Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачі 14.09.2016 р. звернулися до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що 16.07.2016 р. року у другій половині дня померла їхня матір [PERSON]. На місце її смерті (вона померла на городі) виїжджали медпрацівники та поліцейські, які порекомендували позивачці [PERSON], яка також там була присутня, звернутись за організацією поховання до ритуального агентства «Вічна память», яке, як зясувалося, є власністю відповідача [PERSON]. Організацією поховання займалися обидві сестри, а витрати взяла на себе [PERSON]. Позивачка [PERSON] на момент смерті матері перебувала в м. Люблін (Польща). Вона хотіла приїхати на поховання матері, але їй необхідний був додатковий час для приїзду і у звязку з цим обряд поховання було призначено на 18.07.2016 року. Позивач [PERSON] 16.07.2016 року звернулась до вказаного вище агентства, обговорила всі питання із відповідачем [PERSON] та погодила, що агентством будуть надані певні послуги з організації поховання. Всього відповідачам було сплачено 2822 грн., в т.ч. 300 (триста) гривень за забезпечення збереження (належного стану та вигляду) тіла померлої до 18.07.2016 року, шляхом поміщення тіла у холодну камеру в морг. Враховуючи високі температури повітря, які були у липні 2016 року, поміщення тіла у холодну камеру в умовах моргу було вкрай необхідним в період з вечора 16.07.2016 року до 11 години 18.07.2016 року. [PERSON], діючи як представник чи власник агентства гарантував позивачам, що у агентства є договір чи домовленість із КЗ «Охтирська центральна районна лікарня» на тимчасове розміщення тіл померлих до моргу, який належить лікувальному закладу. Однак, як зясувалося в наступному, тіло померлої матері позивачок у морг не було поміщене. Підтвердженням цьому є довідка за №1702/2 від 27.07.2016 року, видана КЗ «Охтирська центральна районна лікарня» в якій зокрема вказано про те, що «Ніяких послуг по збереженню тіла [PERSON] в морзі не надавалося». У день похорону, а саме об 11:30 год. 18.07.2016 року, автотранспортом агентства відповідача покійну [PERSON] привезли у двір житлового будинку на пл. Успенській, 3, де вона мешкала до самої смерті. Коли позивачки та всі хто прийшов провести померлу в останній путь підійшли до домовини, то всі жахнулись: тіло не було охолодженим, мало конкретні та явні сліди розкладу, було покрите трупними плямами, мало різкий трупний запах, лице померлої було спотворене та все обліплене мухами, із тіла текло. Через такий стан померлу довелося взагалі закрити. Батюшка правив службу та прощалися з померлою у закритому вигляді. Це також свідчить про те, що тіло не поміщалося на зберігання у морг, тобто взяте зобовязання відповідачами не було виконано. Після завершення церковного обряду та прощання труну знову поставили в катафалк, за який позивачками було сплачено відповідачам 600 (шістсот) гривень, але жах продовжився: катафалк був несправний. Під час руху він постійно різко зупинявся, не заводився, смикався, при цьому гроб з покійницею постійно смикало та трясло, а вся похоронна процесія «жарилась» на пекельному сонці, чекаючи поки автомобіль в черговий раз рушить з місця. Такими діями та бездіяльністю похоронного агентства, яке є власністю відповідачки [PERSON], та яке представляв відповідач [PERSON], позивачам завдано значної моральної шкоди, додаткових страждань та переживань. Горе та біль позивачок повязані із втратою рідної людини значно були посилені. Вони не змогли віддати матері останню шану: не змогли зберегти тіло до моменту його поховання, не побачили матір в останній раз такою, якою вони її знали, не змогли її обійняти та поцілувати востаннє в житті і перед очима кожної із них тепер ще довго буде спотворене, покрите трупними плямами та обліплене мухами лице найдорожчої у світі людини. Позивачки постійно картають себе та саме себе вважають винними в тому, що так сталося, що вони знайшли ненадійне агентство та що довірилися відповідачам. Їх обох мучить сумління, їм незручно та соромно перед всіма, хто приходив провести їх матір в останню путь за таку організацію поховання та стан тіла матері. Все це завдає значних душевних страждань та моральних переживань обом позивачкам. Похорони відбулися, а позивачки, окрім горя втрати матері, продовжують морально страждати та відчувати біль вини перед нею, що з нею, з її тілом, так повелися після смерті. Позивачки стали знервованими та неврівноваженими, втратили сон. Обом доводиться постійно приймати заспокійливе, однак воно не допомагає і думки знову постійно повертаються до страшного похорону. Такий стан впливає і на відносини в їх сімях, і впливає на роботу та стан здоровя, так як в результаті постійного недосипання та переживань болить голова і серце, зявилася підвищена дратівливість. Завдану моральну шкоду позивачки спільно оцінюють у 10 000 (десять) тисяч гривень. Також прохають стягнути на користь [PERSON] вартість оплачених, але не наданих послуг по зберіганню тіла у морзі в сумі 300 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги підтримала у повному обсязі із підстав викладених у позовній заяві. При цьому пояснила, що 16 липня 2016 року у вечірній час вона приїхала на город і виявила померлу матір та викликала міліцію. Працівники міліції надали номер телефону фірми «Вічна пам'ять» та порадили звернутись за наданням ритуальних послуг, у тому числі по вивезенню тіла та поміщенню його до моргу. Вона зателефонувала відповідачу [PERSON], якого вважає директором зазначеного підприємства і той пообіцяв, що скоро приїде авто за тілом. Автомобіль дійсно приїхав швидко. [PERSON] сам запропонував зберегти тіло померлої у морозильній камері моргу та запевнив що все буде зроблено як слід. Для неї це було самим основним питанням, оскільки сестра не могла швидко приїхати. Тому її влаштовувала така пропозиція [PERSON]. За збереження тіла у морзі потрібно було доплатити 300 грн., на що вона погодилась. Цю ціну їй особисто називав [PERSON] Наступного понеділка у день поховання коли померлу привезли, то вона її не впізнала, тіло було синє із слідами розкладу, відчувався різкий трупний запах. Тобто тіло не зберігалось належним чином на протязі двох днів до часу поховання. Крім того авто, яким під час траурної процесії перевозилось тіло померлої, дорогою постійно зупинялось. Їм було соромно перед сусідами і колегами. Пізніше вони взяли накладну із зазначенням переліку послуг та сумою витрат на поховання. Згодом додивились що навіть печатка на накладній не [PERSON], а на імя його дружини [PERSON]. Після додаткових зясувань отримали довідку про те, що тіло не зберігалось в морзі. Представник позивачок адвокат [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивачів підтримав повністю. В подальшому позивачі відмовились від послуг останнього і закінчення розгляду справи відбувалось без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Надала письмову заяву, у якій прохала розглянути справу без її участі. Вимоги не визнає, оскільки будь-яких послуг позивачам не надавала і на той час підприємницькою діяльністю не займалася взагалі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що він як підприємець надає ритуальні послуги і, у тому числі, послугу по перевезенню тіла померлої особи. Агенція «Вічна пам'ять» не є юридичною особою. Всі працівники, а окрім нього це - [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], зареєстровані як фізичні особи підприємці по наданню ритуальних послуг. Остання як ФОП, має весь КВЕД по ритуальним послугам, фактично вона займалась підготуванням тіла для поховання, реалізацією атрибутики, складанням накладних. [PERSON] це водії та копачі. Раніше у цій сфері разом із ними працювала також його дружина [PERSON], але на той час вона вже припинила займатись підприємницькою діяльністю. До нього дійсно у липні 2016 р. телефонувала одна із позивачок та прохала допомогти доправити тіло до моргу, бо родичі їдуть десь здалеку. Він зателефонував до начальниці моргу, пояснив ситуацію, що треба зберегти тіло у морзі до понеділка, на що та погодилась. Він пообіцяв внести до каси установи благодійну допомогу у сумі 300 грн.. У них як у ритуальної служби мались ключі в задніх дверей моргу, куди завозяться тіла на зберігання. Зателефонував до робітників, які мають право на таку підприємницьку діяльність, [PERSON] і [PERSON]. Вони виїхали на місце та забрали тіло. Тіло померлої було виявлене на городі. Був жаркий день і близько 18:00 год. коли вони приїхали, тіло вже почало розкладатись. В подальшому тіло було поміщене до холодильної камери яка тримає температуру +5 градусів, морозильних камер у цьому морзі немає. У морзі закінчили перевдягати померлу і [PERSON] поїхала разом із позивачкою до ритуальної служби вибирати атрибутику. Там остання повідомила, що необхідно чекати до понеділка другу доньку померлої, яка має приїхати на поховання. Накладну за надані послуги виписувала [PERSON], яка також є фізичною особою підприємцем у сфері надання ритуальних послуг. Вона ж до цього займалась переодяганням померлої у морзі. Сама накладна була виписана без печатки. Коли донька обрала та сплатила за атрибутику хлопці відразу повернулись до моргу та уклали тіло в гроб. Померла була підготовлена до поховання і її помістили у холодильну камеру. Він особисто позивачок не бачив у очі. За попередньою домовленістю через два дні, тобто у понеділок об 11:30 год. вони привезли тіло з моргу до підїзду. Після поховання у понеділок йому зателефонувала [PERSON] та повідомила, що ті люди бажають побачитись. Оскільки у той момент він перебував у м. Полтаві, то сказав, що може з ними зустрітись ввечері. Але вони наполягали на негайній зустрічі. Йому довели, що під час процесії декілька разів глохнуло авто. На це він надіслав на телефон однієї із позивачок смс із вибаченням, запропонував в плані компенсації покласти плитку коли будуть встановлювати памятник. Йому ж у відповідь повідомили, що не треба ніяких вибачень. Коли повернувся з м. Полтави, та зателефонував позивачкам, ті вже зустрічатись не побажали, і сказали, що будуть звертатись до суду. Приїхавши до офісу від [PERSON] довідався, що позивачі бажали виписати другу накладну і туди внести 300 грн. за послуги моргу. Вона знайшла бланк накладної із печаткою дружини, та під тиском 4 осіб виписала нову накладну. Він не укладав ніякого договору з позивачами, що бере на себе обовязок зберігати тіло. Не міг цього робити, бо таких послуг не надавав і гроші за збереження в морзі також перераховує на рахунок відділення. Він цих людей взагалі в очі не бачив. Доставив тіло до моргу і вирішив питання щодо зберігання тіла в морзі, оскільки позивач вона не бажала, щоб тіло везли додому. Договір на зберігання тіла вони не укладали. Гроші у сумі 300 грн. отримувала [PERSON] і виписувала накладну. Договору із медичною установою на утримання тіл в морзі у нього немає. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання послуг, що регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідач [PERSON] починаючи із 22.10.2008 р. зареєстрований як фізична особа підприємець. Серед видів діяльності зазначено організація поховань та надання суміжних послуг (а.с. 25-26). [PERSON], яка є матірю позивачок, померла 16.07.2016 р. (а.с. 6-15) Згідно оглянутої у судовому засіданні накладної б/н (а.с. 17) 16.07.2016 р. через [PERSON] було отримано кошти на загальну суму 2822 грн. за відпущений товар похоронну атрибутику. Окремим рядком серед переліку і зазначенням вартості відпущеного товару значиться «морг сохранение» 300 грн. У накладній у графах «директор, головний бухгалтер, відпустив та одержав» будь-які підписи відсутні. Проте мається мокра печатка на імя фізичної особи підприємця [PERSON]. Як зазначено вище, відповідач [PERSON] заперечує наявність договірних відносин із позивачами з приводу надання послуг по зберіганню тіла у морзі, вказавши на те, що він був посередником між позивачем [PERSON] та начальницею моргу, домовившись із останньою від імені позивачки про зберігання тіла на декілька днів до дати поховання, бо та не бажала зберігати тіло матері за місцем власного проживання. У послуги входили лише доставка тіла до моргу, із моргу до місця проведення поховання та проведення поховання. Позивач [PERSON] мала договірні відносини не з ним, а із [PERSON], яка, як фізична особа підприємець, самостійно надає зазначені послуги. Дані пояснення відповідача суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення цивільної відповідальності за неналежне надання обумовлених послуг. Так, допитана у судовому засіданні як свідок завідувач патологоанатомічного відділення [PERSON] у судовому засіданні показала, що до цієї справи відношення не має взагалі. [PERSON] відбувалась у вихідні дні. Вона не може нести відповідальність за ритуальні послуги, оскільки тіло не бачила, її працівники не приймали його на зберігання і так само не видавали. Про даний факт вона дізналась приблизно через добу. Будь-яка процедура поміщення тіла до моргу проводиться через санпропускник. Звідти її повідомляють про це. Якщо немає направлення на патологоанатомічне дослідження, то вона відмовляє на поміщенні тіла в морг. Конкретно даному випадку їй ніхто не телефонував і вона взагалі не знає чи перебувало тіло в холодильній камері. Будь-яке поміщення тіла повинно проходити в присутності працівника моргу чи працівника санпропускника. Їй не відомо, у кого були ключі, вона особисто їх не давала нікому. Приблизно у 2012 році у них офіційно ФОП [PERSON] знаходився як орендар на території приміщення моргу із ритуальним магазином. Проте останні роки він не орендував приміщення. Його служба організовувала поміщення тіл до моргу. Однак у даному конкретному випадку вона не бачила ані його особисто, ані родичів померлої особи. Офіційно у них такі послуги не надаються і гроші вносяться як благодійний внесок. Пізніше вона дізналась що від імені [PERSON] були внесені кошти у сумі 300 грн. саме як благодійний внесок. Послуг зберігання тіл офіційно вони не надають і будь-яких відносин з ритуальними службами із цього приводу у них немає. [PERSON] не являється працівником відділення і не мала права заходити до моргу. Робота із тілом у приміщенні моргу можлива лише в присутності їхнього санітара. Патологоанатомічне відділення оснащене кількома холодильними камерами, але працює на даний час одна. Вона оснащена кондиціонером та не є морозильною, по інструкції у ній повинен підтримуватись температурний режим від 0 до 3 градусів. Влітку кондиціонер не вимикається. У цей період температура доходила до 4-5 градусів, але це допускається. Однак сама холодильна камера не є гарантією того, що тіло збережеться. Пізніше вона дізналась про те, у якому стані перебувало тіло. За таких обставин сенсу зберігати не було. Допитана як свідок заступник головного лікаря з медичної частини [PERSON] показала, що про даний факт їй відомо стало після того, як по закладу було призначене службове розслідування головою комісії якого вона була. Результати розслідування викладені у відповідному документі. За наслідками розслідування комісією була винесена догана завідувачу відділення. Від молодшої медичної сестри [PERSON] також відбирались пояснення. Памятає, що та пояснювала про те, що одягала тіло і вносила гроші від імені [PERSON] як благодійний внесок за його зберігання, оскільки вона із ним співпрацює поза робочим часом. Проте, ані [PERSON], ані [PERSON] не мали права заходити до відділення моргу. [PERSON] пояснювала, що [PERSON] особисто відкривав приміщення моргу своїм ключем. А тому були прийняті міри і замінені замки. Проведеним службовим розслідуванням у КЗ «Охтирська ЦРЛ» було встановлено що тіло померлої [PERSON] до холодильної камери патологоанатомічного відділення КЗ «Охтирська ЦРЛ» у вихідні 16 та 17 липня 2016 р. було доставлене [PERSON] Про наявність у підприємця ключів від дверей відділення та холодильної камери лікарні нічого не відомо. Було встановлено факт несанкціонованого проникнення та зберігання тіла померлої [PERSON] у приміщенні холодильної камери патологоанатомічного відділення. (а.с. 65-68). Таким чином у судовому засіданні пояснення позивача [PERSON] про наявність договірних відносин із [PERSON] по збереженню тіла померлої за плату у сумі 300 грн. повністю підтверджуються зазначеними доказами і повністю спростовуються пояснення відповідача про те, що він лише як посередник домовся із начальницею моргу про зберігання тіла померлої на визначений час і не пропонував та не виконував саме цієї послуги. Відповідно до ч. 1, ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Проте, як встановлено судом, взяті на себе зобовязання [PERSON] виконав неналежним чином. Так, вищезазначені докази хоча й спростовують доводи позивачів про те, що тіло не зберігалось у приміщенні моргу взагалі, однак підтверджують неналежність даного зберігання, як про це було завірено позивачку [PERSON] відповідачем [PERSON]. Допитані у судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, також підтвердили що тіло померлої, яке було доставлене транспортом ритуальної служби за місцем поживання для проведення ритуальних заходів, перебувало у жахливому стані. Отже, відповідач [PERSON] маючи на той час незаконний доступ до приміщення патологоанатомічного відділення взяв на себе обовязок по зберіганню тіла померлої у належному стані, однак, як надавач зазначених послуг, належним чином не зясував та не розяснив позивачці усіх наслідків зберігання тіла за наявних умов зберігання, температурних умов, та стану самого тіла, яке тривалий час до його виявлення перебувало під відкритим сонцем. Доводи відповідача [PERSON] про те, що позивачка домовлялась із іншими підприємцями, а не із ним особисто, та сам розрахунок коштів відбувався із [PERSON] суд не бере до уваги з огляду на наступне. Так, окрім іншого, [PERSON] та його батько [PERSON], кожен окремо, показали, що вони починаючи із 2016 р. є фізичними особами підприємцями по наданню ритуальних послуг. Працюють разом із [PERSON]. У їхні безпосередні обовязки входить транспортування тіл та викопування могил. Із ними напряму ніхто не домовляється, а керує усім [PERSON] Він же розраховується із ними за виконану роботу. Влітку 2016 року надійшов дзвінок від [PERSON] на телефон батька, про необхідність виїзду за тілом померлої особи. Вони поїхали в поле, та виявили тіло бабусі. Поклали його в санітарний мішок тіло та відвезли у морг. Через декілька днів забрали тіло із моргу та відвезли за адресою її мешкання для проведення поховання. Тіло перебувало у не належному стані в порівнянні із тим, як що було перед цим. [PERSON] також пояснив, що допуску до приміщення моргу у них взагалі не було. Раніше приїздили самі працівники моргу і відкривали приміщення. Однак у даному випадку відкривав приміщення моргу безпосередньо [PERSON]. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона є фізичною особою підприємцем у сфері надання ритуальних послуг. У агенції «Вічна Пам'ять» вона працює разом із відповідачем [PERSON] та чоловіком і сином. На неї оформлений договір оренди приміщення офісу. Також вона безпосередньо надає послуги з перевдягання тіла, продає ритуальну атрибутику. Чоловік та син працюють копачами та водіями. [PERSON] здійснює організаційні заходи. За зберігання тіла ніхто відповідальності не несе. Влітку 2016 року їй зателефонував [PERSON] повідомивши про необхідність привести померлу у належний вигляд. Близько 20-00 год. вона прийшла до приміщення моргу. Підїхав [PERSON], та відкрив двері моргу. Вона переодягла померлу бабусю. При цьому була присутня її донька. Тіло було у неналежному стані, оскільки перебувало тривалий час на жарі. В подальшому його помістили до холодильної камери. За декілька днів до приміщення агенції прийшли родичі померлої та почали предявляти претензії із приводу неналежного стану тіла померлої. Оскільки [PERSON] у цей час перебував за межами області, то вона надала їм номер його мобільного телефону для того, щоб із цього приводу всі питання вирішували із ним. На їх вимогу виписала нову накладну замість раніше виданої із записом про отримання коштів за зберігання тіла. Помилково використала бланк із печаткою дружини [PERSON], яка на той час уже в цій сфері не працювала. Ці гроші за дорученням [PERSON] внесла на благодійний рахунок Охтирської ЦРЛ. З огляду на зазначені покази суд прийшов до висновку, що саме позивач [PERSON], а не зазначені свідки, є стороною договірних відносин із позивачкою по наданню послуг по зберіганню тіла. Вищезазначені свідки, які займаються спільною підприємницькою діяльністю разом із відповідачем, будь-якого відношення до даної угоди не мають, а [PERSON] лише виконувала функції посередника у проведенні розрахунку між сторонами договору, заповнивши та видавши [PERSON] накладну та отримавши плату у сумі 300 грн. за зберігання тіла у морзі. Як зазначила позивачка [PERSON], саме із відповідачем [PERSON] вона домовлялась про зберігання тіла до часу приїзду іншої сестри на церемонію поховання, саме він під час телефонної розмови із нею погодив остаточну суму необхідну для оплати зазначеної послуги виходячи із необхідного часу для зберігання тіла. Факт подальшого внесення [PERSON] від імені відповідача [PERSON] зазначеної суми згідно квитанції (а.с. 71) до каси медичної установи як добровільного внеску, наявності договірних відносин між зазначеними особами та внесення споживачем оплати за раніше обумовлену послугу ніяким чином не спростовує. Згідно з п. 2, ч. 3, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» - у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право вимагати відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги). Згідно ч. 4, ст. 10 зазначеного закону за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно ч. 6, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Тобто обовязок доказування у справах цієї категорії покладається на надавача послуг. Аналіз обставин справи переконливо свідчить про неналежне виконання виконавцем своїх договірних зобов'язань та порушення суб'єктивних цивільних прав позивача як замовника послуг, а тому і необхідність їх захисту в судовому порядку, шляхом стягнення зазначеної суми із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON]. Разом із тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачів про стягнення зазначеної суми також і із відповідача [PERSON], виходячи із того, що остання на час виникнення правовідносин припинила підприємницьку діяльність по наданню зазначених послуг, стороною угоди не була, накладна про оплату ритуальних послуг скріплена печаткою саме на її імя, як було встановлено у судовому засіданні, була видана помилково. При вирішенні позову у частині вимоги про відшкодування позивачам моральної шкоди суд виходить з наступного. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. N 5, від 27 лютого 2009 р. N 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ч. 2, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. П. 5, ч. 1, ст. 4 Закону України N 1023-XII «Про захист прав споживачів» в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 травня 2011 р. N 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Ч. 1 Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" передбачає, що продукція - це будь-яке рухоме майно, включаючи готову продукцію, сировину та комплектувальний виріб, у тому числі майно, що є складовою частиною іншого рухомого або нерухомого майна; термін «продукція» включає також електроенергію, а шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивачка, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не довела наявності підстав для задоволення її позову в цій частині відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів». Посилання при вирішенні спору в цій частині на ст. 22 останнього Закону як правову підставу для відшкодування моральної шкоди є безпідставним, оскільки вона передбачає вирішення судом питання про відшкодування моральної шкоди за наявності підстав, передбачених ст. 4 Закону, тобто заподіяння моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи поняття продукції в редакції Закону України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивачці, яка не довела заподіяння їй такої шкоди відповідно до норм закону, які регулюють спірні правовідносини. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі порушення зобов'язань відповідачем в такому випадку. Із огляду на викладене, вимоги позивачів у цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного ст. ст. 1, 4, 10, 16, 21-23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial