Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Амур - Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 22 квітня 2006 року по 19 квітня 2011 року перебувала у шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач). Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні. Далі позивач зазначає, що відповідач перешкоджає у виїзді дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, створюючи перешкоди в оформлені проїзного документа дитини, а також в перетинанні державного кордону України під час виїзду на відпочинок за кордон. У зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду та просити суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], та в'їзд до Російської Федерації в травні 2014 року на один місяць та в серпні 2014 року на один місяць без згоди та супроводу батька, [PERSON], та стягнути судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, але уточнила, що просить надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] народження, та в'їзд до Російської Федерації в серпні 2014 року на один місяць без згоди та супроводу батька, [PERSON], просила задовольнити позов, посилаючись на мотиви та підставі викладені у позовній заяві, у судових дебатах участі не приймала, у судове засідання з цього приводу не з'явилася, надала суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.37). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 12,17) та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с. 31, 33, 36), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування АНД районної у м. Дніпропетровську ради, під час слухання справи проти задоволення позову не заперечував, у судових дебатах участі не приймав, у судове засідання з цього приводу не з'явився, про дату розгляду справи сповіщався належним чином, заяв чи клопотань від такої особи не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2006 року по 19 квітня 2011 року (а.с.10). Від шлюбних стосунків мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 8), який проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні (а.с.9). Відповідно до приписів ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини. Однак, відповідач [PERSON] згоди на тимчасовий виїзд дитини не надає. Таким чином, фактично між сторонами існує спір щодо виїзду дитини за кордон за відсутності згоди батька на постійне проживання, тобто спір між батьками про визначення місця проживання дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27січня 1995 року № 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27січня 1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З наведеного також вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст. 153, 157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування на території Російської Федерації, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітньому [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька. Також у відповідності до приписів ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved