Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 1 квітня 2005 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Договір № 419 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетовою схемою. Банк відкрив картковий рахунок в гривнях для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору та відповідно до нормативних актів Національного банку України і правил МПС. Відповідно до умов договору, банк відкрив клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту в розмірі 3900,00 грн. строком на період дії БПК та період, що необхідний для завершення розрахунків згідно з цим договором. Плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 17% річних за користування кредитом не більше строку, зазначеного в цьому договорі до 31 дня, а в разі користування кредитом понад 31 день в розмірі 24% річних. Процентиза перевищення витратного ліміту (овердрафт) у розмірі 35% річних. 28 грудня 2006 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до умов якої сторони домовились викласти назву договору від 1 квітня 2005 року № 419 в новій редакції та встановили, що банк відкрив відповідачу картковий рахунок № 262535257001 в гривнях та відкриває клієнту кредитну лінію на наступних умовах: отримання клієнтом заробітної плати шляхом її зарахування на картрахунок. Згодом між сторонами було укладено ще дві Додаткові угоди. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав повністю. Разом з тим, позичальник не виконав належно умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 07.09.2017 року становить 37\~616,67 грн., з них: залишок кредиту 19 198,40 грн. та прострочені відсотки по кредиту 18\~418,27 грн. Оскільки дії позичальника щодо невиконання умов кредитного договору є протиправними, тому Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за картковим рахунком за кредитом в сумі 37\~616,67 грн., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~600,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та у випадку неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 1 квітня 2005 року між ВАТ «Ощадбанк» в особі начальника відділу платіжних карток філії Вінницьке обласне управління ВАТ «Ощадбанк» [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 419 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетовою схемою (зарплатний проект) (а.с. 4-9). Відповідно до п. 1.1. договору, банк на підставі та на умовах договору від 19 листопада 2004 року №3 «Про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат через установи ВАТ «Ощадбанк» з Головним управлінням Пенсійного фонду України відкрив працівнику організації картковий рахунок № 262535257001 в гривнях для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору та відповідно до нормативних актів Національного банку України і правил МПС. Згідно п. 7.1. вищевказаного договору, банк відкрив клієнту кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 3900,00 грн., на умовах договору, укладеного між банком та організацією. Строк дії кредитної лінії встановлюється на період дії БПК та на період, що необхідний для завершення розрахунків згідно з цим договором. Для проведення операцій банк відкриває клієнту кредитний рахунок № 220275257015. За користування кредитом клієнт зобов'язаний сплатити банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених в цьому договорі. Проценти за користування кредитом розраховуються банком в розмірі 17% річних за користування кредитом не більше строку, зазначеному в цьому договорі до 31 дня, а в разі користування кредитом понад 31 день в розмірі 24% річних (п.п. 7.2., 7.2.1. договору). Відповідно до п. 11.2 договору, договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до дня закриття Картрахунку і завершення всіх розрахунків по Картрахунку відповідно до п. 11.1. цього договору. Також, 28 грудня 2006 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до вищевказаного Договору (а.с. 10-15), відповідно до умов якої сторони домовилися викласти назву договору від 01 квітня 2005р. №419 в наступній редакції: «Договір №419 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою» та встановили, що банк відкриває відповідачу картковий рахунок № 262535257001 в гривнях та відкриває клієнту кредитну лінію на наступних умовах: отримання клієнтом заробітної плати шляхом її зарахування на картрахунок. 6 березня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору №419 (а.с. 16-17, згідної якої банк відкрив клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 11\~300,00 грн., на умовах договору, укладеного між банком та організацією. Строк дії кредитної лінії встановлюється на період дії БПК та на період, що необхідний для завершення розрахунків згідно з цим договором. Проценти за перевищення витратного ліміту (овердрафт) у розмірі 35% річних. Клієнт зобов'язаний щомісячно отримувати виписку по картрахунку, відповідно з п. 6.1.7. та сплачувати проценти за користування кредитом на підставі цієї виписки, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним, згідно з п. 6.1.2. Крім того, 25 грудня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 419, відповідно до умов якої банк відкрив клієнту кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 19 400,00 грн., на умовах договору, укладеного між банком та організацією. У разі якщо кредитна заборгованість існує менше двох звітних періодів плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 22% річних. В іншому випадку плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 26% річних. Проценти за перевищення витратного ліміту (овердрафт) у розмірі 36% річних (а.с. 18-19). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості по кредитній лінії [PERSON] по картковому рахунку № 262535257001 суд встановив, що станом на 11.08.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 37\~616,67 грн., з них: залишок кредиту 19 198,40 грн. та прострочені відсотки по кредиту 18\~418,27 грн. (а.с. 20-21). Також матеріалами справи встановлено, що на адресу позичальника банком неодноразово направлялись вимоги про повернення кредиту, однак дані вимоги залишились без задоволення (а.с. 22-26) Слід зазначити, що ПАТ «Державний ощадний банк України» утворений шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство. Даний факт підтверджується статтею першою Статуту ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 36-49). Суд прийшов до висновку, що відносини, які виникли між сторонами є кредитними відносинами та підлягають врегулюваню відповідно до норм 1054-1056-1 ЦК України та загальних положень про зобов'язання. За змістом\~ст. 526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1\~ст. 625 ЦК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 419 від 01.04.2005 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 137057000 від 11.09.2017 року (а.с. 1). На підставі вище викладеного та

Outcome: approved