Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Заозернянської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про набуття права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 2007 року від відкрито і безперервно володіє автомобілем САЗ 3507, рік випуску 1989, колір синій, шасі ( рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний автомобіль раніше належав СТОВ «Світанок» с.Заозерне Тульчинського району Вінницької області. 28.02.2007 даний автомобіль був переданий йому в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі, що підтверджується накладною №3 від 28.02.2007. В подальшому, 05.11.2007 автомобіль був знятий з обліку в Тульчинському ВРЕР ДАІ та видано транзитні номерні знаки [NUMBER]. Але оформити своє право власності він не зміг, так як відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області в квітні 2007 року СТОВ «Світанок» було визнано банкрутом. З того часу він продовжував добросовісно, відкрито і безперервно володіти даним автомобілем. В зв'язку з даними обставинами, з врахуванням вимог ч.1, 4 ст.344 ЦК України, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищевказаний автомобіль. Позивач в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує. Просить позов задовольнити, судові витрати залишає за собою. Відповідач - представник Заозернянської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. Не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням представником відповідача позову, відповідно до ст.174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 28.02.2007 СТОВ «Світанок» с.Заозерне в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі згідно відомості №2 від 28.02.2007 передало позивачу автомобіль САЗ 3507. Даний факт підтверджується копією накладною №3 від 28.02.2007 (а.с.11) та копією квитанції СТОВ «Світанок» від 15.04.2007, прийнятої від [PERSON] за автомобіль САЗ 3507 (а.с.10). Вищевказаний автомобіль САЗ 3507, 1989 року випуску, колір синій, шасі ( рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] належав СТОВ «Світанок» с.Заозерне Тульчинського району Вінницької області на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 02.01.2001, серія [NUMBER], що підтверджується копією даного свідоцтва (а.с.6). Як вбачається з копії архівних довідок КП «Тульчинський районний трудовий архів» №82, 82/1 від 15.02.2010 (а.с.7, 8) та №227 від 13.06.2017 (а.с.9), позивач [PERSON] працював у колгоспі «Ленінський шлях» с.Заозерне Тульчинського району Вінницької області по 2005 рік та отримував заробітну плату. Колгосп «Ленінський шлях» з березня 1944 року по 08.02.1994. КСП «Світанок» з 08.02.1994 по 18.03.2000. СТОВ «Світанок» з 08.02.1994 по 2007 рік. Відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від квітня 2007 року визнано боржника СТОВ «Світанок» с.Заозерне Тульчинського району Вінницької області - банкрутом. Згідно записів в свідоцтві про реєстрацію ТЗ (а.с.6) вбачається, що 05.11.2007 автомобіль САЗ 3507 був знятий з обліку для реалізації та видано транзитні номерні знаки [NUMBER]. Вказаними доказами об'єктивно підтверджується, що позивач з листопада 2007 року по цей час добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним автомобілем, тобто більше 9 років. Протягом зазначеного періоду, ні відповідач, ні будь-яка третя особа не зверталися до позивача із вимогою повернути автомобіль чи з позовом про витребування автомобіля з незаконного володіння. Стаття 41 Конституції України, визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст.344 Цивільного кодексу України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести сам позивач згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, є: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах захисту права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на рухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом п'яти років. Згідно ч.3 ст.397 ЦК України, фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». У рішенні від 30.11.2004 у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно з частиною 2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи вимоги законодавства, суд зазначає, що, чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Таким чином, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач, як підставу набуття ним вищевказаного автомобіля зазначає накладну, яка в свою чергу не є законною підставою для виникнення права власності на нього, тобто останній володіє даним рухомим майном безпідставно, що свідчить про можливість застосування до спірних правовідносин положень ст.344 ЦК України, а саме застосування набувальної давності. Оскільки позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, так як він добросовісно, відкрито, безперервно, безпідставно користується автомобілем САЗ 3507, 1989 року випуску з 2007 року, тобто більше ніж дев'ять років, осіб, які б заявили свої права на це майно не встановлено, а тому, враховуючи викладене, за ним може бути визнано право власності на це рухоме майно за набувальною давністю згідно ч.1 ст. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, згідно його заяви, залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved