Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Банк «Меркурій» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення № 1,4,5,6 загальною площею 62,2 кв.м., що знаходяться в літері А/23-1 за адресою: [ADDRESS] по погашенню заборгованості за Договором на кредитну лінію № 18-06П-8 від 09.02.2009 року в сумі 4 243 236, 07 грн., шляхом визнання права власності на неї за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій»; визнати за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» право власності на нежитлові приміщення № 1,4,5,6, загальною площею 62,2 кв.м., що знаходяться в літері А/23-1 за адресою: [ADDRESS]; покласти на відповідача витрати по проведеній незалежній оцінці нерухомого майна у сумі 770,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача послався на те, що 09 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним банком «Меркурій», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Меркурій» (надалі - позивач) та [PERSON], (надалі - відповідач) був укладений договір 18-06П-8 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами (далі - Кредитний договір), згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1 935 000, 00 грн. зі сплатою 27 % річних та кінцевим терміном погашення 08 лютого 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір № 16-03-17 з договорами про внесення змін (надалі - Іпотечний договір) від 09.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 292, предметом якого є: нежитлові приміщення № 1,4,5,6 загальною площею 62,2 кв.м., що знаходяться в літері А/23-1 за адресою: [ADDRESS] (надалі - Майно). Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, відповідач отримала грошові кошти у сумі 2 184 700, 00 грн., однак відповідач належним чином не виконала обов'язки за Кредитним договором, не повернула кредит у строк, в результаті чого утворилась заборгованість по Кредитному договору, яка станом на 27.06.2014 року складає 4 243 236, 07 грн., у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися з позовом до суду. В судове засідання представник позивача з'явилася, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим постановити заочне рішення по справі зі згоди представника позивача, неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним банком «Меркурій», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Меркурій» та [PERSON] був укладений договір 18-06П-8 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1 935 000, 00 грн. зі сплатою 27 % річних та кінцевим терміном погашення 08 лютого 2010 року. Як вбачається з додаткової угоди № 1 від 30.09.2009 р. до Кредитного договору змінено назву Кредитного договору на Договір на кредитну лінію, згідно якій позивач встановив відповідачу ліміт кредитування в сумі, що не перевищує 2 184 700 грн. зі сплатою за користування кредитом 25 % річних. В силу додаткової угоди № 3 від 08.02.2010 року до Кредитного договору позивач встановив відповідачу ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 2 184 700,00 грн. зі сплатою 22 % річних. Відповідно до додаткової угоди № 11 від 03.07.2012 р. до Кредитного договору банком встановлено відповідачу ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 2 163 700,00 грн. Згідно додаткової угоди № 12 від 04.01.2013 року до Кредитного договору банком встановлено відповідачу ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 2 157 700,00 грн. на умовах сплати 22 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 08 січня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір № 16-03-17 з договорами про внесення змін від 09.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі № 292, предметом якого є: нежитлові приміщення № 1,4,5,6 загальною площею 62,2 кв.м., що знаходяться в літері А/23-1 за адресою: [ADDRESS]. Право власності на майно належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 23 грудня 2003 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1 - 4495 та зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21.01.2004 р., за р. № 1911 в книзі 1, реєстраційний номер 4068393. Згідно із Звітом про незалежну оцінку вартості нерухомого майна від 27 травня 2014 року, яка була проведена ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» на підставі Договору № 270514-1 від 27.05.2014 р. на проведення незалежної оцінки, укладеним між ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» та ПАТ Банк «Меркурій», ринкова вартість майна складає 554 000, 00 грн. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, відповідач отримала грошові кошти у сумі 2 184 700, 00 грн., що підтверджується заявами на видачу готівки № 013КР58 від 09.02.2009 р. та № 011КР250 від 30.09.2009 р. Однак відповідач належним чином не виконала обов'язки за Кредитним договором, не повернула кредит у строк, в результаті чого утворилась заборгованість по Кредитному договору, яка станом на 27.06.2014 року складає 4 243 236, 07 грн., з яких: 2 142 200, 00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 2 101 036,07 грн. - залишок заборгованості за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором на кредитну лінію № 18-06П-8 від 09.02.2009 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем Кредитного договору позивачем на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» було надіслано на адресу відповідача вимогу про усунення порушення № 70/02/3 від 11.01.2013 р. Вищезазначена вимога була залишена відповідачем без задоволення. У зв'язку з чим на даний час зобов'язання щодо погашення заборгованості за Кредитним договором не виконано. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається зі змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення стороною зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Статтею 1049 ч.1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В силу ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Разом із тим, ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Статтею 43 Закону України "Про іпотеку" визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Суд, оцінюючи зібрані докази в їхній сукупності, вважає, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем [PERSON] не були належним чином виконані умови кредитного договору та зобов'язання, встановлені сторонами в укладеному кредитному договорі, у зв'язку з чим позивач вимагає надання йому права звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р., передбачено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовим збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Таким чином, вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави є вимогою майнового характеру, оскільки вона пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання. Відповідно до вищезазначеної постанови та на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 3 654,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved