Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з відповідної бюджетної програми 3723 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 07 лютого 2018 року приблизно о 08 год. 20 хв., керував автомобілем VOLKSWAGEN АМАRОК, державний номер [NUMBER] , в місті Кропивницький по вулиці Короленка (район Автовокзалу №1). Згодом із отриманої копії постанови серія ВР №041268, дізнався, що цього дня інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кропивницький Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, лейтенант поліції Костенко Руслана Анатоліївна (третя особа) відносно нього винесла рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Так, зі змісту цієї постанови з`ясувалось, що його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, а саме за те «... що керуючи транспортним засобом по круговому руху та виїзжаючи з нього не ввімкнув відповідний світловий показник повороту, чим порушив п. 9.2. 6ПДР України.». 26 лютого 2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда прийнято рішення у справі №404/765/18 згідно якого визнано протиправною та скасовано постанову серії ВР №041268 від 07 лютого 2018 року, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Кропивницький Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Костенко Русланою Анатоліївною по справі про адміністративне правопорушення про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] ( [ADDRESS] ) за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрито. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили у встановленому законом порядку - 13 березня 2018 року. Стверджується, що проводячи аналогію між притягненням особи до адміністративної та кримінальної відповідальності, приходить до висновку, що визнавши особу винною у вчинені адміністративного правопорушення за ст.126 КУпАП уповноваженими на те посадовими особами Національної поліції, по своїй суті є своєрідним способом пред`явлення такій особі підозри у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, обґрунтованість якої перевіряє суд наділений правом розглядати справи даної категорії. Таким чином, визначаючи межі перебування, під судом, слід виходити з дати визнання винним в адміністративному правопорушення, тобто 07 лютого 2018 року та до моменту набрання законної сили постановою суду від 26.02.2018 року, тобто до 13 березня 2018 року, що складає один місяць та шість днів. Виходячи з положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір встановленої мінімальної заробітної плати у 2018 році становить 3 723,00 грн. за кожен місяць. Таким чином за час перебування [PERSON] , під підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення, розмір моральної шкоди становить 3723,00 грн. з наступного розрахунку: 1 міс. X 3723,00 грн., а тому просить задовольнити позов повністю. До судового засідання представником третьої особи Управління патрульної поліції у м.Кропивницький ДПП надано пояснення щодо позову з посиланням, що згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а в даному випадку належних та допустимих доказів порушення його прав позивачем до суду надано, судом у встановленому законом порядку дії чи бездіяльність працівників поліції такими, що порушили права позивача не визнано. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізична болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або інші ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близькі родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт: Штраф до такого переліку не входить. Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вині останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяній позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого вії при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішенні спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 199? року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди"). Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльність інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування., якщо особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1166 ЦК України закріплено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Що стосується постанови у справі про адміністративне правопорушення, то статтею 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Сам факт закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Виходячи з положень ст.ст. 15, 16 ЦПК України та ст. 17 КАС України, вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, а тому суд в порядку цивільного судочинства не може визнати правомірними чи неправомірними дії або бездіяльність службових або посадових осіб органів державної влади, як суб`єктів владних повноважень, так як визнання неправомірності дій не віднесено до компетенції цивільних судів. Оскільки рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного, а такий факт може бути встановлено лише в порядку адміністративного судочинства, суд загальної юрисдикції не може робити висновків щодо неправомірності чи протиправності дій або бездіяльності органів державної влади стосовно складання постанови про адміністративне правопорушення. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до пунктів 5 та 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до п. 5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 31,61 ) Згідно ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. 07.02.2018 року о 8 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи транспортним VOLKSWAGEN АМАRОК номерний знак [NUMBER] , в м. Кропивницькому по вул.Короленка, був зупинений інспекторами поліції, які склали оскаржувану постанову, за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП. Після отримання постанови, з`ясував, що притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст. 122 КУпАП, 26 лютого 2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда винесено рішення у справі №404/765/18 згідно якого визнано протиправною та скасовано постанову серії ВР №041268 від 07 лютого 2018 року, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Кропивницький Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Костенко Русланою Анатоліївною (вул.Панфіловців,22-Б м.Кропивницький) по справі про адміністративне правопорушення про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрито.. Згідно ч. 1 ст. 81, ч. 4 ст. 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а в даному випадку належних та допустимих доказів порушення його прав позивачем до суду надано, судом у встановленому законом порядку дії чи бездіяльність працівників поліції такими, що порушили права позивача не визнано. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізична болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або інші ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близькі родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт: Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вині останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого вії при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішенні спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 199? року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди"). Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльність інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування., якщо особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1166 ЦК України закріплено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Що стосується постанови у справі про адміністративне правопорушення, то статтею 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Сам факт закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Виходячи з положень ст.ст. 15, 16 ЦПК України та ст. 17 КАС України, вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, а тому суд в порядку цивільного судочинства не може визнати правомірними чи неправомірними дії або бездіяльність службових або посадових осіб органів державної влади, як суб`єктів владних повноважень, так як визнання неправомірності дій не віднесено до компетенції цивільних судів. Оскільки рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного, а такий факт може бути встановлено лише в порядку адміністративного судочинства, суд загальної юрисдикції не може робити висновків щодо неправомірності чи протиправності дій або бездіяльності органів державної влади стосовно складання постанови про адміністративне правопорушення. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до пунктів 5 та 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до п. 5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами . Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed