Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

До суду 28.01.2019 року надійшов позов [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут Ольга Володимирівна, [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, що знаходиться у банківському сейфі-ячейки [NUMBER], ключ [NUMBER], розташованому у територіальному відокремленому без балансовому відділенні №10015/0456 філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за адресою: Одеська обл.., м. Ізмаїл, вул. Михайла Грушевського, 4, шляхом зобов`язання філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» відкрити банківську сейф-ячейку у присутності позивача та здійснити опис вмісту банківської сейф-ячейки, передати його екземпляр позивачу. В обґрунтування позову зазначила, що 10 липня 2013 року між [PERSON] та позивачем - [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.02.2014 року. [INFO] її чоловік помер. При цьому за життя [PERSON] було укладено із філією - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» договір оренди індивідуального сейфу №2263 від 02.03.2015 року, предметом якого користування орендарем банківським сейфом-ячейкою [NUMBER], ключ [NUMBER], що знаходиться у територіальному відокремленому без балансовому відділенні №10015/0456 філії Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за адресою: Одеська обл.., м. Ізмаїл, вул. Михайла Грушевського, 4. Після смерті чоловіка позивачка як дружина на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом реєстр. №2552 від 01.11.2015 року та реєстр. №127 від 24.01.2017 року, а також на підставі свідоцтва про право власності за реєстр. №130 від 24.01.2017 року набула право власності на відповідне спадкове майно. незважаючи на це, питання набуття позивачем речових прав щодо вмісту банківського сейфу-ячейки до теперішнього часу залишається не вирішеним, оскільки працівники відповідача не надають доступ до його вмісту, який одночасно є як об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так і об`єктом спадкування за законом. Представник позивача неодноразово звертався до відділення з проханням надати доступу до сейфу-ячейки, описати його та передати цінності приватному нотаріусу, який веде спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] .. Проте, філією - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» листом від 24.09.2018 року заяву позивача було залишено без задоволення із посиланням на відсутність у спадкоємця документів, що підтверджують успадкування позивачкою саме вмісту банківського сейфу-ячейки [NUMBER], ключ [NUMBER]. Також відповідачем вимог ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2017 року по справі №500/99/16-ц щодо здійснення опису вмісту банківського сейфу-ячейки [NUMBER], ключ [NUMBER], до теперішнього часу не виконані. Викладені обставини, на думку позивачки, протиправно позбавляють її права на належне оформлення спадщини та вступ у володіння належним їй на прав спільної сумісної власності майном. За викладених обставин, позивачка звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 14.02.2019 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 25.03.2019 року. 25 березня 2019 року до суду надійшов відзив на позов від представника банку, згідно якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Ухвалою суду від 25.03.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду на 11.06.2019 року. 26.03.2019 року до суду надійшов аналогічний раніше поданому банком відзив на позов. 07.06.2019 року до суду надійшли письмові пояснення від приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., згідно яких зазначила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що зберігається в сейфі-ячейці [NUMBER] , яка належала померлому [PERSON] та знаходиться в ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» є неможливим у зв`язку з тим, що вона не може перевірити склад спадкового майна, при цьому у свідоцтві обов`язково вказується майно, на яке видається свідоцтво. У зв`язку з чим вона позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину. При цьому приватний нотаріус просила дану справу розглядати за її відсутності. У судовому засіданні 11.06.2019 року представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити. Посилався на те, що всі спадкоємці, окрім дружини померлого, зацікавлені у тому, щоб відкрити ячейку. На їх думку, у ній зберігаються оригінали правовстановлюючих документів, чи є там коштовності їй невідомо. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину із тих підстав, що їй невідомо, що міститься у сейфі, та без опису майно неможливо видати свідоцтво. Підставою позову ними визначено положення наступних статей 16, 321, 368 ЦПК України, ст.60, 61, 63 СК України. Представник відповідача - Герус Р.В. позовні вимоги не визнав та просив відмовити із урахуванням їх пояснень, наданих у відзиві. Посилався на те, що права позивачки ними не порушуються та у них існують договірні відносини із померлим. Посилався на те, що нотаріус не позбавлена права видати свідоцтво про право на спадщину на саму ячейку. Також вказував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав та дане питання має вирішуватися у порядку окремого провадження. Розгляд справи був відкладений на 25.07.2019 року. У судовому засіданні 25.07.2019 року були присутні представники сторін : позивача - [PERSON] та відповідача - [PERSON] , які підтримали свої позиції та пояснення, надані у минулому судовому засіданні. Інші учасники у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи. У письмових поясненнях від 07.06.2019 року приватний нотаріус заявила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] та [PERSON] заявили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, із урахуванням вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, присутніх у судовому засіданні, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третіх особі: приватного нотаріуса Арнаут О.В., [PERSON] та [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10 липня 2013 року між [PERSON] та позивачем - [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.02.2014 року. [INFO] чоловік позивачки - [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2015 року. Приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. 28 грудня 2015 року за №105/2015 заведено спадкову справу після смерті [PERSON] .. У заведеній спадковій справі №105/2015 р. міститься інформація щодо наступних спадкоємців: - [PERSON] (колишня дружина); - [PERSON] (дружина); - [PERSON] (син); - [PERSON] (син), [INFO] ; - [PERSON] (донька), [INFO] .. Померлий за життя заповіту не залишав. 01 листопада 2016 року за №№2545, 2549, 2552 і 24 січня 2017 року за №127спадкоємцям за законом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, зокрема, на грошові внески, що зберігаються в АТ «Укрексімбанк», ПАТ КБ «Приватбанк», суму негарантованого бонусу ПрАТ «МетЛайф». Також судом встановлено, що між банком та [PERSON] 02 березня 2015 року було укладено Типовий договір №2263 оренди індивідуального сейфу, згідно якого [PERSON] було передано в платне користування індивідуальний сейф № [NUMBER], ключ [NUMBER], який розташований у сховищі для індивідуальних сейфів ТВБВ №10015/0456 за адресою: м. Ізмаїл, вул. Енгельса, 4, строком до 31.05.2015 року. 27.05.2015 року між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №2263 від 02.03.2015 року, якою термін дії договору було продовжено до 30.08.2015 року. 19.08.2015 року між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Договору №2263 від 02.03.2015 року, якою термін дії договору було продовжено до 30.11.2015 року. 30.11.2015 року між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3 до Договору №2263 від 02.03.2015 року, якою термін дії договору було продовжено до 29.02.2016 року. 22 лютого 2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу, якою вирішено у забезпечення доказів витребувати у територіально відокремленого безбалансового відділення №10015/0456 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» опис вмісту банківського сейфу-якейки № [NUMBER], ключ [NUMBER] , який належав [PERSON] на підставі договору оренди індивідуального сейфу №2263 від 02.03.2015 року. Проте до теперішнього часу дана ухвала суду виконана не була. 21 березня 2018 року адвокатом Воронковим В.О. в інтересах [PERSON] було подано до філії - Одеське обласне управління ПАТ «ПАТ «Державний ощадний банк України» адвокатський запит із проханням надати відомостей щодо відкриття даного се йфу-ячейки для опису наявного у ньому майна. У даному запиті представник [PERSON] також посилався на ігнорування банком вимог ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2017 року по справі №500/99/16-ц. Представником банку листом від 27.03.2018 року було повідомлено, що для отримання спадкоємцями цінностей померлого, які зберігаються у сейфі, що знаходиться у Банку, таким особам слід звернутись до відповідної установи Банку з документами, які підтверджують їх право на спадщину. 18 вересня 2018 року адвокат [PERSON] знову звернувся до філії банку із заявою про вирішення питання щодо банківської ячейки, згідно якої просив відкрити банківський сейф-ячейку та видачі речі, які належали померлому, його дружині - [PERSON] .. Відкриття банківського сейфу просив провести у присутності дружини померлого. Листом від 24.09.2018 року представник банку було надано відповідь, що цінності можуть бути передані спадкоємцям померлого лише за їх заявою після надання останніми документів, які підтверджують їх право на спадщину - нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом. За відсутності документів успадкування [PERSON] вмісту сейфу-ячейки, було повідомлено щодо неможливості задоволення заяви адвокат [PERSON] від 18.09.2018 року. 28.09.2018 року адвокат [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ІМНО Арнаут О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вміст банківської ячейки, на яку приватним нотаріусом Арнаут О.В. 09.10.2018 року було надано відповідь №413/01-16 про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину із тих підстав, що їй невідомо, що міститься у сейфі, та без опису майно неможливо здійснити це. Із посиланням на те, що банк перешкоджає позивачу в оформлені прав на спадщину та доступу до сейфу-ячейки, позивачка звернулась за захистом, на її думку порушених, прав до суду. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно положень статті 1076 Цивільного кодексу України та статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" будь-яка інформація, що стосується клієнта, якою банк володіє на законних підставах, є банківською таємницею (за винятком, якщо така інформація складає державну таємницю). Відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про стан рахунків клієнтів, у тому числі стан кореспондентських рахунків банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди, тобто перелік цих відомостей не є вичерпним. До банківської таємниці також відносяться: - інформація, що залишилася після смерті особи, що випливає з норм ч. 3 ст. 62 Закону № 2121; - інформація про клієнтів іншого банку (згідно ч. 4 ст. 62 Закону № 2121 банкам заборонено розголошувати таку інформацію); - персональні дані про діючих клієнтів банку; - відомості про майно, що перебуває на зберіганні в банку; - інформація про осіб, які хотіли стати клієнтами банку, але через певні причини не стали; - інформація про клієнтів, що припинили відносини з банком. Суб`єктами права на банківську таємницю є: власник банківської таємниці - клієнт банку, тобто особа, що надала банку відомості, які містять банківську таємницю; утримувач банківської таємниці - особа, яка, виконуючи службові обов`язки, одержує банківську таємницю (НБУ, банки, органи влади, визначені у вичерпному переліку пунктами 2 - 6 ч. 1 ст. 62 Закону № 2121). Стаття 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачає декілька випадків розкриття банками інформації, що становить банківську таємницю, у повному обсязі, а саме на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації (клієнта банку); та на письмову вимогу суду або за рішенням суду. Крім того, банківською таємницею є й інформація, яка залишилась у банку після смерті особи, оскільки згідно з ч. 3 ст. 62 Закону № 2121-ІІІ довідки по рахунках (вкладах) у разі смерті їх власників надаються банком особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку, державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам у справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів). У відповідності до пункту 1 статті 1076 Цивільного кодексу України, відомості, що складають банківську таємницю, можуть бути надані банком органам державної влади та їх посадовим особам виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Згідно п. 3.2. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених поставною КМУ від 14.07.2006 N 267, банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного Кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, кошти та інше майно, яке знаходиться в індивідуальних депозитних сейфах, які орендував спадкодавець, також входить до складу спадщини та повинно переходити у власність спадкоємців у порядку спадкування за законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто з моменту , як спадкоємець подав заяву про прийняття спадщини або фактично прийняв її успадковане майно належить спадкоємцю, він має право користуватися, управляти майном, але не має права розпорядження даним майном. З огляду на викладене, суд вбачає, що вміст індивідуального сейфу, яким користувався померлий [PERSON] , становить банківську таємницю, яка відповідно може бути розкрита у встановленому законом порядку. Стаття 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та інші норми права не містять прямої заборони на звернення заінтересованої особи із заявою до суду для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у разі, що вона позбавлена отримати таку інформацію іншим шляхом. У свою чергу, розкриття банківської таємниці може здійснюватися адміністративним способом, коли на вимогу компетентних осіб без звернення до суду розкривається банківська таємниця, а також судовим способом, при розгляді різного роду справ (господарських, кримінальних, цивільних, адміністративних). Що стосується доступу до банківської таємниці за рішенням суду, то таке право надається тільки внаслідок розгляду цивільних справ за правилами глави 12 розділу ІV ЦПК у рамках окремого провадження, загальною особливістю якого є відсутність спору про право. Це вид непозовного цивільного судочинства, де немає позивача й відповідача (а є заявник і зацікавлені особи) і розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів (а не спір про право), при відсутності змагальності сторін (далі - окреме провадження). Аналіз ст. 287 ЦПК, ст. 62 Закону № 2121 і інших спеціальних законів приводить до висновку, що суд може розглядати заяви про розкриття банківської таємниці тільки від осіб, наділених правом на одержання такої інформації, але законом не наділених правом на безпосереднє звернення до банку за такою інформацією; або осіб, наділених правом звертатися в банк за розкриттям банківської таємниці, але яким банк відмовив у розкритті цієї інформації. Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідна правова позиція викладена ВС у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14. Відповідно до статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України (далі Конвенція). Конвенція та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. За правилами статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Беручи до уваги, що позивач звернулась до суду у рамках позовного провадження з вимогами до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут Ольга Володимирівна, [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, суд вважає, що спосіб захисту не буде ефективним способом правового захисту в контексті статті 13 Конвенції. Оскільки у даному випадку передбачено інший порядок вирішення цього питання. Більш того, для такого способу захисту в національній практиці не існує достатнього підґрунтя - усталеної практики національних судів, якою підтверджується цей спосіб захисту порушеного права. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed