Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] у серпні 2015 року звернулись до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договорами позики грошей, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 30 грудня 2008 року між ними(позивачами) та відповідачем було укладено чотири нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. договори позики грошових коштів, а саме: договір № 1 між [PERSON] та відповідачем за реєстровим № 8468 позики грошей на загальну суму 770 000,00 грн. Даний договір було укладено на строк до 27.12.2013 року, що підтверджується п.п. "а" п. 2.1 договору позики, та відповідно до п.п. "в" п.2.1 договору, поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 100 000,00 американських доларів за офіційним курсом Національного Банку на той день; договір № 2 між [PERSON] та відповідачем за реєстровим № 8466 позики грошей на загальну суму 960 000,00 грн. Даний договір було укладено на строк до 27.12.2013 року, що підтверджується п. п. "а" п. 2.1 договору позики; договір № 3 між [PERSON] та відповідачем за реєстровим № 8470 позики грошей на загальну суму 910 000,00 грн. Даний договір було укладено на строк до 27.12.2013 року, що підтверджується п.п. "а" п. 2.1 договору позики; договір № 4 між [PERSON] та відповідачем за реєстровим № 8472 позики грошей на загальну суму 423 500,00 грн. Даний договір було укладено на строк до 27.12.2013 року, що підтверджується п. п. "а" п. 2.1 договору позики, та відповідно до п.п. "в" п.2.1 договору поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 55 000,00 американських доларів за офіційним курсом Національного Банку на той день. В якості способу забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики грошей, укладеного 30.12.2008 року між [PERSON] та відповідачем, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8466 (договір № 2), відповідно до умов якого відповідачу надавалися в позику грошові кошти на загальну суму 960 000,00 грн., між [PERSON] , як іпотекодержателем, та відповідачем було укладено іпотечний договір за реєстровим № 75, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., відповідно до умов якого в іпотеку надавалися житловий будинок із господарськими будівлями та земельна ділянка, загальною площею 731,84 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , при цьому, на момент передання зазначеного майна в іпотеку, останнє перебувало в іпотеці у ЗАТ «ОТП Банк» та передавалося в наступну іпотеку позивачу [PERSON] із дозволу первісного іпотекодержателя. Вказали, що договори позики між ними (позивачами) та відповідачем було укладено письмово та нотаріально посвідчено. Факт передачі грошових коштів підтверджується договорами позики, в яких відповідач власноруч зафіксувала факт отримання грошових коштів. Зазначили, що у строки, обумовлені договорами, а саме: до 27.12.2013 року, відповідач грошові коштиїм не повернула, усні звернення до відповідача не мали результату, що стало підставою для їх (позивачів) звернення до суду за захистом порушених прав. Вказали, що загалом сума заборгованості відповідача [PERSON] за договорами позики перед позивачем [PERSON] становить 1 759 300, 00 грн., та перед позивачем [PERSON] становить 1 349 615, 00 грн. З огляду на викладене вище, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь: заборгованість за договором позики від 30.12.2008 року №8468 в сумі 799 300, 00 грн., та з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 27 грудня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 38 169 грн. 31 коп. та інфляційні втрати за період з січня 2014 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 393 265 грн. 50 коп.; заборгованість за договором позики від 30.12.2008 року №8466 в сумі 960 000, 00 грн., та з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 27 грудня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 45 843грн. 28 коп. та інфляційні втрати за період з 27 січня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 472 320грн. 00 коп.; позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь: заборгованість за договором позики від 30.12.2008 року №8470 в сумі 910 000, 00 грн., та з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 27 грудня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 43 455грн. 61 коп. та інфляційні втрати за період з 27.12.2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 447 720грн. 00 коп.; заборгованість за договором позики від 30.12.2008 року №8472 в сумі 439 615, 00 грн., та з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 27 грудня 2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 20 993грн. 12 коп. та інфляційні втрати за період з 27.12.2013 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 217 220грн. 41 коп. За наслідками розгляду даного позову рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2016 року позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про стягнення грошових коштів за договорами позики грошей, - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 року за реєстровим № 8470 в сумі 1 401 175,61 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 року за реєстровим № 8472 в сумі 677 828,53 грн.Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 3 654,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 року за реєстровим № 8468 в сумі 1 230 734,81 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 року за реєстровим № 8466 в сумі 1 478 163,28 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 3 654,00 грн. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про стягнення грошових коштів за договорами позики у повному обсязі. В свою чергу, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року касаційну скаргу [PERSON] , [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року та рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, судом відзначається, що 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого, та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності зазначеною редакцією Кодексу, подальший розгляд зазначеної цивільної справи судом здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. При новому розгляді справи судом першої інстанції: Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Під час підготовчого провадження у справі: Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 23.06.2018 року за вх. № 16182, в якому позов не визнала, просила відмовити позивачам в його задоволенні. На обґрунтування заперечень зазначила, що нею дійсно в присутності приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиної С.С. були підписані зазначені договори позики, однак особисто вона ніяких коштів ані від позивачів, ані від інших уповноважених ними осіб не отримувала, на підставі чого вважає себе позичальником коштів лише формально, а не фактично. Також зазначила, що щодо фактичних обставин формального підписання (укладення) з нею договорів позики та відомостей, викладених у цих правочинах, а також інші фактичні обставини, зокрема, щодо передачі їй коштів та інші, що мають суттєве значення для справи, та про які зазначено позивачами в позові, - не відповідають дійсним (фактичним) обставинам та нею категорично заперечуються, зокрема, зазначила, що особисто вона з позивачами мало знайома, не перебувала і не перебуває на даний час з ними в дружніх або бізнес-стосунках, оскільки з позивачами усі ділові відносини фактично мав і підтримував за життя її (відповідача) чоловік [PERSON] , та подробиці дійсних та ділових взаємовідносин між ними їй (відповідачу), - не відомі, вона ними ніколи не цікавилася та про їх існування їй відомо лише віддалено зі слів чоловіка, особистої участі в цих ділових (господарсько-правових, цивільно-правових, фінансових тощо) відносинах фактично не брала. Вказала, що наприкінці грудня 2008 року її чоловік [PERSON] попросив її допомогти в оформленні документів щодо його особистих гарантій формального руху коштів, інших подробиць він не повідомив, а лише попросив у його присутності та у присутності нотаріуса та інших осіб, яких саме він їй не повідомив, підписати необхідні документи, які вже будуть підготовлені, тобто їй необхідно буде лише виконати формальності, пов`язані з підписом документів, при цьому, про необхідність вчинення інших дій, окрім підпису документів, не домовлялися і її (відповідача) чоловік про виконання інших дій не просив.Подробиць про зміст документів чоловік не повідомив, лише переконав, що її підписи необхідні для гарантування його особистих зобов`язань перед іншими особами. Оскільки вона повністю довіряла своєму чоловікові, то погодилася на підписання документів без вчинення будь-яких інших дій, вважаючи підпис формальністю без наслідків для себе особисто. Надалі вона була присутня в нотаріальній конторі, яка знаходиться неподалік від її (відповідача) місця проживання та в той період часу вона перебувала в декретній відпустці по догляду за двома малолітніми дітьми, а тому не мала часу на детальне ознайомлення із заздалегідь підготовленими документами, які були підготовлені в декількох примірниках, що містили багато сторінок, тим самим, її час перебування в нотаріальній конторі, коли відбулося підписання договорів, був мінімальний. У той же час вона вперше дізналася, що сторонами договору є [PERSON] та [PERSON] , яких вона тоді вперше побачила, але розмови стосовно договорів вона з ними не мала. Присутні та особисто чоловік запевнили її в тому, що підписання договорів є чистою формальністю та не несе для неї ризиків та наслідків. Зважаючи на переконання чоловіка та ввічливість присутніх [PERSON] та [PERSON] , вона погодилася поставити свій підпис на документах. Розписку по договорах вона писала під диктовку когось із присутніх. В розписці зазначено, що текст документів нею прочитаний, гроші отримані до підписання договору, однак деталі отримання коштів у розписці не зазначені. Особисто вона ніяких коштів в якості позикивід позивачів не отримувала, деталі отримання цих коштів їй не відомі, фактичним позичальником себе не вважає.Також їй пояснили, що підписання нею договорів позики обумовлено тим, що між її чоловіком та позивачами була домовленість про подальшу спільну діяльність і певні фінансові розрахунки, і при цьому за нею (відповідачем) було оформлено право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а також земельна ділянка за цією ж адресою площею 731, 84 кв.м, у зв`язку з чим 16.01.2009 року нею (відповідачем) було також підписано іпотечний договір, предметом якого було зазначене майно, а також 16.01.2019 року за цих же обставин нею був підписаний ще договір про спільну (сумісну) діяльність, який також було підписано і позивачами [PERSON] та [PERSON] , при цьому, у тексті іпотечного договору було зазначено, що договір забезпечує виключно вимоги Іпотекодержателя [PERSON] за договором позики № 8466 від 30.12.2008 року, тобто, на суму позики лише 960 000, 00 грн., хоча вартість іпотечного майна була значно більшою. Крім того, 16.01.2009 року, за вказаних вище обставин, у розвиток вищезазначених нотаріально посвідчених договорів позики від 30.12.2008 року, про які заявили позивачі, за аналогічних обставин, тобто за переконанням її чоловіка та в присутності вказаних осіб, нею (відповідачем) було підписано також договір про спільну (сумісну) діяльність з позивачами від 16 січня 2009 року, в тексті якого було зазначено про усі договори позики від 30.12.2008 року, та про те, що [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються здійснювати спільну господарську діяльність шляхом перерахування коштів для цього, зокрема: [PERSON] в сумах коштів - 960 000 грн., 250 000 грн., 770 000 грн. ( в еквіваленті складає на день договору позики від 30.12.2008 року - 100 000 доларів США), а [PERSON] - відповідно - 910 000 грн., 250 000 грн. та 423 500 грн. ( в еквіваленті складає на день договору позики від 30.12.2008 року - 55 000 доларів США) є точними цифрами про обсяг коштів, які значаться у договорах позики від 30.12.2008 року. Зазначила, що укладанням договору про спільну (сумісну) діяльність від 16 січня 2009 року між нею та позивачами [PERSON] та [PERSON] на її розуміння та фактичне сприйняття усіх фактичних обставин, сторонами письмово було змінено умови договорів позики від 30.12.2008 року, зокрема, і в т.ч. поряд з іншими умовами щодо порядку і умов розрахунків за позикою. Більш того, п.8.1 договору від 16.01.2009 року про спільну (сумісну) діяльність вказано, що цей договір є невід`ємною частиною договорів позики від 30.12.2008 року, а п.8.2 сторони письмово визначили, що після підпису договору про спільну діяльність від 16.01.2009 року, усі попередні перемовини по ньому, листування, попередні договори і протоколи про наміри з питань, що в тій чи іншій мірі стосуються цього договору втрачають юридичну силу. Вважає, що всі зазначені нею обставини свідчать про те, що такий обсяг (сума) коштів, про який лише формально зазначено в усі договорах позики від 30.12.2008 року, особисто нею від позивачів не приймалася та такі, як вказані у договорах позики суми коштів, фактично нею не отримувалися, на підтвердження чого також зазначила, що у тексті усіх договорів позики від 30.12.2008 року, зокрема у п.1.2 нотаріусом також зазначено і сторонами підтверджено, що нібито передача грошей від Позичальника до Позикодавців здійснена до підписання цих договорів, кожного окремо, в м.Кіровограді, тобто, нотаріус Панчишина С.С. не може особисто підтвердити і засвідчити фактичну передачу грошей згідно умов цих договорів, а лише може підтвердити і засвідчити факт укладання цих правочинів позики в її присутності за її (відповідача) особистої участі. Водночас із цим, про самі обставини нібито фактичної передачі їй (відповідачу) коштів в якості позики в такому великому розмірі та обсязі ( місце, час та інше) самі позивачі нічого не вказують, так як такі обставин за її (відповідача) фактичної участі не відбувалися, а тому є лише формальностями, крім того, передача коштів в якості позики за договорами ід 30.12.2008 року належними і беззаперечними доказами не підтверджені, жодного належного та переконливого доказу з приводу фактичної передачі їй (відповідачу) і отримання нею (відповідачем) коштів від позивачів в якості позики, позивачі суду не надали. Окрім того, вказала, що за договором про спільну (сумісну) діяльність від 16 січня 2009 року ніхто з позивачів будь-яких коштів їй не перераховував та в інший спосіб будь-яких сум коштів у зв`язку із положеннями цього правочину, не надавав та/або участі в спільній діяльності, як це визначено умовами зазначеного Договору, в будь-який спосіб не здійснював. Зазначила, що за трагічних обставин , які відбулися в ніч з 26 на 27 квітня 2013 року її (відповідача) чоловік [PERSON] загинув в дорожньо-транспортній пригоді. Також зазначила, що за її переконанням складення і формальне укладання договорів позики від 30.12.2008 року, а також іпотечного договору від 16 січня 2009 року, де предметом іпотеки є її особисте майно, може бути тісно пов`язано та обумовлено об`єктивною і фактичною необхідністю надання певних гарантій з боку її чоловіка [PERSON] для [PERSON] та [PERSON] , які за особистою домовленістю між ними, розміщували свої грошові кошти одночасно, але кожний із позивачів окремо, у аналогічних сумах, які зазначені у договорах позики від 30.12.2008 року, напередодні цього періоду у фінансовій установі в м.Кіровограді - кредитній спілці «Гаранта». Крім того, відповідачем [PERSON] в порядку ст.193 ЦПК України подано зустрічний позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина С.С., в якому просила визнати недійсними нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. правочини: договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 910 000,00 грн., договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 423 500,00 грн., що в еквіваленті по курсу Національного Банку України на день укладення договору складає 55 000,00 доларів США, укладених між [PERSON] та [PERSON] ; договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 770 000,00 грн., що в еквіваленті по курсу Національного Банку України на день укладення договору складає 100 000,00 доларів США; договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 960 000,00 грн., укладених між [PERSON] та [PERSON] ; а також іпотечний договір від 16 січня 2009 року, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 731, 84 кв.м, кадастровий номер: 3510100000:15:128:0001, якізнаходяться за адресою: [ADDRESS] , укладених між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування підстав зустрічного позову відповідачзазначила аналогічні доводи, які зазначені у поданому нею відзиві на позов, а також зазначила, з посиланням на ч.1 ст.12, ч.ч.3, 5 ст.203, ч.ч.1, 3 ст.215, ст.234, ст.1051 ЦК України, що, оскільки вона у будь-який спосіб не здійснювала своє вільне волевиявлення на укладання правочинів - договорів позики грошей від 30.12.2008 року та іпотечного договору від 16 січня 2009 року, зазначені правочини не відповідають її внутрішній волі та не спрямовані на реальне і фактичне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Більш того, в сукупності фактичних обставин справита в їх взаємозв`язку, вона (відповідач) фактичним позичальником за договорами позики від 30.12.2008 року не являлась, факт і обставини отримання нею особисто коштів від [PERSON] та/або [PERSON] в якості позики, як про це зазначено у договорах позики грошей від 30.12.2008 року жодними належними доказами переконливо і беззаперечно не підтверджені, а наявні інші правочини- іпотечний договір від 16.01.2009 року та договір про спільну (сумісну)діяльність від 16 січня 2009 року, які укладені між [PERSON] , [PERSON] та нею ( [PERSON] ), у розвиток та на зміну умов договорів позики грошей від 30.12.2008 року, свідчать про фактичну і юридичну недійсність усіх договорів позики грошей від 30.12.2008 року та іпотечного договору від 16.01.2009року. Представником позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Лозицьким О.П. в підготовчому судовому засіданні 01.11.2018 року подано відповідь на відзив, за змістом якої позивачі не заперечують того факту, що чоловік відповідача також брав участь у переговорах з ними (позивачами) щодо отримання в позику грошових коштів з метою будівництва готельного комплексу, однак і відповідач [PERSON] була добре обізнана щодо отримання позики, так як вона спільно з чоловіком займалися справами щодо будівництва готельного комплексу, до укладання договорів позики грошей позивачі та відповідач з чоловіком неодноразово зустрічалися та вели спільні переговори щодо умов надання грошових коштів. Грошові кошти дійсно були отримані [PERSON] до моменту підписання договір позики грошей в приміщенні нотаріальної контори. Крім того, зазначив, що договори позики грошей, укладені між позивачами та відповідачем 30.12.2008 року відповідають вимогам ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Окрім цього, кожен з договорів містить написану власноруч відповідачем розписку, яка свідчить про отримання нею чітко визначеної суми грошових коштів за кожним з договорів. Також представник позивачів зазначив, що [PERSON] , підписуючи договори позики грошей, іпотечний договір, отримуючи згоду на передання нерухомого майна в наступну іпотеку, не могла не розуміти значення своїх дій та наслідків, які можуть астати у разі невиконання зобов`язань, взятих на себе за укладеними договорами, оскільки будь-якій освіченій людині відомо значення слів - «позика грошей», «іпотека». Окремо представник позивачів зазначив, що при попередньому судовому розгляді даної справи відповідач [PERSON] визнавала себе стороною договорів позики грошей від 30.12.2008 року і будь-якої згадки про те, що укладаючи договори з позивачами вона діяла формально, не розуміючи наслідків для себе, позиція відповідача на той час не містила. Ухвалою суду від 01.11.2018 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] та [PERSON] , об`єднано зустрічну позовну заяву в одне провадження з первісним позовом. Цивільній справі присвоєно номер №405/5964/15-ц. Представником позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Лозицьким О.П. подано відзив на зустрічний позов, зареєстрований судом 19.11.2018 року за вх.№29136, за яким позивачі заперечують у повному обсязі проти вимог зустрічного позову, просять відмовити повністю відповідачу [PERSON] у задоволенні зустрічного позову, зазначивши на обґрунтування заперечень, що [PERSON] , підписуючи договори позики грошей та пишучи власноруч розписку про отримання грошових коштів не могла не розуміти значення своїх дій та наслідків, які можуть бути у разі неповернення грошових коштів. Крім того, договори позики грошей, укладені між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладені відповідно до вимог діючого законодавства, не суперечать ЦК України, іншим законодавчим актам, сторони договорів позики мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, договори позики були спрямовані на реальне настання правових наслідків: отримання грошових коштів, які необхідні були позичальнику для будівництва готельного комплексу; договори позики грошей не укладалися батьками в інтересах дітей, на підставі чого підстав для визнання недійсними договорів позики грошей, - не має. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті з викликом в судове засідання учасників справи. Під час судового розгляду цивільної справи по суті: Позивач [PERSON] та в його інтересах адвокат Лозицький О.П., який діє також в інтересах позивача [PERSON] в судовому засіданні при розгляді справи по суті підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити, посилаючись при цьому на обставини, викладені у відзиві на зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні при розгляді справи по суті пред`явлені до відповідача [PERSON] вимоги за первісним позовом не визнав, просив відмовити позивачам в задоволенні позову, посилаючись при цьому на обставини,викладені у відзиві на позов. Вимоги зустрічного позову відповідача [PERSON] до позивачів [PERSON] , [PERSON] просив задовольнити, посилаючись при цьому на підстави, викладені у зустрічному позові. Інші учасники справи -треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишина С.С. в судове засідання не з`явилися, судом в порядку ст.128 ЦПК України повідомлялися належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, при цьому, приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С. подано до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності в судовому засіданні. Заслухавши позивача [PERSON] , представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Лозицького О.П., представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , свідка [PERSON] , враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, зваживши доводи, викладені як в позовній заяві, так і зустрічному позові, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет як первісного, так і зустрічного позовів, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачам [PERSON] , [PERSON] , а так само в задоволенні зустрічного позову відповідачу [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. З огляду на викладене вище, та досліджуючи надані позивачами за первісним позовом копії договорів позики грошей від 30.12.2008 року, судом встановлено, що 30.12.2008 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8472 договір позики грошей, за змістом якого остання отримала грошові кошти у сумі 423500 грн., що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складає 55000 доларів США, на строк до 27.12.2013 року та поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 55000,00 американських доларів за офіційним курсом Національного Банку на той день. Крім того, 30.12.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8470 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 910000 грн., на строк до 27.12.2013 року. Також, 30.12.2008 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8468 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 770000 грн., що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складає 100 000 доларів США, на строк до 27.12.2013 року, та поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 100000,00 американських доларів за офіційним курсом Національного Банку на той день. Крім того, 30.12.2008 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8466 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 960000 грн.на строк до 27.12.2013 року. Пунктом 1.2 зазначених Договорів позики визначено, що передачу грошей від позичальника до позикодавця здійснено до підписання цього договору 30 грудня 2008 року в м.Кіровограді. Факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися передачі грошей (суми боргу). Отримання зазначеної в п.1.1 цього Договору грошової суми від позикодавця до позичальника буде також підтверджено власноручною розпискою позичальника, написаною ним під текстом цього договору. Відповідно до п.1.3 Договорів позики грошей за обопільною згодою сторін цей договір укладається без нарахування процентів. Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошей № 8466 від 30.12.2008 року, між [PERSON] , як Іпотекодержателем, та [PERSON] , як Іпотекодавцем, 16 січня 2009 року було укладено іпотечний договір за реєстровим №75, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. Предметом іпотеки за вказаним договором є житловий будинок із господарськими будівлями, та земельна ділянка, кадастровий номер 3510100000:15:128:0001, загальною площею 731, 84 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 2.1.4 іпотечного договору на момент передання вищезазначеного майна в іпотеку, останнє перебувало в іпотеці у ЗАТ «ОТП Банк», та передавалося в наступну іпотеку іпотекодержателю [PERSON] із дозволу первісного іпотекодержателя ЗАТ «ОТП Банк». Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, і не заперечувалося учасниками справи, що 16 січня 2009 року між [PERSON] , [PERSON] , як Позикодавцями, та [PERSON] , як Позичальником,було укладено договір про спільну діяльність, який є доповненням до договорів позики від 30 грудня 2008 року, зареєстрованими в реєстрі за №№ 8467, 8469, 8471, 8473, предметом якого є зобов`язання сторін шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, яке належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети - реконструкції та введення в експлуатацію готельного комплексу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Договору за цією угодою Позикодавці мають право: контролювати фінансово-господарську діяльність готельного комплексу; отримувати щомісячно дивіденди в розмірі 33% від чистого прибутку діяльності готельного комплексу після його введення в експлуатацію. Сума щомісячних дивідендів, отриманих від чистого прибутку від діяльності готельного комплексу розподіляється пропорційно розміру позики між позикодавцями: [PERSON] - 57, 3%, [PERSON] - 42, 7%. Крім того, позикодавці зобов`язуються в обумовлені строки здійснювати фінансування будівництва готельного комплексу шляхом перерахування сум позичальнику в таких розмірах: [PERSON] - 960000 грн., 250 000 грн. та 770000 грн., що еквівалентно, відповідно до курсу Національного Банку України, на день укладення договору позики 100 000 доларів США; [PERSON] - 910000 грн., 250000 грн., 423 500 грн., що еквівалентно, відповідно до курсу Національного Банку України, на день укладення договору позики 55 000 доларів США. Відповідно до п. 4.1 договору про спільну діяльність позичальник має право, після завершення строку дії договорів позики, але не раніше, ніж через 5 років після вводу в експлуатацію готельного комплексу, припинити договірні відносини і повернути позикодавцям суму грошей в розмірі 33% ринкової вартості готельного комплексу, але не менше, ніж суми наданих позик, а також за згодою сторін, можлива передача права власності на 33% готельного комплексу на користь позикодавців пропорційно сум наданих позик. Згідно з п.п.8.1, 8.2 договору про спільну діяльність дана угода є невід`ємною частиною договорів позики від 30 грудня 2008 року, зареєстрованих в реєстрі за №№8467, 8469, 8471, 8473. Після підписання вказаної угоди всі попередні перемовини, переписка, попередні договори і протоколи про наміри по питанням, які так чи інакше зачіпають даний договір, втрачають юридичну силу. Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦК України). При цьому, враховуючи положення ст. ст. 1130, 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність не потребує нотаріального посвідчення. Крім того, згідно з інформацією ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 23.10.2017 року №964-17/20, наданою на запит суду про надання інформації про дату та введення в експлуатацію після реконструкції житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , питання про прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна відносяться до компетенції Державної архітектурно-будівельної інспекції. Також зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи по [ADDRESS] мається сертифікат відповідності КД 000515 від 23 листопада 2010 року, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] . Сертифікат видано на підставі Акта готовності об`єкта до експлуатації від 23 листопада 2010 року. При цьому, за зазначеним договором про спільну діяльність від 16.01.2009 року [PERSON] та [PERSON] зобов`язувалися здійснювати спільну господарську діяльність шляхом перерахування коштів для цього, зокрема: [PERSON] в сумах коштів - 960 000 грн., 250 000 грн., 770 000 грн. ( в еквіваленті складає на день договору позики від 30.12.2008 року - 100 000 доларів США), а [PERSON] - відповідно - 910 000 грн., 250 000 грн. та 423 500 грн. ( в еквіваленті складає на день договору позики від 30.12.2008 року - 55 000 доларів США), що фактично відповідає розміру коштів, які значаться у оспорюваних договорах позики від 30.12.2008 року. Крім того, як встановлено під час судового розгляду справи та не спростовано позивачами за первісним позовом, що за договором про спільну (сумісну) діяльність від 16 січня 2009 року позивачі грошові кошти, які зазначені в даному договорі, відповідачу [PERSON] не перераховували та не здійснювали участь у спільній діяльності. Під час судового розгляду справи судом також було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 січня 2006 року між кредитною спілкою «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №9/06-1 про залучення вкладів на депозит , за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 30 000 доларів США, терміном до 30 липня 2006 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №9/06-1 від 30.01.2006 року було пролонговано до 30.01.2010 року. 24 жовтня 2006 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №56/06 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 40 000 доларів США, терміном до 24 квітня 2007 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №56/06 від 24.10.2006 року було пролонговано до 24.10.2009 року. Крім того, 06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №46/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 30 000 доларів США, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №46/07від 06.06.2007року було пролонговано до 06.12.2009 року. 06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №47/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 70 000 грн., терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №47/07 від 06.06.2007 року було пролонговано до 06.12.2009 року. 20 липня 2007 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №54/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 190 000 грн., терміном до 20 січня 2008 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №54/07 від 20.07.2007 року було пролонговано до 20.01.2010 року. 14 серпня 2008 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №74/08 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 600 000 грн., терміном до 14 серпня 2009 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Крім того, 30 січня 2006 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №9/06-2 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 доларів США, терміном до 30 липня 2006 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №9/06-2 від 30.01.2006 року було пролонговано до 30.01.2010 року. 24 жовтня 2006 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №57/06 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 доларів США, терміном до 24 квітня 2007 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №57/06 від 24.10.2006 року було пролонговано до 24.10.2009 року. 06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №48/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 гривень, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №48/07 від 06.06.2007 року було пролонговано до 06.12.2009 року. 20 липня 2007 року між КС «Гаранта» та [PERSON] було укладено договір №55/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 190 000 гривень, терміном до 20 січня 2008 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу. Додатковою угодою №1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору №55/07 від 20.07.2007 року було пролонговано до 20.01.2010 року. При цьому, за інформацією кредитної спілки «Гаранта», яка надійшла до суду 30.07.2020 року, зареєстрована судом за вх.№17178, з січня 2006 року громадяни [PERSON] та [PERSON] являються вкладниками (Клієнтами) кредитної спілки «Гаранта» за укладеними договорами і додатковими угодами, зокрема, [PERSON] з КС «Гаранта» укладено наступні договори: №9/06-1 від 30.01.2006 року, сума вкладу 30 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 30.01.2010 року; №56/06 від 24.10.2006 року, сума вкладу 40 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 24.10.2009 року; №46/07 від 06.06.2007 року, сума вкладу 30 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 06.12.2009 року; №47/07 від 06.06.2007 року, сума вкладу 70 000 грн., додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 06.12.2009 року; №54/07 від 20.07.2007 року, сума вкладу 190 000 грн., додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 20.01.2010 року; №74/08 від 14.08.2008 року, сума вкладу 600 000 грн., строк дії до 14.08.2009 року. Крім того, [PERSON] з КС «Гаранта» було укладено наступні договори: №9/06-2 від 30.01.2006 року, сума вкладу 20 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 30.01.2010 року; №57/06 від 24.10.2006 року, сума вкладу 20 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 24.10.2009 року; №48/07 від 06.06.2007 року, сума вкладу 20 000 гривень, додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 06.12.2009 року; №55/07 від 20.07.2007 року, сума вкладу 190 000 гривень, додаткова угода до договору від 14.08.2008 року з продовженням строку договору до 20.01.2010 року. Також повідомлено, що будь-які письмові заяви до КС «Гаранта» вкладниками [PERSON] , [PERSON] щодо повернення вкладів та/або дострокове розірвання договорів та повернення коштів, - не подавались, письмові (у томі числі) облікові документи, які б підтверджували повернення сум вкладів та процентів по депозитам [PERSON] та [PERSON] в КС «Гаранта» відсутні. При цьому, судом відзначається, що позивачем [PERSON] та представником позивачів - адвокатом Лозицьким О.П. факт звернення в КС «Гаранта» та укладення зазначених договорів про залучення вкладів на депозит, та внесення коштів на депозит, - не заперечуються. В свою чергу, під час судового розгляду справи позивач [PERSON] зазначав, що кошти за договорами про залучення вкладів на депозит йому, а також позивачу [PERSON] були повернуті з КС «Гаранта» повністю, при цьому, позивач [PERSON] також зазначив, що кошти, в тому числі в доларах США, були повернуті їм подружжям [PERSON] їх ( [PERSON] ) приватному будинку, які в подальшому, в той же день знову були передані [PERSON] в якості позики, тобто, в позику були передані за договорами позики грошей від 30.12.2008 року саме ті кошти, які вони (позивачі) забрали з КС «Гаранта». Поряд з цим, аналізуючи в сукупності зазначені вище договори, їх зміст та хронологію їх укладення, суд зазначає, що не спростовано під час судового розгляду справи позивачами за первісним позовом, що у встановлений договорами про залучення вкладів на депозит спосіб позивачі за первісним позовом до КС «Гаранта» про дострокове розірвання зазначених договорів, а так само про видачу (повернення) їм коштів не зверталися, належні докази отримання коштів за договорами вкладу в КС «Гаранта», - відсутні, у зв`язку з чим є обґрунтовані підстави вважати, що фактично кошти позивачам [PERSON] та [PERSON] з КС «Гаранта» в натурі (готівкою) не поверталися та не видавалися, так як належні докази цьому відсутні. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що на даний час вона працює головою правління КС «Гаранта», раніше також працювала в Спілці на посаді голови спостережної ради. Позивачів знає як вкладників КС «Гаранта», які (позивачі) всі питання щодо розміщення коштів та їх повернення вирішували безпосередньо з [PERSON] . Зазначила, що в період фінансової кризи у 2008 році та в подальшому КС «Гаранта» була фінансово неспроможною повертати кошти вкладникам, що мало наслідком численні звернення вкладників до суду та повернення коштів вкладникам за рішеннями судів здійснюється і до теперішнього часу. Вказала, що повернути позивачам суми вкладів в загальному розмірі 40 000 доларів США, 210 000 грн., та 100 000 доларів США та 860 000 грн., наприкінці 2008 року КС «Гаранта» об`єктивно взагалі не могла, навіть частково у будь-якій сумі, за відсутності такої фінансової можливості. Окремо свідок також зазначила, що за умовами договорів при достроковому розірванні договорів, чи звичайному закінченню строку дії договору, - повернення коштів за вкладами здійснюється із складанням відповідного підтверджуючого фінансового документа, зокрема, видаткового касового ордеру, із обов`язковим підписом вкладника в отриманні коштів, в свою чергу, такі документи, а саме: заяви про повернення коштів чи про дострокове припинення договорів від вкладників [PERSON] та [PERSON] до КС «Гаранта», - не надходили, фінансові документи про повернення коштів за вкладами зазначеним вкладникам не складалися і у КС «Гаранта» такі документи відсутні. Тим самим, на переконання суду, зазначеними доказами спростовуються доводи позивачів [PERSON] та [PERSON] про отримання коштів в КС «Гаранта» та фактичну передачу саме цих коштів особисто відповідачу [PERSON] в якості позики. Більш того, суд також зауважує, що строк дії договорів про залучення вкладів на депозит та відповідно до додаткових до цих договорів угод, укладених між позивачами [PERSON] та [PERSON] , закінчувався в період серпня, жовтня, грудня 2009 року , а також січня 2010 року, в той же час оспорювані договори позики грошей між позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] були укладені 30 грудня 2008 року. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що між позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] боргові зобов`язання виникли не з договорів позики грошей, оскільки фактично грошові кошти позикодавцями боржнику при підписанні 30.12.2008 року договорів позики не передавалися, а фактично виникли з інших правочинів, боржником за якими остання не є, а тому заявлені позивачами за первісним позовом позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів за договорами позики грошей від 30 грудня 2008 року на підставі статей 625, 1049 ЦК України не підлягають задоволенню. Крім того, аналізуючи доводи відповідача [PERSON] за зустрічним позовом про визнання недійсними договорів позики грошей від 30.12.2008 року та іпотечного договору від 16.01.2009 року, та зазначаючи як на підстави зустрічного позову, що у будь-який спосіб вона не здійснювала своє вільне волевиявлення на укладання правочинів - договорів позики грошей від 30.12.2008 року та іпотечного договору від 16 січня 2009 року, зазначені правочини не відповідають її внутрішній волі та не спрямовані на реальне і фактичне настання правових наслідків, що обумовлені ними, судом відзначається, що чинним законодавством України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у даній справі, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні оспорюваних договорів позики грошей від 30.12.2008 року та іпотечного договору від 16.01.2009 року. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на зазначене, доводи відповідача [PERSON] за зустрічним позовом щодо визнання недійсними договорів позики грошей від 30.12.2008 року та іпотечного договору від 16.01.2009 року на підставі того, що особисто вона ніяких коштів від позивачів, а так само від інших уповноважених ними осіб не отримувала, на підставі чого вважає себе позичальником коштів лише формально, а не фактично, та її волевиявлення на укладення зазначених правочинів не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, -не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в її ( [PERSON] ) діях дійсно не було вільного волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересіввизначені ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачами за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] за зустрічним позовом позовних вимог та на підставі доказів, поданих останніми з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень на них, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, більш того, встановивши справжню правову природу правовідносин сторін з сукупності досліджених судом наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені сторонами, враховуючи, що позивачам за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог, а так само відмовлено в задоволенні позовних вимог і відповідачу [PERSON] за зустрічним позовом, слід залишити по фактично понесеним останніми. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed