Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

17.02.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини в якому просить суд дозволити їй виїзд за кордон, а також на тимчасово окуповану територію, так званої Донецької Народної Республіки з малолітньою дитиною: [PERSON], [INFO], уродженки Микитівського району міста Горлівка Донецької області, без згоди батька [PERSON], строком на 1 рік. 27.03.2017 року позивач уточнила позовні вимоги та вказала що просить суд дозволити їй виїзд за кордон, в місто Санкт - Петербург РФ, в період літніх канікул з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року, а також на тимчасовий виїзд в район проведення антитерористичної операції на тимчасово непідконтрольну територію України, через лінію зіткнення у межах Донецької області у місто Горлівка, так званої Донецької Народної Республіки, у супроводі матері, малолітньої [PERSON], [INFO], уродженки Микитівського району міста Горлівка Донецької області, без згоди батька [PERSON], строком на три роки, від дня набрання рішення законної сили. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який 03 листопада 2010 року було розірвано. Від шлюбу мають дитину, яка на даний час проживає з нею. Місце знаходження відповідача їй не відомо. На сьогоднішній день, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у Донецькій області та бажанням позивачки виїхати на відпочинок за кордон. У місті Санкт - Петербурзі РФ, проживає рідна тітка позивача: [PERSON], та на тимчасово окупованій території, так званої Донецької Народної Республіки, в місті Горлівка Донецької області, проживає її рідний брат: [PERSON]. Також зазначила що її донька навчається в ОШ № 41 в 3-му класі, та в музичній школі № 2 міста Горлівка Донецької області. Враховуючи цю обставину, вона має намір, разом із донькою, відвідати своїх рідних в місті Санкт-Петербурзі РФ та на тимчасово окупованій території, так званої Донецької Народної Республіки, в місті Горлівка Донецької області і не піддавати своє життя та життя дитини небезпеці. З початку грудня 2014 року по даний час, вона неодноразово зверталася до свого колишнього чоловіка [PERSON], з проханням дати їй дозвіл на виїзд за кордон разом з їх малолітньою донькою, у зв'язку з безпосередньою небезпекою для її життя, проте, не дивлячись на безпосередню небезпеку для життя їхньої доньки, її колишній чоловік, безпідставно не дає згоди на виїзд дитини за межі України. Крім того він спекулює дитиною, в категоричній формі відмовляє їй в її проханні, діючи всупереч інтересів їхньої дитини. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали і обґрунтовували його відмову, він не приводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька малолітньої [PERSON], [INFO], шкодить її інтересам. Тому вона змушена звернутися до суду з приводу даного питання - дозвіл на виїзд за кордон, та на тимчасово окуповану територію, так званої Донецької Народної Республіки моєї доньки - малолітньої [PERSON], [INFO]. Позивачка у судове засідання не з'явилась надала відповідну заяву в якій вказала що просить суд розглядати справу у її відсутність та, що на позовних вимогах наполягає та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.74, 76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло, приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, враховуючи, що суд не встановив поважних причин відкладення розгляду справи та відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочний розгляд справи, у відсутність відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, надала відповідну заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі по 03 листопада 2010 року. Згідно свідоцтву про народження [PERSON] народилась [INFO], батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 03 листопада 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано, після розірвання шлюбу у [PERSON] залишилось прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтву про одруження [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, 15 грудня 2012 року, після чого [PERSON] було надано прізвище «[PERSON]». Згідно довідки виданої Зайцівською селищною радою Бахмутського району яка підтверджує, що за адресою [ADDRESS], проживають [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивачки та свідоцтва про народження дитини, вони є громадянами України. Дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стяття 153 СК за своїм змістом відповідає статтям 9, 10 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що держави - учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. При розгляді даної справи суд бере до уваги ситуацію, яка склалась у східних регіонах України, а саме проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, що може стати реальною загрозою життю і безпеці людини. Обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України судом не встановлено, а тому, що чинним законодавством не передбачено надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди дитини без дозволу батька/матері, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial