Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до ПАТ «Державний ощадний банк України» і станом на 15 жовтня 2015 року просить визнати звільнення [PERSON] з посади заступника начальника відділу контролю за роботою регіональної мережі з проблемними активами управління організації роботи з проблемними активами департаменту проблемних активів Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відповідно до Наказу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 56-к від 02.02.2015 року - незаконним; поновити [PERSON] на посаді заступника начальника відділу контролю за роботою регіональної мережі з проблемними активами управління організації роботи з проблемними активами департаменту проблемних активів Публічного акціонерного товариства' «Державний ощадний банк України» або на рівнозначній посаді зі збереженням посадового окладу згідно штатного розпису; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ідент.код: 00032129, середній заробіток за час вимушеного прогулу, на користь [PERSON], ідент.номер: [NUMBER], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] починаючі« з 02.02.2015 року по 15.10.2015р., що складає 140 155 (сто сорок тисяч сто п'ятдесят п'ять) гривень, 68 коп. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень; допустити до негайного виконання вимогу щодо поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в частині стягнення середнього заробітку за один місяць, що складає 17 024 (сімнадцять тисяч двадцять чотири) гр іі, 56 коп.; відшкодувати судові витрати пов'язані з розглядом справи та витрати на надання правової допомоги у розмірі 3 000грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Позивач обіймав посаду заступника начальника відділу контролю за роботою регіональної мережі з проблемними активами управління організації роботи з проблемними активами департаменту проблемних активів Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Постановою правління банку №867 від 31.10.2014р. встановлено створити з 03.11.2014р. департамент реструктуризації заборгованості та стягнення АТ «Ощадбанк» , тобто новий департамент, який фактичне дублює функції департаменту, в якому позивач працював. 07.11.2014р. постановою правління банку встановлено ліквідувати з 12.01.2015р. департамент проблемних активів АТ «Ощадбанк» із скороченням штату працівників цього департаменту у зв'язку з його ліквідацією. Позивач стверджує про те, що відповідач спочатку створив департамент з аналогічними функціями , ліквідувавши в подальшому департамент в якому він працював, що фактично свідчить про реорганізацію існуючого департаменту, не врахував того , що позивач має більший досвід роботи серед інших оскільки працює у відповідача з 12.03.2008р. При цьому 06 січня 2015 року позивач погодився на запропоновану відповідачем вакантну посаду, про що подав відповідну заяву, однак належного реагування не відбулось . Позивач зазначає про те, що був звільнений без законної підстави, та має бути поновлений на роботі, із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванням моральної шкоди яка була завдана у зв'язку з цим. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON], а в подальшому [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та докази, отримані в ході судового розгляду. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» Радченко А.М. вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вказуючи на те, що позивач був звільнений у відповідності до вимог чинного законодавства. Так, представник зазначала про те, що відповідач самостійно визначаючи структуру товариства провів відповідні скорочення штату працівників, тобто змінив штатний розпис за рахунок ліквідації певних посад. Посилаючись на надані письмові докази, представника вказувала на проведення звільнення позивача на законних підставах та з дотриманням чинного законодавства. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], а в подальшому представника [PERSON], представника відповідача Радченко А.М., дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Під час судового розгляду встановлено наступне. Наказом №175-к від 12.03.2008 року позивача [PERSON] було призначено на посаду головного спеціаліста відділу профілактики та організації роботи по поверненню проблемних активів регіональних установ управління проблемних активів регіональних установ департаменту проблемних активів АТ «Ощадбанк» . 10.08.2009р. позивача [PERSON] переведено на посаду заступника начальника відділу організації роботи з проблемними активами фізичних осіб, а з 19.03.2012р. - на посаду заступника начальника відділу контролю за роботою регіональної мережі проблемними активами департаменту проблемних активів. Постановою Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31 жовтня 2014 року №867 були затверджені зміни в організації виробництва і праці АТ «Ощадбанк», зокрема було створено з 03 листопада 2014 року Департамент реструктуризації заборгованості та стягнення, до складу якого входять такі структурні підрозділи: управління по роботі з майном боржників, до складу якого входять: відділ реалізації майна та управління заставленим майном; відділ оцінки та моніторингу заставленого майна; аналітичний відділ; управління реструктуризації заборгованості, до складу якого входять:відділ реструктуризації заборгованості;відділ спеціальних завдань; управління стягнення заборгованості; управління адміністрування, методології та контролю, до складу якого входять:відділ методології та інформаційного забезпечення;відділ контролю філій з питань стягнення заборгованості; відділ адміністрування безнадійних активів. Постановою Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 07 листопада 2014 року №880 було затверджено такі зміни в організації виробництва і праці АТ «Ощадбанк», зокрема було ліквідовано, в тому числі з 12 січня 2015 року - департамент проблемних активів. Із наданих відповідачем інформації встановлено, що за період з 03 листопада 2014 року по 12 січня 2015 року у Центральному апараті ПАТ «Державний ощадний банк України» було виведено із штатного розпису 158 штатних одиниць та введено 141 штатну одиницю. Із Положення про департамент проблемних активів АТ «Ощадбанк» вбачається, що останній був створений з метою участі в кредитному процесі щодо аналізу і моніторингу забезпечення кредитних операцій і організацій роботи по поверненню проблемних активів банку. До складу департаменту входили : управління аналізу та моніторингу заставленого майна; управління організації роботи з проблемними активами; управління супроводження банкрутства і виконавчого провадження; Із Положення про Департамент реструктуризації заборгованості та стягнення вбачається, що останній був створений відповідно до постанови правління АТ "Ощадбанк" від 31.10.2014 №867 "Про зміни в організації виробництва і праці в центральному апараті АТ "Ощадбанк" з метою забезпечення роботи із заставленим майном боржників, проведення реструктуризації та стягнення заборгованості, методичного забезпечення та координації, роботи по стягненню заборгованості філій Банку та відшкодування (списання) безнадійної заборгованості. Відповідно до організаційної структури Департаменту до його складу входять: управління по роботі з майном боржників; управління стягнення заборгованості; управління адміністрування, методології та контролю; Основними завданнями Департаменту є в тому числі методологічне забезпечення роботи із заставленим майном та/або майновими правами, щодо стягнення заборгованості, відшкодування (списання) безнадійної заборгованості за рахунок резерву; а також забезпечення правильного застосування чинного законодавства стягнення заборгованості, що обліковується на балансі центрального ап супроводженні позасудових процедур, судового процесу (в тому числі банкрутство) та виконавчого провадження; Із повідомлення про заплановане вивільнення позивачу [PERSON] ( т1 а.с. 74-75) було запропоновано 26 посад. Як видно із наданих позивачем [PERSON] матеріалів, 06 січня 2015 року ним на адресу відповідача було направлено заяву щодо переведення на одну із запропонованих посад. Під час судового розгляду було встановлено, що вказана заява відповідачем не розглядалась, що свідчить про порушення положень ч2 ст.40 КЗпП України. Із наданої відповідачем інформації видно, що станом на 10.11.2015р. в департаменті реструктуризації заборгованості налічувалось 45 штатних одиниць. При цьому вказані одиниці заповнювались як з числа осіб, які перебували у штаті відповідача, так і з числа осіб, що не перебували з відповідачем у трудових відносинах. Наказом від 02 лютого 2015 року №56-к позивача [PERSON] було звільнено з займаної ним посади 02 лютого 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників (п.1ст.40 КЗпП України). Згідно Згідно ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ст.42 КЗпПУкраїни при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. В даному випадку слід визнати те, що відповідач використовуючи своє право щодо самостійного визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників та штатного розпису порушив права позивача визначені ч2 ст.40, ст. 42 КЗпП України під час його звільнення. Як встановлено під час судового розгляду позивач [PERSON] з 2008 року працює в АТ «Ощадбанк», та надав свою згоду на переведення на запропоновану відповідачем вакантну посаду. В даному випадку відповідач вирішуючи питання про скорочення чисельності не звернув увагу на те, що позивач має зазначені переваги, не вирішив питання про переведення на іншу запропоновану йому роботу, яка була наявна в Публічному акціонерному товаристві у зв'язку з створенням департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення, до штату якого були прийняті особи, які не перебували з відповідачем у трудових відносинах. Суд враховує правову позицію висловлену ВСУ у справі за № 6-40цс15, зокрема «Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.» В даному випадку слід прийти до переконання про те що відповідач не дотримався обов'язку визначеного ч2 ст. 40 КЗпП України, що є підставою для поновлення позивача на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід взяти до уваги правильність проведеного розрахунку позивачем, оскільки він складений з урахуванням вимог, встановлених Порядком обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМ України №100 від 08.02.1995р. з урахуванням виплат визначених довідкою виданою 12.01.2015р. №13/5-52 ПАТ «Державний ощадний банк України» за листопада, грудень 2014 року та відповідно відпрацьовані робочі дні, що складає 34049,17грн./43 дн.=791,84грн.х168 роб.дн. = 133 029,12грн. Під час судового розгляду було встановлено, що позивач отримав при звільненні 20 130,73грн. (вихідної допомоги та компенсації невикористаної відпустки), що підлягає відрахуванню, оскільки позивач підлягає поновленню не роботі. Згідно ст.237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для його організації свого життя. Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд враховує те, що звільнення проведене відповідачем безумовно завдало душевних страждань позивачу, змусило його змінити свій звичний уклад життя, та докладати додаткових зусиль для його організації . Оцінюючи встановлені обставини суд оцінює грошову компенсацію в розмірі 3 000,00грн., що в свою чергу забезпечить відновлення емоційного стану позивача та буде відповідати вимогам розумності та справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: partial