Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гусятинської селищної ради про стягнення 4500 гривень витрат на правову допомогу адвоката. В обґрунтування вимог вказує, що рішенням Гусятинського районного суду від 03 червня 2016 року в справі №596/1227/16-ц він поновлений на посаді директора КП «Водоканал-Сервіс». Вказане рішення суду набрало законної сили. Для написання позову про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення із займаної посади та поновлення на роботі, він скористався правовою допомогою адвоката [PERSON].на суму 1500 гривень. Крім того, вказаним адвокатом по зазначеній справі було підготовлено письмове пояснення від 27.05.2016 року, за написання якого він адвокату оплатив 1400 гривень та 1600 гривень за написання заперечень на апеляційну скаргу сторони відповідача по вказаній справі від 30.06.2016 року. На підготовку та оформлення вищевказаних документів адвокатом в загальному затрачено 20 годин, що підтверджується розрахунком робочого часу при наданні правової допомоги від 22.08.2016 року. Підтвердженням проведення оплати за написання вищевказаних позовної заяви, пояснення, заперечень на апеляційну скаргу є квитанції до прибуткових касових ордерів № 2 від 24.04.2016 р. №4 від 27.05.2016 р. №6 від 30.06.2016 року. Посилаючись на наведене, просив задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Також позивач вказал, що договору про надання правової допомоги він з адвокатом [PERSON] не укладав, а підтвердженням надання правової допомоги є долучені до позовної заяви копії квитанцій до прибуткового касового ордеру. Крім того вказав, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в справі №596/1227/16-ц не заявляв, тому, що переживав і не знав, яке буде прийняте рішення судом. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до норм ЦПК України витрати на правову допомогу є одним із видів судових витрат. Витрати про стягнення яких просить позивач пов»язані із розглядом справи № 596/1227/16-ц, що розглядалася Гусятинським районним судом. Відповідно до ст.ст. 214, 215 ЦПК України питання, пов»язані із судовими витратами, суд вирішує під час ухвалення рішення. Тому вважає, що питання про стягнення витрат на правову допомогу є судовими витратами, які повинні були розглядатися між сторонами при розгляді справи № 596/1227/16-ц. Можливості стягнення таких витрат за окремим позовом законодавством України не передбачено. Також вказав, що позивачем в суді не підтверджено укладення адвокатом із ним договору про надання правової допомоги. Посилаючись на наведене просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, розглянувши та вивчивши матеріали справи, цивільної справи №596/1227/16-ц, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення,виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В силу вимог ст.79 ЦПК України до судових витрати по справі, зокрема, належать судовий збір, витрати на правову допомогу адвоката . Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.\~\~ Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі, у тому числі витрати на правову допомогу адвоката. В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до розяснень, викладених п.п 41, 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В силу вимог статті 26 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до роз»яснень, викладених п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2 у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи шляхом ухваленням додаткового рішення. У звязку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред»явлення позову в іншій справі. Судом встановлено, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03 червня 2016 року в справі № 596/1227/16-ц позов [PERSON] до Гусятинської селищної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення із займаної посади та поновлення на роботі задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови № 60 від18.04.2016 року «Про звільнення директора комунального підприємства «Водоканал-сервіс» [PERSON]П.». Поновлено [PERSON] на посаді директора комунального підприємства «Водоканал-сервіс» з 18 квітня 2016 року. Стягнуто з Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області на користь держбюджету Гусятинського району судовий збір в розмірі 551 грн.20 копійок. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 05.липня 2016 року рішення Гусятинського районного суду від 03 червня 2016 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили. Позивач просить стягнути з відповідача 4500 гривень витрат на правову допомогу адвоката, надану під час розгляду вищевказаної цивільної справи, і в підтвердження компенсації витрат на правову допомогу він надав суду квитанції до прибуткового касового ордера за № 2 від 24.04.2016 року, №4 від 27.05.2016 року та № 6 від 30.06.2016 року. та розрахунку робочого часу при наданні правової допомоги [PERSON] від 22.08.2016 року. Проте, суд вважає, що сплачені [PERSON] витрати на правову допомогу під час розгляду справи за його позовом до Гусятинської селищної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення із займаної посади та поновлення на роботі є судовими витратами , які повинні розподілятися між сторонами при розгляді справи по суті, тобто при розгляді справи Гусятинським районним судом № 596/1227/16-ц, оскільки чинним ЦПК України не передбачено можливості їх стягнення за окремим позовом до суду. У даній цивільній справі адвокат участі не брав та договору про надання правової допомоги у цій справі позивачем представлено не було. Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4500 грн. витрат на правову допомогу адвоката у справі за його позовом до Гусятинської селищної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження Гусятинського селищного голови №60 від 18.04.2016 року «Про звільнення директора КП « Водоканал-сервіс» [PERSON]П.» та поновлення на роботі. Крім того, суд звертає увагу і на те, що підтвердженням надання правової допомоги адвокатом є договір про надання правової допомоги, а оплати юридичних послуг є пред»явлення оригіналів квитанції, прибуткового касового ордеру, підписаних і завірених печаткою. Посилання представника позивача на те, зазначені кошти підлягають стягненню на користь позивача на підставі ст. 1166 ЦК України, суд вважаю помилковим, оскільки види судових витрат вказані у ст. 79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 88,89.ЦПК України. В разі не вирішення судом питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, відповідно до п.4.ч.1 ст. 220 ЦПК України може ухвалити додаткове рішення. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 4500 гривень витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed