Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 10 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (ПАТ "ВБР") та [PERSON] був укладений кредитний договір №МКЕХР2.227024.001 згідно якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 120\~000,00 гривень з розрахунку 20 % річних на строк до 09 лютого 2016 року. Окрім того, 10 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (ПАТ "ВБР") та [PERSON] укладено договір поруки №РХ029031.227090.001, відповідно до умов якого відповідач поручилася перед позивачем за забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним кредитним договором. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, і тому станом на 03 лютого 2016 року наявна заборгованість в сумі 88\~540,82 гривень, в звязку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідачів в судове засідання не зявився, надіславши до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, крім того представник відповідачів просив застосувати строки позовної давності в частині стягнення пені. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 10 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (ПАТ "ВБР") та [PERSON] був укладений кредитний договір №МКЕХР2.227024.001 згідно якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 120\~000,00 гривень з розрахунку 20 % річних на строк до 09 лютого 2016 року. 10 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (ПАТ "ВБР") та [PERSON] укладено договір поруки №РХ029031.227090.001, відповідно до умов якого відповідач поручилася перед позивачем за забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним кредитним договором №МКЕХР2.227024.001 від 10 лютого 2014 року. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки №351191 від 10 лютого 2014 року. 14 серпня 2015 року відповідачам надсилалися досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №МКЕХР2.227024.001 від 10 лютого 2014 року, станом на 03 лютого 2016 року заборгованість становить 88540,82 гривень, в тому числі: поточна заборгованість за кредитом - 5 397,85 гривень, прострочена заборгованість за кредитом - 44 507,17 гривень, поточна заборгованість за відсотками - 115,32 гривень, прострочена заборгованість за відсотками - 10 856,20 гривень, поточна заборгованість за комісією - 1200,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 9600,00 гривень, пеня - 12 783,03 гривень, штраф - 4081,25 гривень. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно \~вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів \~цивільного законодавства, а при відсутності \~таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо \~він \~не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України \~одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до вимог ст. 258 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у один рік до вимог про стягнення неустойки (пені). Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] його обовязків відповідно до наданого йому кредиту, а також те, що відповідач [PERSON] не належним чином виконує свої обовязки перед кредитором, у звязку з чим \~наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, відмовляючи в частині стягнення з відповідачів пені в розмірі 12 783,03 гривень, у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності, який представник відповідачів просив застосувати в частині стягнення пені. Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат розподілені згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial