Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

В січні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2017 року Позивач випадково дізнався, що на його власність (будинок) було накладено арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 23 серпня 2012 року, виданої ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у виконавчому провадженні, в якому Позивач ніколи не був стороною, в т.ч. боржником. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.07.2009 року, виданого на підставі рішення Виконкому Крюківщинської сільської ради № 22/15 від 01.06.2009 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», № 23334677 від 17.07.2009 р., реєстраційний номер 27745995, [PERSON] є єдиною законною власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - Будинок). Відповідно до відмітки на Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, право власності було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 липня 2009 року. Право власності Позивача на будинок станом на момент подання Позову підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 107043643 від 11.12.2017 року. Вказана довідка містить дані про арешт: Реєстраційний номер обтяження 12917185 від 27.08.2012 р. Підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33984274, 23.08.2012 р. ВДВС Києво-Святошинського РУЮ. З моменту набуття права власності, Будинок не був предметом судового спору, право власності/користування на нього нікому не передавалось, будь-якого виду застави, іншого обтяження не існувало, як і не існувало будь-яких інших юридичних фактів щодо Позивача, що навіть теоретично могли б стати причиною арешту Будинку. Оскільки підстави для відкриття виконавчого провадження та номер виконавчого провадження Позивачу не відомі, жодних судових рішень, постанов чи ухвал Позивач не отримував, а інформація в Інформаційній довідці є дуже обмеженою. 20.12.2017 року Позивач направив до Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального Управління юстиції у Київській області клопотання від 20.12.2017 року про зняття арешту з майна. Відповіді на клопотання не надійшло, арешт з майна не знято. Згідно даних Укрпошти, клопотання вручено 27.12.2017 року Позивач не є стороною виконавчого провадження, тому не має доступу до його матеріалів. Після подання клопотання до виконавчої служби вдалося з'ясувати, що арешт був накладений на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 13 серпня 2012 р. у справі № 18/078-12. Позивач не був стороною у вказаній господарській але на момент накладення арешту був власником Будинку, однак в ухвалі господарського суду арешт був накладений на майно ТОВ «Інфініті» (боржник у виконавчому провадженні), у якого Позивач придбав це майно. "13" серпня 2012 р. ухвалою господарського суду Київської області у справі № 18/078-12 за позовом Підприємства «GBM-Україна», заснованого на власності австрійської фірми «GBM Handels-und Vertretungs GMBH» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфініті» було, крім іншого, накладено арешт на Будинок. При цьому Суд встановив стягувача та божника без прийняття до уваги, що станом на момент прийняття ухвали Позивач вже три роки вільно та відкрито користувався на законних підставах Будинком та був його власником: Незважаючи на те, що боржник за виконавчим провадженням та відповідач у справі № 18/078-12 (ТОВ «Інфініті») не було власником Будинку, арешт було накладено. "09" грудня 2014 р. рішенням господарського суду Київської області у справі № 18/078-12 позов було задоволено. При цьому, суд допустив процесуальне правонаступництво, оскільки позивача у справі - Підприємства «GBM-Україна», заснованого на власності австрійської фірми «GBM Handels-und Vertretungs GMBH» було перейменоване в Іноземне підприємство «Інвестиційна компанія «Гарант- Капітал». 31 березня 2015 року Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 18/078-12 ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2012 року у справі №18/078-12 про накладення арешту на майно скасовано, відмовлено у вдоволенні позову про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті" передати Іноземному підприємству "Інвестиційна компанія "Гарант-Капітал" в іпотеку будівлі, в тому числі Будинок. Касаційна скарга не подавалась, рішення вступило в законну силу. Таким чином, крім того, що, на думку Позивача, арешт Будинку був незаконний з самого початку, на сьогодні відсутня підстава і потреба в арешті майна Позивача. Тому позивач просив звільнити з-під арешту майно [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), а саме будинок [ADDRESS], який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33984274 від 23.08.2012 року Відділом Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції та зареєстрований 27.08.2012 року за реєстраційним номером обтяження 12917185. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.07.2009 року, виданого на підставі рішення Виконкому Крюківщинської сільської ради № 22/15 від 01.06.2009 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», № 23334677 від 17.07.2009 р., реєстраційний номер 27745995, [PERSON] є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ухвали Господарського суду Київської області від 13 серпня 2012 р. у справі за позовом Підприємства «GBM-Україна», заснованого на власності австрійської фірми «GBM Handels-und Vertretungs GMBH» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфініті» було накладено арешт на будинок що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33984274 від 23.08.2012 року Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, реєстратором Київська обласна філія ДП «Інформаційний центр» МУЮ було внесено запис до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27.08.2012 р., під реєстраційним номером обтяження № 12917185, за яким накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS]. 31 березня 2015 року Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 18/078-12 ухвалу Господарського суду Київської області від 13.08.2012 року у справі №18/078-12 про накладення арешту на майно скасовано, відмовлено у вдоволенні позову про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті" передати Іноземному підприємству "Інвестиційна компанія "Гарант-Капітал" в іпотеку будівлі, в тому числі будинок що належить на праві власності [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи що накладений арешт на житловий будинок порушує права позивача [PERSON] як власника відповідного майна, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення. Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Судові витрати, суд покладає на відповідачів у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 321, 386, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», та

Outcome: approved