Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 20.09.2010р. по 16.04.2014р. у розмірі основного боргу - 43 026,41 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 708,05 грн., 3,0 % річних в сумі - 2 428,21 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.10.2009р. займає нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS] отримує комунальні послуги, але не в повному обсязі сплачує плату за комунальні послуги. Так, за час займання вказаного нежитлового приміщення відповідачу надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату за комунальні послуги, однак платежі здійснював не регулярно, внаслідок чого утворився борг за період 20.09.2010р. по 16.04.2014р. у розмірі - 43 026,41 грн., а оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідачі про час і місце судового засідання двічі оповіщався у встановленому законом порядку та належним чином, але в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи і заперечення проти позову не надісилав, представника до суду не направив. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами та забезпечує збір платежів від споживачів на користь виробників послуг (п. 2.2. статуту). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом - відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.10.2009р. займає нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 20). Між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір № 58 про нарахування та збір платежів з власників (орендаторів) за споживчі комунальні послуги на користь їх виробників (а.с. 18-19). Пунктом 1.1 даного договору вказано, що сторона-1 (Позивач) здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті стороною-2 (Відподачем) комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення, тощо) в обсягу та за тарифами, визначеному в договорі. Пунктом 2.1.3 у випадку несплати коштів за спожиті комунальні послуги сторона-1 (Позивач) має право стягнути з сторонни-2 (Відповідача) на користь виробників комунальних послуг прострочену заборгованість у відповідності з чиним законодавством. Відповідач як власник вказаного нерухомого майна є споживачем житлово-комунальних послуг, які йому за відповідну плату постачає позивач. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням, де серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (водопостачання, опалення), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Так, позивачем нараховувались кошти відповідачу за фактичне споживання ними теплової енергії згідно показань лічильника за відповідний період. Як встановлено судом, заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги становить - 43 026,41 грн., яка утворилася, внаслідок систематичної не сплати нарахувань за період з 20.09.2010р. по 16.04.2014р. (а.с. 17-21). Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Позивач звертався до відповідача із претензією щодо погашення заборгованості, але відповідачем вказані вимоги залишено без задоволення (а.с. 23). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за житлово-комунальні послуги за період за період з 20.09.2010р. по 16.04.2014р. у розмірі основного боргу - 43 026,41 грн. Вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом їх стягнення на користь позивача за період з 20.09.2010р. по 16.04.2014р., що були нараховані на основну суму боргу - 43 026,41 н. - інфляційні нарахування у розмірі - 708,05 грн., 3,0 % річних в сумі - 2 428,21 грн., Зокрема, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що всі заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 461,63 грн., розмір якого підтверджений квитанцією про сплату судового збору.

Outcome: approved