Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

21.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовними заявами до [PERSON]. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2016 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про обєднання цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди завданої злочином з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди завданої злочином та надано загальний номер справі №495/3035/16-ц. (а.с.41-42). 15.10.2016 року [PERSON] надала суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила суд: 1. стягнути з відповідача [PERSON] на її користь: - компенсацію за невикористані відпустки в сумі 5068 гривень; - середній заробіток за увесь час затримки, який на даний час складає 122880 гривень; - недоплачену заробітну плату в сумі 26450 гривень; - моральну шкоду в сумі 150000 гривень; - витрати на правову допомогу в сумі 4900 гривень; 2. зобовязати відповідача [PERSON] зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на імя позивача [PERSON] за період з 01 вересня 2008 року по 31 травня 2011 року; 3. зобовязати відповідача [PERSON] внести запис в трудову книжку позивача [PERSON] про прийом на роботу з 01 вересня 2008 року та звільнення з роботи 31 травня 2011 року за угодою сторін. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] здійснюючі підприємницьку діяльність у барі-крамниці «Едем» за адресою: вул. Шанцера, 7 у с. Шабо, Білгород-Дністровського району Одеської області та маючи право прийому на роботу та звільнення з роботи, переслідуючи корисливий мотив, в період з вересня 2008 року по травень 2011 року, використовувала працю найманого працівника, зокрема [PERSON], без укладення письмової угоди з працівником, без реєстрації трудового договору, без внесення відповідних записів у трудову книжку позивача та видання наказу про прийом на роботу. Крім того, здійснюючі злочині дії та грубо порушуючи право позивача, [PERSON] не надавала інформацію про використання праці найманого працівника у Пенсійний Фонд України, у Білгород-Дністровський центр зайнятості, позбавив позивача можливості у подальшому вирішувати питання про пенсійне забезпечення, внесення у загальний трудовий стаж період праці у барі-крамниці «Едем», а також інших прав. Відповідач [PERSON] платила [PERSON] трохи більше суми заробітної плати ніж розмір мінімальної заробітної плати, однак внаслідок того, що в неї немає будь-якої письмової документації з приводу отримання грошей, достовірного обліку робочого часу відповідач не проводив, також не проводила облік вимог діючого законодавства. Саме тому позивач наполягає на тому, щоб відповідач компенсувала середній заробіток. За увесь час роботи відповідач не надавала позивачу відпустки. Більш того, під час звільнення з роботи [PERSON] не сплатила [PERSON] компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, у тому числі й за 2011 рік. [PERSON], яка свідомо нехтує законними правами позивача та не провела повний розрахунок під час звільнення, не сплачує заборгованість, те, що [PERSON] не звертає уваги на неодноразові прохання позивача погасити заборгованість, принижують її людську гідність, стали джерелом негативних емоцій і переживань. Позивач змушена займати гроші в батьків, знайомих для оплати юридичних послуг та забезпечення нормального життєвого рівня її малолітніх дітей. На підставі наведеного [PERSON] просить позов задовольнити. 15.11.2016 року [PERSON] надала суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила суд: 1. стягнути з відповідача [PERSON] на її користь: - компенсацію за невикористані відпустки в сумі 5068 гривень; - середній заробіток за увесь час затримки, який на даний час складає 122880 гривень; - недоплачену заробітну плату в сумі 26450 гривень; - моральну шкоду в сумі 150000 гривень; - витрати на правову допомогу в сумі 4900 гривень; 2. зобовязати відповідача [PERSON] зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на імя позивача [PERSON] за період з 01 вересня 2008 року по 31 травня 2011 року; 3. зобовязати відповідача [PERSON] внести запис в трудову книжку позивача [PERSON] про прийом на роботу з 01 вересня 2008 року та звільнення з роботи 31 травня 2011 року за угодою сторін. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] здійснюючі підприємницьку діяльність у барі-крамниці «Едем» за адресою: вул. Шанцера, 7 у с. Шабо, Білгород-Дністровського району Одеської області та маючи право прийому на роботу та звільнення з роботи, переслідуючи корисливий мотив, в період з вересня 2008 року по травень 2011 року, використовувала працю найманого працівника, зокрема [PERSON], без укладення письмової угоди з працівником, без реєстрації трудового договору, без внесення відповідних записів у трудову книжку позивача та видання наказу про прийом на роботу. Крім того, здійснюючі злочині дії та грубо порушуючи право позивача, [PERSON] не надавала інформацію про використання праці найманого працівника у Пенсійний Фонд України, у Білгород-Дністровський центр зайнятості, позбавив позивача можливості у подальшому вирішувати питання про пенсійне забезпечення, внесення у загальний трудовий стаж період праці у барі-крамниці «Едем», а також інших прав. Відповідач [PERSON] платила [PERSON] трохи більше суми заробітної плати ніж розмір мінімальної заробітної плати, однак внаслідок того, що в неї немає будь-якої письмової документації з приводу отримання грошей, достовірного обліку робочого часу відповідач не проводив, також не проводила облік вимог діючого законодавства. Саме тому позивач наполягає на тому, щоб відповідач компенсувала середній заробіток. За увесь час роботи відповідач не надавала позивачу відпустки. Більш того, під час звільнення з роботи [PERSON] не сплатила [PERSON] компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, у тому числі й за 2011 рік. [PERSON], яка свідомо нехтує законними правами позивача та не провела повний розрахунок під час звільнення, не сплачує заборгованість, те, що [PERSON] не звертає уваги на неодноразові прохання позивача погасити заборгованість, принижують її людську гідність, стали джерелом негативних емоцій і переживань. Позивач змушена займати гроші в батьків, знайомих для оплати юридичних послуг та забезпечення нормального життєвого рівня її малолітніх дітей. На підставі наведеного [PERSON] просить позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали у повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його повному задоволенні. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаюсь при цьому на те, що дійсно позивачі [PERSON] та [PERSON] працювали в барі-магазині "Едем", однак в трудових відносинах з відповідачем по справі вони не перебували, оскільки орендували у [PERSON] вказане приміщення, та здійснювали підприємницьку діяльність самостійно, отримуючи від цього проценти від прибутку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так під час розгляду справи судом встановлено, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №495/1470/13-к від 07.06.2013 року встановлено, [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність в барі-магазині "Едем" за адресою: вул. Шанцера, 7, с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області. [PERSON] будучі наділеною правом прийому на роботу та звільнення, переслідуючи корисливий мотив, в порушення ст. 46 Конституції України, п. 6 ч. 1 ст. 21, п. 1 ч. 1 ст. 24, ст. 29, п. 1 ч. 1 ст. 48, ст. 94 КЗпП України, Наказу Міністерства праці та соціальної політки України №260 від 08.06.2001 року "Про затвердження\~Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка\~використовує найману працю,\~та\~Порядку реєстрації трудового договору\~між працівником і фізичною яка\~використовує найману працю, в період з вересня 2008 року по травень 2011 року, використовувала працю найманих працівників потерпілих [PERSON] та [PERSON] без укладання письмової згоди з працівниками, без реєстрації трудових договорів, без внесення відповідних записів в трудові книжки працівників та видання наказів про прийняття на роботу, чим грубо порушила законодавство про працю. Про використання праці найманих працівників [PERSON] та [PERSON] ФОП [PERSON] не надавала інформацію в Пенсійний фонд України, в Білгород-Дністровський центр зайнятості, чим грубо порушила трудові права [PERSON] та [PERSON] позбавивши їх можливості в подальшому вирішувати питання стосовно свого пенсійного забезпечення та внесенні в загальний трудовий стаж часу праці у неї, а також позбавила їх інших гарантованих Конституцією України та Законами України трудових прав громадян. (а.с. 90) Так, згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.4\~ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.3\~ст. 24 КЗпП України\~укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу, а згідно ч.4\~ст. 24 КЗпПУ\~- фактичний допуск до роботи прирівнюється до укладання трудового договору. Верховний Суд України в пункті 7 постанови N 9, 06.11.1992\~\~ «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав, що згідно зі\~ст.24 КЗпП\~укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи\~\~вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Таким чином суд вважає доведеним факт використання [PERSON] найманої праці [PERSON] та [PERSON] без укладання письмової згоди з працівниками, без реєстрації трудових договорів, без внесення відповідних записів в трудові книжки працівників та видання наказів про прийняття на роботу. Вказані обставини цілком доведені при ухваленні судом постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від №495/1407/13-к від 07.06.2013 року по кримінальній справі за звинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України. Відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди. Згідно\~ст. 23 ЦК України: "Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична\~\~особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості." Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У зв'язку з порушенням відповідачем трудових прав [PERSON] та [PERSON], останнім була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що відповідач не надавала інформацію в Пенсійний фонд України, в Білгород-Дністровський центр зайнятості, чим грубо порушила трудові права [PERSON] та [PERSON] позбавивши їх можливості в подальшому вирішувати питання стосовно свого пенсійного забезпечення та внесенні в загальний трудовий стаж часу праці у неї, а також позбавила їх інших гарантованих Конституцією України та Законами України трудових прав громадян. З врахуванням принципу розумності і справедливості, суд вважає, що вимоги про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути на моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. на користь кожного позивача. Разом з тим, не підлягають задоволенню на думку суду і вимоги позивачів, щодо стягнення з [PERSON] компенсації за невикористані відпустки в розмірі 5068 гривень; середнього заробітку за увесь час затримки, який на даний час складає 122880 гривень; недоплаченої заробітної плати в сумі 26450 гривень; зобовязання [PERSON] зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на імя [PERSON] та [PERSON] за період з 01 вересня 2008 року по 31 травня 2011 року; зобовязати відповідача [PERSON] внести запис в трудову книжку позивача [PERSON] про прийом на роботу з 01 вересня 2008 року та звільнення з роботи 31 травня 2011 року за угодою сторін оскільки вони не доведені під час розгляду справи. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] проводила виплату їм заробітної плати, однак вони не пам'ятають у якому саме розмірі, що підтверджується записом фіксування судового засідання технічним засобом. Крім того, позивачі в судовому засіданні пояснили, що не пам'ятають точних, конкретних дат коли вони розпочали працювати та припинили працювати в барі-магазині "Едем" за адресою: вул. Шанцера, 7, с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області. Постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від №495/1407/13-к від 07.06.2013 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності в зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, на яку посилаються у своїй заяві позивачі, не дає можливості встановити відповідні обставини. Відповідно до вимог\~ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими\~ст. 212 ЦПК України\~з врахуванням положень ст.\~ст. 57-66 ЦПК України. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що на виконання приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачі не надали до суду, належних та допустимих доказів щодо розміру заробітної плати, яку вони отримували, що позбавляє суд можливості достовірно встановити період з якого сторони перебували у фактичних трудових відносинах, обставини оплати праці у спірний період, використання відпусток, без встановлення яких не можуть бути задоволені вимоги щодо зобов'язання [PERSON] зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на ім'я позивачів та внести відповідні записи у їх трудові книжки, а тому позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір витрат, понесених кожним з позивачів на правову допомогу в сумі 4900 грн., підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справи. (а.с 12,13,62,63), які підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивачів [PERSON] та [PERSON]

Outcome: partial