Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою , в якій вказав , що 01 квітня 2014 року помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08 квітня 2014 року Перегонівською сільською радою. Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 3,7252 га, яка розташована на території Перегонівської сільської ради і належала останньому на підставі свідоцтва про право власності не нерухоме майно від 09 листопада 2013 року. З 1991 року по день смерті батька позивач проживав в с. Перегонівка разом з батьком та матір»ю в їх будинку по вул. Дзержинського 31, що підтверджується довідкою Перегонівської сільської ради № 886 від 06 травня 2015 року , і відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї, тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька. У травні 2015 року він дізнався , що його рідний брат [PERSON], не поставивши до відома його та рідну сестру [PERSON], отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, успадкував всю земельну ділянку, яка належала покійному батькові. Вважає, що при прийняті спадщини брат навмисно не повідомив нотаріуса про те , що позивач постійно проживав разом з батьком по день його смерті, фактично прийняв спадщину, а також не повідомив про наявність рідної сестри. У відповідності до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В а. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав , в тому числі за наявності порушень прав інших осіб у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину, тощо. Позивач вважає, що неповідомлення братом та не зясування нотаріусом тієї обставини, що він прийняв спадщину, є підставою для визнання свідоцтва про прийняття спадщини недійсним. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом , видане [PERSON] після смерті [PERSON] 21.11.2014 року державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Голованівського району [PERSON] на земельну ділянку в розмірі 3,7252 га , кадастровий номер 3521486000:02:000:0233, що розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав , зазначених в позовній заяві і суду пояснив , що він від народження по день смерті батька проживав в с. Перегонівка в будинку своїх батьків . Коли одружився , то в будинок батьків привів свою дружину , там народився і проживав його син , ходив в школу в с. Перегонівка . Вони жили з батьками однією сім»єю , вели спільне господарство . Коли батько залишив роботу і пішов на пенсію , то передав йому трактор і він працював в с. Іллічівка . Добиратись до роботи було далеко , особливо важко було зимою , тому він знайшов в с. Іллічівка квартиру , в якій ніхто не проживав . Квартира однокімнатна, кому вона належала не знає, в будинку більше ніхто не жив , але взимку там можливо було переночувати . Згодом там завели господарство , дружина також працювала в с. Іллічівка , тому здійснювала догляд за господарством . Господарство утримували і в с. Перегонівка . Основну роботу по господарству в с. Перегонівка здійснював він та його дружина , батьки були старі і хворіли . Влітку він та дружина в основному жили і ночували в с. Перегонівка , а взимку інколи ночували в с. Іллічівка . Років за 5 до смерті батько захворів , у нього був інсульт , після цього він не міг ходити , пересувався на колясці, а потім ходив з паличкою , доглядати корови , телят , коня , свиней він не міг , тому все робив він та його дружина . Господарство утримувалось до 2014 року . В будинку батьків його сім»я жила постійно , там була зареєстрована , там вони робили ремонти , туди купували меблі , там мали намір проживати і надалі , оскільки іншого житла не мали . Квартира , в якій вони тимчасово знаходились , тобто використовували як дачу , належить [PERSON] , він викупив буд.№ 11 по вул.. Молодіжній ще в 2004 році. Оскільки він постійно проживав біля батьків і був завжди зареєстрований [INFO] то вважав , що прийняв спадщину після смерті батька і не квапився її оформляти . Згодом дізнався , що його брат [PERSON] , не повідомивши його та сестру , оформив спадщину на себе. Просить позов задовольнити . Свідоцтво про право на спадщину визнати недійсним . Його мати та сестра також мають право на спадщину після смерті батька. Представник позивача [PERSON] позов підтримав і суду пояснив , що відповідач мав право на спадкування частини майна після смерті батька . Право на спадщину мали також позивач , його сестра та мати . Як вбачається з досліджених матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], для прийняття спадщини відповідачем були надані документи, що не відповідають дійсності та несуть недостовірну неправдиву інформацію. Так, в довідці Перегонівської сільської ради № 1641 від листопада 2014 року ,виданій на ім'я [PERSON], зазначено, що у домоволодінні по вул. Дзержинського 31 на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не проживав. Як з'ясувалося під час розгляду справи на час відкриття спадщини в домоволодінні № 31 по вул. Дзержинського проживала його дружина [PERSON] та син [PERSON] ,які у відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, - вважалися такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON]. В судовому засіданні секретар Перегонівської сільської ради пояснила , що зазначену довідку вона склала зі слів відповідача. Хто дійсно проживає в будинку по вул. Дзержинського 31 секретар Перегонівської сільської ради не перевіряла , домову книгу не бачила . Представник вважає , що відповідач навмисно повідомив секретарю Перегонівської сільської ради неправдиву інформацію щодо осіб, які проживали [INFO] по вул, Дзержинського на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], мав на меті усунути від спадкування майна інших спадкоємців. Крім того , в матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], в якій зазначено єдиного спадкоємця матір, інших спадкоємців немає, що також не відповідає дійсності,оскільки після смерті [PERSON], спадкоємцями першої черги були його дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON]. Суду слід звернути увагу на той факт, що відмову від прийняття спадщини від імені [PERSON] підписував представник відповідача по справі [PERSON], а не сама [PERSON]. Під час розгляду судової справи відповідачем та представником відповідача [PERSON] неодноразово зазначалось , що [PERSON] не може прибути в судове засідання так як вона часом не зовсім усвідомлює свої дії, важко пересувається, тому виникають сумніви у законності цієї відмови. У відповідності до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В а. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, а саме , в разі порушення прав інших осіб у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину. В зв'язку із вищезазначеним представник позивача вважає , що [PERSON] не мав права на спадкування всієї земельної ділянки в зв'язку із наявністю інших спадкоємців, а тому свідоцтво про прийняття спадщини має бути визнане судом недійсним у відповідності до ст. 1301 ЦК України. Заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на тому, що позовна заява не може бути задоволена в зв'язку із тим, що [PERSON] не проживав на час смерті спадкодавця у домоволодінні № 31 по вул. Дзержинського. Для доведення цих обставин за клопотанням відповідача в судовому засіданні були заслухані свідки, але жоден із свідків не довів тих обставин ,на які посилається відповідач у заперечені проти позову, деякі із свідків під час показань заплутались у своїх свідченнях та намагалися надавати неправдиву інформацію, тобто жодним чином не довели ті обставини, на які посилається відповідач. Представник позивача вважає , що прийняття спадщини відповідачем після смерті [PERSON] здійснено з порушенням законодавства України, з приховуванням певних фактів та обставин, просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити , судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав , суду пояснив, що до смерті батька всім розпоряджалася сестра [PERSON] ,а документи на землю були в [PERSON] . Він звертався в сільську раду , але йому не допомогли , потім [PERSON] документи віддав. Мати сказала оформити землю на себе , тому він і оформив . [PERSON] все життя проживав в с. Іллічівка , знав про оформлення землі . він сказав [PERSON] переходити жити в будинок батьків , будинок в хорошому стані , а майно [PERSON] забрав . Він знав , що [PERSON] та [PERSON] претендували на землю , особисто брав довідки в сільраді , нотаріусу про брата та сестру не повідомив , тому що його не запитували . Вважає , що позов задоволенню не підлягає , [PERSON] та [PERSON] пропустили строк прийняття спадщини , а позивач постійно з батьками не проживав , жив в с. Іллічівка. Представник відповідача [PERSON]; В.Г. позов не визнав і суду пояснив , що позивач знав про оформлення спадщини відповідачем , пропустив строк прийняття спадщини , а з батьками протягом 11 років не проживав . дійсно він був зареєстрований в [INFO], але постійно проживав в [INFO], тобто він не вважається таким , що прийняв спадщину . Даний факт підтвердила секретар сільської ради та свідки , тому в позові необхідно відмовити, стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Третя особа [PERSON] суду пояснила , що її брат [PERSON] , позивач по справі, все життя проживав з батьками однією сім»єю. Вони все робили разом . [PERSON] перейшов в найману квартиру 11 років тому , використовував її як дачу , квартира однокімнатна , як барак . Проживав [PERSON] постійно з батьками . основне господарство позивач утримував в с. Перегонівка до смерті батька . У батька за 5 років до смерті був інсульт , догляд за батьком здійснював [PERSON] та його дружина , вони утримували коня , корову , телят , свиней . [PERSON] за власні гроші робив в будинку батьків , де проживав, ремонти , купував меблі , коли впала стеля все ремонтував [PERSON] також за свої кошти. [PERSON] не спілкувався з [PERSON] і не ходив до батьків 14 років . Батьки хотіли відсудити в Компанії «Кернел» землю , суди відбувалися також за кошти [PERSON] . Коли у [PERSON] захворіла дружина і він поїхав, вона просила [PERSON] допомогти їй доглядати батька , але він не допомагав, вона доглядала батьків поки не приїхав [PERSON]. Після смерті батька мати була у [PERSON] , потім у неї , а в жовтні 2014 року її забрав [PERSON]. Мати хоче спілкуватися з усіма дітьми, але [PERSON] проти . Вона не вірить, що мати погодилась віддати землю [PERSON] і забула за [PERSON]. Вважає , що свідоцтво про спадщину слід визнати недійсним , вони всі мають право на землю . Представник третьої особи [PERSON]; А.Я. суду пояснив , що мати сторін знаходиться в поганому стані , весь час плаче, ледве розмовляє ,його ледве впізнала , хвилюється , що діти не можуть помиритись . В такому стані мати знаходиться після смерті батька, довіреність мати підписувала сама . В батьків він особисто бував рідко , йому не відомо про те , що батько 5 років їздив на колясці , нічого не відомо про ремонти і хто їх робив . Мати відмовилась від спадщини на користь відповідача тому що він її доглядає . Батьки проживали самі . Останні місяці свого життя батько давав гроші [PERSON] . Матір він бачив рік назад влітку в смт. Голованівськ в автомобілі відповідача , вона тоді теж не могла говорити . Третя особа державний нотаріус [PERSON] суду пояснила , що свідоцтво про право на спадщину оформила на підставі наданих відповідачем документів . З довідки сільської ради слідувало , що померлий [PERSON] був зареєстрований і проживав в житловому будинку дочки № 12 по вул.. Дзержинського в с. Перегонівка з 1937 року по день смерті, тобто до 01.04.2014 року . На день смерті спадкодавця в житловому будинку № 12 по вул.. Дзержинського , крім померлого, зареєстрована , але не проживала його дружина [PERSON] . Оскільки дружина була зареєстрована [INFO] , то вона писала заяву про відмову від спадщини. Про інших спадкоємців брата та сестру їй відомо не було , її не повідомили , що позивач був зареєстрований в будинку батька , тому вона і видала свідоцтво про право на спадщину відповідачу . Свідок [PERSON] суду пояснила , що біля 3-х років працює секретарем Перегонівської сільської ради . До її компетенції відноситься ведення погосподарських книг , які поновляються щорічно шляхом обходу домогосподарств . Внаслідок обходу працівники сільської ради з»ясовують хто проживає в тому чи іншому господарстві ,що утримується в господарствах , розмір земельних ділянок , закріплених за господарствами , тощо. Під час обходів господарств працівники не завжди спілкуються з мешканцями , інколи їх немає вдома і записи вчиняються зі слів сусідів . Домові книги веде паспортист сільської ради, тобто вона здійснює реєстрацію громадян та зняття з реєстрації . Після смерті [PERSON] до сільської ради прийшов його син [PERSON] за довідкою про те , хто проживав в домоволодінні батька . Вона знайшла погосподарський номер [PERSON] в погосподарській книзі і побачила , що там проживали батько та матір , номер будинку не був вказаний, [PERSON] сказав , що № будинку 12 , так вона і виписала довідку . Чому написала , що [PERSON] зареєстрований в будинку дочки, пояснити не може , а що мати не проживає в домоволодінні їй також сказав [PERSON]. Домову книгу вона не перевіряла . В 2015 році до сільської ради прийшла [PERSON] і сказала , що в будинку батька зареєстрований позивач [PERSON] з сім»єю . Вона перевірила домову книгу , впевнилась , що це так , а номер будинку не 12 , а 31 по вул.. Дзержинського . Оглянувши всі погосподарсьткі книги вона пересвідчилась, що [PERSON] значився в погосподарському дворі батька до 2002 р , а потім в с. Іллічівка було виписано окремий по господарський номер на його ім.»я , але з реєстрації по вул.. Дзержинського 31 він не знімався . [PERSON] фактично проживав позивач їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила , що вона проживає в с. Іллічівка , не працює. Їй відомо , що позивач проживає в с. Іллічівка з 2000 року . Раніше він та його дружина працювали в с. Іллічівка , останні років 6 [PERSON] працює в с. Перегонівка . В 2014 році він їздив на заробітки в Росію . Вона живе на іншій стороні села , господарства [PERSON] їй не видно , тому вона не бачить як вони пораються по господарству ,не бачить і не знає де вони ночують. Батьки [PERSON] утримували господарство, в них була корова , кінь. Допомагали їм по господарству [PERSON] та [PERSON] , самі вони не могли поратись біля худоби за станом здоров»я . Батько ходив на 2-х костилях. Свідок [PERSON] суду пояснила , що [PERSON] проживав в с. Іллічівка з 2001 року, останні 2 роки він їздив на заробітки на зиму , господарство розпродали , в тому числі і коня , якого їм дав батько. Вона проживає від [PERSON] через річку , але інколи бачить як він іде на роботу . Років 6 він працює в с. Перегонівка, їздить з Слюсаренком , вона його бачить , коли в 7.45год виганяє корову в череду. Свідок [PERSON] суду пояснив , що позивач та його брат [PERSON] проживають в [INFO] , сестра живе в с. Перегонівка. Брати приїздили до батьків , а коли батько помер їздили не часто . Потім з матір»ю щось сталось , вона почала блукати по селу і її забрав [PERSON] . Позивач їздив до батьків , але там не проживав . Він особисто проживав в селі літом з квітня по жовтень , а потім їхав на Київ і забирав матір. Хто робив ремонт у батьків [PERSON] , ремонтував забор , не знає , бачив [PERSON] у батьків на вихідні. [PERSON] також їздив до батьків . Свідок [PERSON] суду пояснив , що позивач проживав біля батьків в с. Перегонівка , доглядав батьків , часто він бачив там і його дружину . Вони завжди порались по господарству , робили ремонти , невістка доглядала батька , який довго лежав хворий і не міг ходити . Господарство у батьків утримував син та невістка , у батьків був кінь , корова, свині , самі вони не могли доглядати худобу. У позивача була якась квартира в с. Іллічівка. Свідок [PERSON] суду пояснив , що всі діти жили біля батьків , першим відійшов [PERSON] , потім [PERSON] , а [PERSON] залишився жити біля батьків , там також жила його дружина і син . Згодом вони взяли якусь квартиру в см. Іллічівка , де жили взимку, влітку проживали в с. Перегонівці, онук жив завжди біля дідуся , ходив в школу. Позивач та його дружина робили в будинку батьків ремонти , останній раз перед хворобою батька . Леонід був хворий майже рік , не міг рухатись , доглядав його [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив , що позивач прийшов на роботу в 1993 році , жив біля батьків , а в 2005 році перейшов на квартиру в с. Іллічівка . В той гуртожиток заселяли всіх , хто працював в радгоспі . Кому належить гуртожиток не знає. Позивач систематично їздив до батьків . Він особисто працював до 2005 року , тоді і бачив позивача в квартирі , а потім інколи бачив , як вигонив корову в череду , а позивач їхав на роботу в Перегонівку. Свідок [PERSON] суду пояснила , що працює листоношею в с. Перегонівка , обслуговує вул.. Дзержинського і двір [PERSON]. [PERSON] вона в батьків не бачила до того часу , поки не захворів батько , потім він почав приїздити . Доглядала батька невістка , донька [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та Галину вона бачила у батьків кожен день і в різний час , вони порались по господарству , [PERSON] консервувала , сапала огород , [PERSON] та [PERSON] робили ремонти . Дід хворів , вони його доглядали , а бабка почувалася нормально , інколи заговорювалась . Коли в будинку впала стеля ремонт робив [PERSON] за власний кошт . Інколи вона пропонувала [PERSON] купувати в неї якісь товари , коли приносила пенсію , вона купувала , а коли впала стеля купувати відмовилась , говорила , що хоче допомогти [PERSON] грішми , а то він витратив на ремонт стелі багато грошей . [PERSON] та [PERSON] ночували не знає , була в них завжди вдень, а не вночі. З оглянутих і досліджених в судовому засіданні погосподарських книг с. Перегонівка слідує, що [PERSON] , [INFO], проживав в будинку своїх батьків по вул.. Дзержинського з дня свого народження , що підтверджується по господарською книгою за 1967-1969 рр, аркуші книги 69-70, вул. Дзержинського 12 , погосподарськими книгами за 1971-1973 рр, за 1974-1975рр, за 1977-1979рр, 1980-1982 рр , 1983-1985рр ( вул.. Дзержинського 31 , за 1986-1990 рр , а/с- 121-127. З 1992 року в домогосподарстві [PERSON] проживала невістка , дружина [PERSON] [PERSON] та онук [PERSON] , погосподарська книга за 1991-1993 рр , а/с-128. В погосподарській книзі с. Перегонівка за 2001-2005 рр зазначено, що позивач , його дружина та син проживали по вул.. Дзержинського до 2002 року і виїхали в с. Іллічівку, що не відповідає дійсності , оскільки свідки в судовому засіданні підтвердили , що сім»я проживала біля батьків , [PERSON] та [PERSON] тимчасово знаходились в с. Іллічівка , а онук проживав біля дідуся поки закінчив школу. В 2001 р [PERSON] навчався в 2 класі , в 2002 році- в 3 класі , в 2003 році в 5 класі , тобто дев»ятий клас він закінчив не раніше ніж в 2007 році , 11-й в 2009 році , чому в погосподарських книгах по вул.. Дзержинськогго в с. Перегонівка за 2006-2010 рр , 2011-2015 рр він не зазначений , а/с- 133-134, 137-138 , хто відкрив на [PERSON] погосподарський рахунок № 1602 в с. Іллічівка на приватний будинок [PERSON] і вніс в книгу прізвище сина [PERSON] , учня 8-11 класу , який там не проживав секретарю сільської ради невідомо, а/с- 139-140,141-144, в довідках № 279 від 20.10.2015 року та № 141 від 09.10.2015 року взагалі зазначено, що [PERSON] проживає в кв.№ 9 по вул.. Молодіжній , що також не відповідає дійсності і підтверджує той факт , що сільська рада незаконно відкрила погосподарстький номер [PERSON] на приватний будинок власника [PERSON] по вул.. Молодіжній № 11 . З досліджених в судовому засіданні домових книг видно , що позивач з 1976 року , його дружина [PERSON] з 22.08.1992 року , а син [PERSON] з 05.12.2008 року ( після отримання паспорта) зареєстровані в [INFO] і з реєстрації не зняті по даний час , а/с- 187,208-210. В с. Іллічівка позивач не міг бути зареєстрований , оскільки тимчасово перебував в квартирі по вул.. Молодіжній 11 , що належить на праві власності [PERSON]С.( а/с-190-191, технічний паспорт та свідоцтво про право власності на будинок № 11 по вул.. Молодіжній в с. Іллічівка ) , домова книга на вказаний будинок відсутня, а/с- 202-207. Суд , заслухавши позивача , відповідача , представника позивача , представника відповідача , третіх осіб , представника третьої особи , свідків , дослідивши докази в їх сукупності дійшов до висновку , що позов підлягає задоволенню . Відповідно до вимог ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог ч. 1 , ч. 2 ст. 1220 , ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. . Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом , відповідно до приписів ст.. 1261 ЦК України , мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч. 1 ст. 1225 ЦК України передбачено , що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено , що 01.04.2014 року в с. Перегонівка Голованівського району помер [PERSON], який мав на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7252 га , вартістю 97990 грн, житловий будинок та інше майно. Спадкоємцями після його смерті були його дружина [PERSON] ( третя особа по справі) , син [PERSON] ( відповідач по справі) , син [PERSON] ( позивач по справі) та донька [PERSON] ( третя особа по справі). Оскільки заповіту спадкодавець не складав , усної домовленості та письмової угоди між спадкоємцями не було ( ч. 2 , ч. 3 ст. 1267 ЦК України) , частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними ( ч. 1 ст. 1267 ЦК України) . Відповідно до приписів ч. 1 , ч.2 ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи слідує, що заяву про прийняття спадщини 19.09.2014 року , тобто до спливу шестимісячного строку , подав лише спадкоємець [PERSON] , в заяві вказав одного спадкоємця- свою матір [PERSON] , інших спадкоємців - брата [PERSON] та сестру [PERSON] в заяві не зазначив , приховав , що вони також мають право на спадкове майно. В той же день , 19.09.2014 року заяву про відмову від прийняття спадщини через представника [PERSON] подала нотаріусу мати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , але в заяві , всупереч вимогам ч. 1 ст. 1273 ЦК України , не зазначила на користь кого із спадкоємців вона відмовляється від спадщини. Враховуючи пояснення відповідача , представника відповідача [PERSON] , представника третьої особи [PERSON] [PERSON] , свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] в тій частині , що у [PERSON] після смерті чоловіка були якісь відхилення , вона заговорювалась , не впізнає людей, майже не розмовляє , плаче , що діти не можуть помиритись і в такому стані [PERSON] бачив її рік назад влітку , суд дійшов до висновку, що [PERSON] при відмові від спадщини не усвідомлювала , що вона позбавляє спадщини [PERSON] та [PERSON] і сама залишається не лише без спадщини на земельну частку , але й на житловий будинок , в якому проживала все життя . Підтвердженням цього факту є те , що 14.09.2014 року заяву про відмову від спадщини [PERSON] не підписувала за станом здоров»я , 26.06.2015 року в нотаріуса [PERSON] власноручно вчинила підпис в довіреності , а/с- 115 , 14.07.2015 року в судове засідання з»явитися не змогла також за станом здоров»я , а 06.10.2015 року знову власноручно підписала довіреність , але вчиняє підпис ,який навіть візуально не схожий з підписом, вчиненим нею 26.06.2015 року , за 3 місяці до цього . Згідно приписів ч. 3 , ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тому позивач [PERSON] вважав , що оскільки він з моменту народження до смерті батька постійно проживав зі спадкодавцем , був разом зі своєю сім»єю зареєстрований в [INFO], він вважається таким , що прийняв спадщину і може оформити свідоцтво про право на свою частку спадщини в будь-який час . Він не міг передбачити , що відповідач оформить спадщину на земельну ділянку , що належала батькові , одноособово , позбавивши права спадкування його , сестру та матір. Відповідач , заперечуючи проти позову , вказує , що позивач [PERSON] не проживав біля батьків , мав інше житло в с. Іллічівка , тобто спадщину після смерті батька не прийняв , він отримав свідоцтво про право на спадщину законно і підстави для визнання його недійсним відсутні . Викладене спростовано в судовому засіданні показаннями третьої особи - [PERSON] , свідків , погосподарськими книгами по с. Іллічівка та с. Перегонівка , домовими книгами та свідоцтвом про право власності на будинок № 11 по вул.. Молодіжній в с.Іллічівка , що належить [PERSON] Незважаючи на те , що деякі свідки намагались запевнити суд в тому , що [PERSON] постійно проживав в с. Іллічівка , ніхто не спростував того факта , що саме [PERSON] здійснював догляд за батьками , утримував разом з дружиною велике господарство в с. Перегонівка, що було не під силу хворим батькам , проводив в будинку ремонти за власний кошт , купував в будинок меблі , здійснював заготовки на зиму , [PERSON] сапала огород, тощо, що свідчить про ведення спільного господарства з батьками та постійне проживання позивача в с. Перегонівка . Всі свідки пояснили , що їм не відомо де ночував [PERSON] , але бачили його в домоволодінні батьків вранці , вдень , вечором, в вихідні дні , тобто в будь-який час доби та пори року . Не спростовані пояснення [PERSON] та [PERSON] в тій частині , що тимчасове житло , яке належить [PERSON] на праві власності , [PERSON] використовував як дачу , інколи , особливо взимку , коли добиратися до с. Перегонівки через погодні умови та віддаленість було важко , він там ночував , а весною , літом та восени проживав біля батьків , відсутнім в буд. № 31 по вул.. Дзержинського більше 6 місяців не був , тобто не втратив там права на проживання . Крім того , з народження по даний час у вказаному будинку № 31 зареєстрований він та його дружина . Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у справах щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. З викладеного слідує , що [PERSON] в с. Перегонівка проживав переважно , 9-10 місяців на рік і зареєстрований за адресою постійного проживання , в с. Іллічівка він тимчасово знаходився протягом 2-х- 3-х місяців ( в зимовий період) , вказане житло йому не належить , тому без згоди власника в домовій книзі не зареєстрований . Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. \~Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Ст.64 Конституції передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини особа вправі бути юридично необізнаною. В ст. 41 Конституції України зазначено , що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної\~\~власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.. 1 Протоколу № 1 Європейської конвенції по захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як на користь суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними| принципами міжнародного права. За правилами ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до п. 4.14 [PERSON] 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Для того , щоб встановити факт сумісного проживання зі спадкодавцем , нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місце реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації . Таким чином , суд дійшов до висновку , позивач [PERSON] після смерті батька , як спадкоємець першої черги мав право успадковувати ? частину майна , що належало батькові [PERSON] на день смерті , фактично прийняв спадщину як особа , яка постійно проживала зі спадкодавцем , не квапився з юридичним оформленням спадщини , тобто отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом , вважав , що він має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю . Факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем знайшов своє повне підтвердження , випливає з співіснування достатньо вагомих , чітких і узгоджених між собою доказів і знаходиться поза розумним сумнівом . Відповідач , приймаючи спадщину після смерті батька , маючи законне право також на ? частину спадкового майна , умисно надав нотаріусу недостовірну довідку про те , що на день смерті спадкодавця з ним ніхто не проживав , не вказав , що в будинку № 31 по вул.. Дзержинського в с. Перегонівка постійно проживав та був зареєстрований його брат [PERSON] , зазначив , що його матір [PERSON] в будинку зареєстрована , але також не проживає , що померлий проживав та був зареєстрований в житловому будинку дочки за № 12 з 23.02.1937 року по день смерті , тобто по 01.04.2014 року , ( а/с- 89, довідка № 1641 від листопада 2014 року) . В заяві про прийняття спадщини [PERSON] умисно зазначив недостовірні дані про те , що спадкоємцем після смерті батька є лише його дружина [PERSON] , про брата та сестру спадкоємців [PERSON] та [PERSON] нотаріуса не повідомив , а/с- 73 . Приховування вказаних фактів від нотаріуса сприяло тому, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не перевірила наявність підстав для закликання до спадкоємства інших осіб , не перевірила склад спадкового майна , а саме , що [PERSON] фактично відмовилась і від житлового будинку , не з»ясувала у [PERSON] на користь кого із спадкоємців вона відмовляється від спадщини та якої саме спадщини , оскільки вважала , що крім неї є лише один спадкоємець [PERSON] , а житловий будинок взагалі належить дочці, не з»ясувала , яким чином [PERSON] міг проживати і бути зареєстрованим в будинку дочки з 23. 02.1937 року , якщо його дочка народилась в 1958 році , тобто мала житловий будинок за 21 рік до свого народження . Вказані дії відповідача [PERSON] потягли за собою порушення вимог законодавства України щодо спадкування ним майна та порушення права інших осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на спадкування майна за законом , [PERSON] не в повній мірі розуміла значення своєї заяви про відмову від спадщини і в даний час позбавлена права власності не лише на землю , але й на житловий будинок і залишилась без житла , тобто свідоцтво про право на спадщину за законом , видане [PERSON] державним нотаріусом після смерті батька [PERSON] необхідно визнати недійсним . Викладене не викликає сумніву , є достовірним , докази є допустимими , вичерпними і в повній мірі підтверджують вимоги позивача , позов підлягає задоволенню в повному обсязі . Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача витрати по оплаті судового збору так як зазначені витрати позивач поніс в зв»язку з неправомірними діями відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: approved