Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом в якому зазначив, що 07.06.2007 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № МІ-80-07, в забезпечення виконання зобов'язань за яким того ж дня укладено договір застави автотранспорту № МІ-80-07, за умовами якого [PERSON] надав у заставу автомобіль DAF ТЕ 95, номер кузов/шасі: [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], 1996 рік випуску. Відомості про обтяження рухомого майна були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 21.06.2007 року та проведено зміни 21.05.2012 року. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що під час продажу предмету договору застави ПАТ КБ "ПриватБанк" стало відомо, що Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постановою про розшук майна боржника було накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі на предмет договору застави. Посилаючись на те, що позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває під заставою, а арешт та заборона на відчуження такого майна порушують права позивача як заставодержателя, просить звільнити заставне рухоме майно з-під арешту. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі та третя особа повідомлені про час і місце судового розгляду справи належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується наявними у справі матеріалами, жодних заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані ПАТ КБ "ПриватБанк" письмові докази, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступних підстав. Згідно положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що 07.06.2007 р. між позивачем та гр. [PERSON] був укладений кредитний договір № МІ-80-07 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 25 000 дол. США строком до 06.06.2011 р. /а.с. 18-21/ Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, був укладений договір застави автотранспорту № МІ-80-07, за яким позичальник надав у заставу, зокрема, легковий автомобіль DAF ТЕ 95, 1996 року випуску, номер кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а позивач як заставодержатель набув право у разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок предмету застави майна переважно перед іншими кредиторами заставодавця /а.с. 22-24/. Відомості про обтяження зазначеного вище рухомого майна були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 21.06.2007 року, а 21.05.2012 року проведено зміну відомостей про обтяження. Зі змісту копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 45348600 від 10.10.2014 р. вбачається, що згідно постанов державних виконавців Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, а саме: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА 574967 від 20.08.2010 p.; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА 574999 від 20.08.2010 p.; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 35098849 від 07.11.2012 р.; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 37605062 від 18.04.2013 р., на все майно боржника [PERSON] накладено арешт /а.с. 8-17/. Судом також встановлено, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.12.2013 року у справі № 295/15352/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МІ-80-07 від 02.08.2007 було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль DAF, модель: ТЕ95, рік випуску: 1996, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], шляхом продажу автомобілів ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу /а.с. 7/. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У відповідності до вимог ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 18 Закону України "Про заставу" заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. У відповідності до вимог Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої Наказ Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, стягнення на заставне майно у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, у даному випадку позивача по справі. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеною у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Беручи до уваги наведене вище, враховуючи, що накладеним арештом майна гр. [PERSON] порушено право позивача, як заставодержателя заставного майна, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved