Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі договору факторингу від 10.10.2016 року до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №500402478 від 13.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] На момент передачі прав вимоги за боржником рахувалась заборгованість в сумі 32956,49 грн., яка складається з наступного: 13925,37 грн. - основний борг, 12988,07 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 6043,05 грн. - пеня, штраф та неустойка. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договорів, просив стягнути з відповідача на позивача вище вказану заборгованість та судові витрати. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Так, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з'явилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомленою судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 13.08.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №500402478, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,99% річних на строк до 14.08.2016 року. Умовами договору також передбачено відповідальність за неналежне виконання зобов'язання вигляді нарахування неустойки (а/с 7). Крім того, умови договору також регламентовані Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Кредит готівкою»/ «Кредит готівкою Партнерський»/ «Моментальні гроші» та продукту «Відновлювальна кредитна лінія» до якого відповідач приєдналась, підписавши відповідну заяву (а/с 10). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За наслідками розгляду справи встановлено, що 30.09.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, відповідно до якого до ТОВ "Дата Майнінг Груп" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500402478 від 13 серпня 2013 року, а в подальшому 10.10.2016 року між ТОВ "Дата Майнінг Груп" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за вище вказаним кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що на момент передачі позивачу прав вимоги за кредитним договором та на час звернення до суду з даним позовом, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 32956,49 грн., яка складається з наступного: 13925,37 грн. - основний борг, 12988,07 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 6043,05 грн. - пеня, штраф та неустойка. Пр наявність такої заборгованості відповідач повідомлялась, проте належним чином на повідомлення про необхідність погашення заборгованості не відреагувала (а/с 15-17). Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань повинен нести в повному об'ємі відповідач. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved