Скелет-Інфо» та до його сайту, а також до інформації, яка міститься в них та яка є предметом спору, через що просив відмовити в позові. Відповідач Інституту транспортних систем і технологій Національної академії наук України в судове засідання двічі не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав. Представник позивача - адвокат Бондар І.Л. також надав заперечення на відзив відповідача, в якому вказав, що твердження останнього про те, що він не має відношення не має ніякого відношення до інформаційного агентства Скелет-Інфо та до його сайту, а також до інформації, що міститься в згаданих вище статтях не відповідає дійсності, оскільки [INFO] на сайті 24-го телеканалу, який належить ПрАТ «Телерадіокоманія Люкс» за адресою: [INFO] з`явилася стаття «[INFO]», в якій міститься саме вищенаведена інформація, зокрема - про те, що ВАТ «Курські акумулятори» належать родині [PERSON] та є офіційним постачальником Міністерства оборони РФ. На вказаному вище сайті 24-го каналу, на якому опублікована вказана вище стаття, стоїть позначення «копірайт» та вказано, що усі права захищені за Телерадіокоманією Люкс. Отже, на думку представника позивача, той факт, що відповідач є розповсюджувачем вищенаведеної спірної інформації є очевидним, що доводить і той факт, що йому належать і авторські права на статті « [INFO] » та « [INFO], опублікованими інформаційним агентством «Скелет-інфо» за адресою [INFO] . У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Ознайомившись зі статтями « [INFO] » та « [INFO] », опублікованих відповідно [INFO] та [INFO] на сайті в мережі Internet, що належить інформаційному агентству « Скелет -інфо» за адресою [INFO] та «[INFO]» на сайті 24-го телеканалу, який належить Приватному акціонерного товариству «Телерадіокоманія Люкс» за адресою [INFO], на які послався позивач, суд приходить до висновку, що в них опубліковані одні та ті ж самі факти, зокрема - що належна в тому числі [PERSON] . корпорація «Веста» заволоділа курським заводом «Акумулятор», який знаходиться в Російській Федерації, шляхом «доведення його до банкрутства та скупки по частинам», та який до цього часу, як стверджує автор, належить корпорації «Веста», зокрема - після збройного конфлікту між Україною та Росією, тобто про здійснення позивачем через корпорацію «Веста» інвестицій в Російську Федерацію після її агресивних дій щодо України та що належна, зокрема, [PERSON] корпорація «Веста» та інші належні йому, буцім-то, «курські фірми», поставляють акумулятори російській армії на різні види російської техніки, зокрема для «Росавіакосмосу», та ці підряди «отримані через ВАТ «Російські акумулятори». На сайті за адресою [INFO] дійсно стоїть позначка «копірайт» «Телерадіокоманія Люкс», що означає, що авторські права на усі матеріали цього сайту належать відповідачу. Через це суд погоджується з думкою представника позивача про те, що ПрАТ «Телерадіокоманія Люкс» першим розповсюдло вищенаведену спірну інформацію, що свідчить про те, що інформаційне агентство «Скелет-інфо» за адресою [INFO] належать йому. При цьому намагання відповідача заперечувати проти вищенаведеного факту, який спростовується змістом статті «[INFO]», що знаходиться на сайті відповідача та авторські права на яку закріплені за ПрАТ «Телерадіокоманія Люкс», свідчить про його намагання приховати належність йому вищенаведеної інформації та її розповсюдження. Аналізуючи достовірність інформації, яку позивач просить визнати такою, що не відповідає дійсності, суд виходить з того, що ніхто з відповідачів не надав суду жодного доказу її достовірності. Представник ПрАТ «Телерадіокоманія Люкс» навіть не наголошує на цьому в своєму відзиві, тобто по суті проти позову не заперечував. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких дала Верховна Рада України, є частиною національного законодавства України. Аналогічна норма міститься і в статті 17 Закону України "Про міжнародні договори". Стаття 4 Закону України "Про інформацію" встановлює, що законодавство України про інформацію, окрім Конституції, законів, складають і міжнародні договори та угоди, ратифіковані Україною, принципи і норми міжнародного права. Європейська конвенція була ратифікована Україною і набула чинності для неї 11 вересня 1997 року. Одночасно Україною була визнана юрисдикція Європейського суду з прав людини, що функціонує на підставі частини ІІ Конвенції. Суд є головним органом контролю за виконанням положень Конвенції державами-учасницями та здійснює тлумачення її норм. Частиною 3 статті 55 Конституції України кожному гарантоване право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Це означає, що: -норми Європейської конвенції захисту прав людини та основних свобод повинні застосовуватись судами України прямим чином при вирішенні справ як норми національного законодавства; ця думка нещодавно підтверджена і Верховним Судом України в п. 1 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 (в редакції Постанови від 25 травня 2001 року); -беручи участь у розгляді справ, які виникають з правовідносин щодо дотримання прав людини, передбачених Конвенцією та Конституцією України, зокрема, статті 10 Конвенції (аналогічні норми містяться в статтях 32, 34 Конституції України), треба мати на увазі право особи на звернення до Європейського суду з заявою проти України у випадку, коли ця особа вважає, що національне правосуддя не захистило чи не поновило її порушеного права; і тут не виключене визнання Судом відповідальності України за порушення її судовою владою норм Конвенції (зокрема статті 10); -відповідно до зазначеного вище, рішення Європейського суду з прав людини щодо застосування і тлумачення норм Конвенції, зокрема статті 10 ЄК, повинні мати силу індикативних прецедентів для судів України. Мотивування з рішень Суду можуть бути покладені в основу мотивувальної частини рішення українського суду, що розглядає подібні правовідносини. Звичайно, свобода вираження поглядів не є абсолютною. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що стаття 10 Конвенції надає гарантії щодо поширення інформації з питань суспільного інтересу за умови, що такі дії є добросовісними і мають на меті надання точної і достовірної інформації згідно з журналістською етикою (п. 45 рішення у справі "Ojala and Etukeno Oy проти Фінляндії", п. 65 рішення у справі " Бладет Тромсе і Стенсос проти Норвегії"). За певних обставин, навіть якщо особа має значну ступінь відомості у суспільстві, він чи вона можуть посилатися на "законне очікування" захисту його чи її особистого життя (п. 97 рішення у справі " фон Ганновер ( принцеса Ганноверська ) проти Німеччини (№2)") Примітною в цьому контексті є справа "Mihaiu проти Румунії", де ЄСПЛ вказав, що у випадках, коли у розповсюдженій інформації називають ім`я особи, її посаду та звинувачують у конкретному злочині, то розповсюджувач інформації повинен надати достатнє фактичне підґрунтя своїх висловлювань, інакше він не може виправдовувати свою поведінку певною мірою перебільшення, яка є допустимою при реалізації свободи вираження поглядів, отже у вказаній справі поширена заявником інформація не була підтверджена жодними доказами. Таким чином, в суду не має підстав вважати наведеною позивачем інформацію достовірною. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Суд не знаходить доведеним участь Інституту транспортних систем і технологій Національної академії наук України в розповсюдженні спірної інформації. Окрім того, інформаційне агентство «Скелет-інфо» не є відповідачем в цій справі, а до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокоманія Люкс» ця вимога не пред`явлена. За вищенаведених обставин право [PERSON] на захист честі, гідності та ділової репутації підлягає захисту шляхом визнання вказаної вище інформації такою, що не відповідає дійсності. На підставі викладеного,

Outcome: partial