Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

20 лютого 2017 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду із позовом до [PERSON] (а.с.1-2), стверджуючи, що 08.09.2012 року ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір про надання споживчого кредиту №2000760287, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 800,00 грн. зі для придбання товару (а.с. 4-10). Відповідно договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року ПАТ "ОТП Банк" переуступив право грошової вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (а.с.16-19). Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 02.02.2017 року виникла заборгованість у розмірі 24 126,97 грн., яка складається з наступного: - 18 318,82 грн. - заборгованість за кредитом; - 5 808,15 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. (а.с.4-5). У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість у розмірі 24 126,97 грн. за кредитним договором № 2000760287 від 08.09.2012 року. Просить стягнути судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] надала до заяву, заперечувала проти позову, зазначивши, що повністю сплатила кредит, надала копії квитанцій про сплату всієї суми споживчого кредиту, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно копії договору від 08.09.2012 року ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір про надання споживчого кредиту №2000760287, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 800,00 грн. зі для придбання товару (а.с. 4-10). «Розстрочка» Стандарт (надалі - Умови), а також, сплати комісії, яка зазначена в Умовах, на строк 36 місяці з кінцевим терміном повернення 08 вересня 2015 року включно (а.с. 6-10). У підтвердження придбання зазначеного товару між продавцем Магазин «Оскар Фюр» та покупцем [PERSON] були підписані рахунок фактура № 029 від 08.09.2012 року та накладна на шубу норка № 029 на суму 23 600,00 гривень, також відповідно товарного чеку № 029 було одразу сплачено 2000,00 грн. (а.с. 12 зворотній бік, 13 зворотній бік). Відповідно специфікації кредитного договору, вих № 2000760287 від 08.09.2012 року було підтверджене позитивне рішення банку про перерахування/списання 21 600,00 гривень (а.с. 14). Через порушення [PERSON] взятого на себе зобов'язання банком нарахована заборгованість, яка станом на 02.02.2017 року складає 24 126,97 грн., у тому рахунку: 18 318,82 грн. - заборгованість за кредитом; 5 808,15 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 15). Заперечивши проти задоволення позову відповідачка [PERSON] (позичальник) надала до суду квитанції про сплату отриманого кредиту у 2013 році (а.с. 33-42). Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між даними сторонами, врегульовані наступними нормами діючого законодавства України. В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. 1 ст. 60 УАК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вонеа посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно положень ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Положеннями ст. 509 та ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України визначене поняття зобов'язання, підстави його виникнення та сторони. Так, за даними нормами зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. За правилами ст. ст. 525 - 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, тобто повернення всієї суми кредиту. Відповідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Крім того, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування (непогашення) боргу, в той час як відповідач довела суду своєчасне погашення кредиту (сплати боргу), суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed